Дата документу 10.03.2021
Справа № 937/8968/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 березня 2021 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:
головуючого судді Міщенко Т.М.,
за участі секретаря Пліхун Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі Мелітопольського міськрайонного району електричних мереж до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту електроенергію,
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за спожиту електроенергію у розмірі 3615,88 грн, 3 % річних у розмірі 197,61 грн, інфляційні нарахування в розмірі 218,35 грн, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2102 грн.
Від представника позивача надійшла заява з проханням слухати справу у його відсутність, на позові наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомої суду причини, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України та направленням судової повістки про виклик до суду за останнім відомим місцем його проживання.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Зі згоди представника позивача та у зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання, повідомленого належним чином, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідач ОСОБА_1 є власником об`єкта нерухомості, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.8-9/. Він володіє Ѕ часткою вказаного об`єкту нерухомості на підставі договору дарування частини квартири АДРЕСА_2 від 10.03.2015 та Ѕ часткою на підставі свідоцтва про право на спадщину № 600 від 05.03.2015. Наразі в ММРРЕМ за особовим рахунком № НОМЕР_1 , відкритим за цією адресою: АДРЕСА_1 значиться минулий власник даної квартири ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . З моменту набуття права власності на вказаний об`єкт нерухомості відповідач ОСОБА_1 не звертався до ПАТ «Запоріжжяобленерго» для переоформлення особового рахунку на своє ім`я та укладання договору користування електроенергією за вказаною адресою від свого імені.
В період часу з 22.09.2016 по 01.01.2019 відповідачем було спожито електроенергії на загальну суму 3615, 88 грн, вартість якої він не оплатив, на підставі чого виникла заборгованість за особовим рахунком № НОМЕР_1 /а.с.5-6/.
ОСОБА_1 є власником об`єкта нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , тому в силу норм ст.ст. 319, 322 ЦК України за зобов`язаннями щодо сплати заборгованостей, що виникають внаслідок споживання електроенергії за вказаною адресою відповідає власник майна, який зобов`язаний його утримувати, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції чинній на час виникнення оспорюваних відносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Хоч у ч. 1 ст. 19 вказаного Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові ВСУ від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15.
Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч. 1 ст. 544 ЦК України). Тобто, кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Такий правовий висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц.
На час виникнення заборгованості правовідносини між енергопостачальником та побутовим споживачем електричної енергії регулювалися Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 № 1357, із наступними змінами та доповненнями.
Згідно п. 1 ПКЕЕН ці Правила регулюють відносини між побутовими споживачами та енергопостачальниками. Правила обов`язкові для виконання всіма побутовими споживачами і енргопостачальниками незалежно від форм власності.
П. 42 ПКЕЕН встановлено, що побутовий споживач електричної енергії зобов`язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до цих правил.
П. 19 ПКЕЕН встановлено, що розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показів засобів обліку.
П. 20 ПКЕЕН встановлено, що розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10-го числа наступного місяця.
П. 48 ПКЕЕН встановлено, що побутовий споживач несе відповідальність згідно із законодавством за прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію.
Ч. 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Ч. 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Ч. 1 ст. 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Ч. 1 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до наданого розрахунку інфляційні нарахування від простроченої суми заборгованості за спожиту відповідачем електричну енергію складають 218,35 грн, три проценти річних 197,61 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Таким чином, суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиту електроенергію у розмірі 3615,88 грн, 3 % річних у розмірі 197,61 грн та інфляційні нарахування у розмірі 218,35 грн, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2102 грн.
Керуючись ст. ст. 322, 509, 525, 526, 527, 530, 610, 625 ЦК України, ст. ст. 81, 89, 141, 247, 265, 280, 282 ЦПК України, суд
Позов Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі Мелітопольського міськрайонного району електричних мереж до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту електроенергію задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі Мелітопольського міськрайонного району електричних мереж заборгованість за спожиту електроенергію в сумі 3615,88 грн, 3 % річних у розмірі 197,61 грн, інфляційні нарахування в розмірі 218,35 грн, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2102 грн, що становить загальну суму 6133,84.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справі, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне судове рішення складено 10 березня 2021 року.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 .
Суддя: