Справа № 308/5398/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 лютого 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кожух О.А. та Фазикош Г.В.,

з участю секретаря Купар Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22 жовтня 2020 року (у складі судді Крегул М.М.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції, відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції і приватний виконавець Закарпатського виконавчого округу Лукеча Олександр Васильович, про зняття арешту із заставного майна, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом у червні 2020 р.

Просив зняти з рухомого майна транспортного засобу марки Crysler, моделі PTCruiserGT, 2008 р. випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить заставодавцю ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , наступні арешти і розшуки, які накладені на підставі постанови Ужгородського МВ ДВС№9-956 ВП № 15140129 від 07.09.2009 р., Ужгородського МВ ДВС ВП № 24761961 від 28.02.2011 р., Ужгородського МВ ДВС ВП №29226747 від 07.08.2012 р., Ужгородського МВ ДВС ВП №34664365 від 10.10.2012р., ВПВР ГТУЮ ВП № 34660172 від 19.11.2012 р., Ужгородського МВ ДВС ВП № 36048479 від 30.01.2013 р., Ужгородського МВ ДВС№9-851 ВП № 14379609 від 14.09.2009 р., Ужгородського МВ ДВС ВП № 50483879 від 30.03.2016 р., Ужгородського МВ ДВС ВП №56868945 від 30.07.2018 р., Ужгородського МВ ДВС ВП № 60792219 від 05.12.2019 р., Ужгородського МВ ДВС ВП № 61734914 від 07.04.2020 р., приватним виконавцем Лукечою О.В. ВП № 58275215 від 04.02.2019 р., приватним виконавцем Лукечою О.В. ВП № 58509211 від 01.03.2019 р., і зняти цей транспортний засібіз розшуку, оголошеного приватним виконавцем Лукечою О.В. 07.09.2019 р. на підставі виконавчого листа № 2п-2509/09, та провести належним чином перереєстрацію указаного автомобіля у власність заставодержателя ОСОБА_1 .

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що 19.03.2016 р.позивач уклав із ОСОБА_3 договір відступлення права вимоги, згідно з яким набув прав кредитора, заставодержателя і права вимоги за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № від 20.06.2008 р., укладеного між АТ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_2 .

Істотною умовою кредитного договору є його забезпечення предметом застави транспортним засобом марки CRYSLER, модель PT CRUISER GT, р.в.2008, д.н. з. НОМЕР_3 .

На підставі договору про відступлення права вимоги від 19.03.2016 р. відбулася заміна обтяжувача зазначеного предмету застави: з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 .

Останній раніше звертався із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про відступлення права вимоги, проте під час судового розгляду сторони досягли мирової угоди, яка була затверджена ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 13.12.2016 р. і згідно з якою ОСОБА_1 прийняв транспортний засіб марки CRYSLER, модель PT CRUISER GT, р.в.2008, д.н. з. НОМЕР_3 .

Однак, при зверненні для перереєстрації права власності на заставне майно з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 у межах виконання рішення суду від 07.12.16 р. було виявлено арешти підрозділів виконання судових рішень на вказаний транспортний засіб і розшук такого.

Позивач вважає, що існуючі арешти і заборона відчуження майна та оголошення розшуку порушують його право власності та унеможливлюють користування і розпорядження цим майном.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 22.10.2010 р. у задоволенні позову відмовлено.

Указане судове рішення мотивоване тим, що на час опису та арешту майна боржника ОСОБА_2 у виконавчих провадженнях власником транспортного засобу значилась ОСОБА_2 , відносно якої виконавчі провадження № 61734914 від 07.04.2020 р., №56868945 від 30.07.2018 р., № 58275215 від 04.02.2019 р. є незавершеними, а відтак відсутні правові підстави для скасування арешту майна. Будь яких доказів, що права позивача ОСОБА_1 порушені борговими зобов`язаннями відповідача, суду не надано, як і не доведено те, що приймаючи транспортний засіб марки CRYSLER, модель PT CRUISER GT, р.в.2008, д.н. з. НОМЕР_3 , згідно з мировою угодою, затвердженою рішенням суду від 07.12.2016р., позивач не знав і не міг знати про наявність накладених арештів на майно боржника ОСОБА_2 .

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Дубровська О.М., просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове по задоволення позову.

Покликається на порушення судом норм матеріального права.

Узагальнені та доречні доводи скарги зводяться до такого:

- ОСОБА_1 як новий кредитор і заставодержатель (замість АТ «УкрСибБанк») має переважне право перед іншими особами на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, а тому посилання суду першої інстанції на наявність незавершених виконавчих проваджень про стягнення боргу з ОСОБА_2 є помилковим;

-згідно з ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 07.12.2016 р. про затвердження мирової угоди ОСОБА_1 був переданий заставний автомобіль у власність і він його прийняв, а тому твердження суду про відсутність доказів щодо права власності ОСОБА_1 на цей автомобіль є безпідставним;

-існування арешту на автомобіль порушує право позивача на задоволення своїх вимог за рахунок предмета обтяження.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу не подано.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Дубровська О.М., підтримала скаргу в повному обсязі.

Представник Ужгородського МВ ДВС ПЗМУМЮ Грицищук М.П., погодився із аргументами апелянта.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін, із таких мотивів.

Судом першої інстанції установлено та не оспорюється, що 20.06.2008 р. відповідач ОСОБА_2 уклала з АТ «УкрСиббанк» договір споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, згідно з п.2.1. якого в забезпечення виконання усіх грошових зобов`язань ОСОБА_2 передано в заставу рухоме майно транспортний засіб марки CRYSLER, модель PT CRUISER GT, р.в. 2008, д.н. з. НОМЕР_3 , колір червоний. Як видно з витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, 23.06.2008 р. зареєстровано обтяження, підстава договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, виданий АКІБ «УкрСиббанк»; об`єкт обтяження транспортний засіб марки CRYSLER, модель PT CRUISER GT, р.в. 2008, д.н. з. НОМЕР_3 , колір червоний. Відомості про обмеження заборонено відчужувати.

19.03.2016 р. ОСОБА_1 і ОСОБА_3 уклали між собою договір відступлення права вимоги, згідно з яким первісний кредитор ОСОБА_3 передав позивачу право вимоги від боржника ОСОБА_2 (боржник за кредитним договором №0 від 20.06.2008р.) належного виконання всіх зобов`язань за основним договором. Права вимоги вважаються переданими з моменту сплати ОСОБА_1 ОСОБА_3 суми в розмірі 190000 грн.

Відповідно до витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) 19.03.2016 р. вилучено обтяжувача ОСОБА_3 і додано ОСОБА_1 як обтяжувача.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.12.2016р. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про відступлення права вимоги визнано укладену між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 мирову угоду від 05.12.2016р., згідно з якою ОСОБА_2 в рахунок заборгованості за договором відступлення права вимоги боргу за кредитним договором № 0 від 20.06.2008 р. у сумі 190000 грн. передає у власність, а ОСОБА_1 приймає транспортний засіб автомобіль марки CRYSLER, модель PT CRUISER GT, р.в. НОМЕР_4 , д.н. з. НОМЕР_3 .

З копії листа ПАТ «УкрСиббанк» від 21.07.2015року за №31-21/26439 вбачається, що вказаний транспортний засіб станом на 21.07.2015 р. у заставі ПАТ «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу № 0 від 20.06.2008 р. не перебуває.

Також судом установлено, що в низці виконавчих проваджень (№15140129,№ 24761961, № 29226747, №34664365, №36048479) у зв`язку з відсутністю у боржника майна виконавчі листи повернуті стягувачам на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», що не є підставою для закінчення виконавчого провадження, а державному виконавцю не надано права на зняття арешту з майна боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, встановлених п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконавче провадження №14379609 виконано, а частина виконавчих проваджень є незавершеним і перебуває на виконанні (№56868945,№60792219, №61734914, №58275215, №58509211) включно з виконавчим провадженням №58509211, яке відкрито на підставі виконавчого листа № 2п-2509/09, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області від 02.02.2012р. про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості в розмірі 1598861,31 грн., у процесі виконання якого було оголошено в розшук майно боржника ОСОБА_2 транспортний засіб марки CRYSLER, модель PT CRUISER GT, р.в. 2008, д.н.з. НОМЕР_3 .

Тобто, на момент передачі ОСОБА_6 .З указаного автомобіля згідно з ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 07.12.2016 р. про затвердження мирової угоди постановами державного виконавця було накладено низку арештів на майно боржника ОСОБА_2 у виконавчих провадженнях №15140129 від 02.10.2009 р., №14379609 від 20.08.2009 р., №24761961 від 25.02.2011 р., №29226747 від 10.10.2011 р., №34660172 від 03.10.2012 р. №36048479 від 17.01.2013 р., №34664365 від 09.10.2012 р., оголошено розшук майна, звернено стягнення на майно відповідача, а також оголошено заборону на його відчуження.

Згідно з обліковою карткою Ужгородського МРЕВ 19.05.2020р. автомобіль марки CRYSLER, модель PT CRUISER GT, р.в. 2008, д.н.з. НОМЕР_3 , не був знятий з обліку в органах ДАІ та на момент виникнення спірних правовідносин між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 залишився зареєстрованим за останньою, а з 2009 р. перебував під арештом і в розшуку.

ОСОБА_1 з письмовою заявою про перереєстрацію вказаного транспортного засобу та відповідач ОСОБА_2 з заявою про зняття з обліку автомобіля на час укладення і затвердження ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 07.12.2016 р. мирової угоди, чи після її укладення і затвердження судом, до органів регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Закарпатській області (філія ГСЦ МВС м. Ужгород) не звертались і огляд транспортного засобу органами реєстрації не здійснювався.

У матеріалах справи також відсутні дані про те, що органами ДАІ, регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Закарпатській області (філія ГСЦ МВС м. Ужгород) було відмовлено ОСОБА_1 у реєстрації указаного транспортного засобу і таких у судовому засіданні не здобуто.

Отже, твердження позивача про те, що він є власником автомобіля,не заслуговує на увагу як необґрунтоване.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про зняття арешту з заставного майна належить відмовити, оскільки обставини, на які позивач посилається в обґрунтування заявлених вимог, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення виконавчого провадження (крім випадку, коли повернення виконавчого документа без виконання здійснюється на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ).

При цьому, позовні вимоги про зняття автомобіля з розшуку, оголошеного приватним виконавцем Лукечою О.В у рамках виконавчого провадження №58509211 від 07.06.2019р. і проведення належним чином перереєстрації у власність заставодержателя ОСОБА_1 спірного транспортного засобу не є належним способом захисту порушеного права, а тому також не підлягають задоволенню.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції через їх відповідність правильно встановленим обставинам, які мають значення для справи (є предметом доказування), належно оціненим доказам і нормам матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

При цьому, статус ОСОБА_1 як нового кредитора, заставодержателя і обтяжувача не заперечується.

Відповідно до вимог п.8.2, п.8.5 договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 20.06.2008 р., укладеного між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСибБанк» (первісний кредитор, заставодержатель і обтяжувач) звернення стягнення на предмет застави здійснюється або на підставі рішення суду, або шляхом застосування позасудових засобів звернення стягнення. При зверненні стягнення у позасудовому порядку Банк має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет застави: передача предмету застави у власність Банку в рахунок виконання забезпеченого заставою зобов`язання в порядку, встановленому Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»; продаж банком предмету застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах, у порядку, встановленомуЗаконом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (надалі Закон) .

Порядок передачі обтяжувачу права власності на предмет забезпечувального обтяження врегульований ст. 29 Закону.

Так, частиною 1 цієї статті передбачено, що обтяжував має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням шляхом набуття права власності на предмет забезпечувального обтяження, якщо інше не встановлено законом або договором.

Установлено, що ОСОБА_2 мала непогашену заборгованість перед ОСОБА_1 як заставодержателем, яку вона могла погасити чи зменшити шляхом передачі такому у власність автомобіля, який є предметом застави, проте позивач не скористався передбаченими договором№ 0 від 20.06.2008 р. способами звернення стягнення на предмет застави(зокрема, шляхом застосування позасудових засобів звернення стягнення), а звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про відступлення права вимоги, у процесі розгляду якої між сторонами була укладена мирова угода про визнання ОСОБА_2 боргу та передачу нею автомобіля ОСОБА_1 .

У зв`язку з цим не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що:

- ОСОБА_1 як новий кредитор і заставодержатель (замість АТ «УкрСибБанк») має переважне право перед іншими особами на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, а тому посилання суду першої інстанції на наявність незавершених виконавчих проваджень про стягнення боргу з ОСОБА_2 є помилковим;

-існування арешту на автомобіль порушує право позивача на задоволення своїх вимог за рахунок предмета обтяження.

Предметом спірних правовідносин є зняття арешту автомобіля, оголошеного розшуку та проведення належним чином перереєстрації автомобіля у власність позивача як заставодержателя, незважаючи на наявність відкритих виконавчих проваджень.

Згідно з ч.ч.1-3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Тобто, вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Оскільки законодавець визначив окремий механізм поновлення порушеного права особи, якій належить арештоване майно, то пред`явлений позов має відповідати цим вимогам, а предметом доказування має бути право власності позивача на арештоване майно чи володіння таким на законних підставах.

Між тим, у спірних правовідносинах не заперечується той факт, що ОСОБА_1 не є ані власником автомобіля, ані законним володільцем, оскільки донині власником залишається ОСОБА_2 .

За такої обставини довід апелянта про те, що згідно з ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 07.12.2016 р. про затвердження мирової угоди ОСОБА_1 був переданий заставний автомобіль у власність і він його прийняв, не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки сама лише наявність мирової угоди не може свідчити про статус ОСОБА_1 як власника транспортного засобу.

У решті позовних вимог (зняття розшуку та проведення належним чином перереєстрації автомобіля у власність позивача як заставодержателя, незважаючи на наявність відкритих виконавчих проваджень) колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту, який не приведе до поновлення речового права на майно.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив таке з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 2.Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 22 жовтня 2020 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Судую 4.Повне судове рішення складено 03.03.2021 р.

Судді: