печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Остапчук Т.В., при секретарі судових засідань - Шевченко Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №10-29/1670 від 29.03.2006,-

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19.01.2016 року позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №10-29/1670 від 29.03.2006 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» суму заборгованості. АТ «Альфа - Банк» є правонаступник ПАТ «УКРСОЦБАНК» (ухвала Печерського районного суду м. Києва про заміну сторони у виконавчому провадженні від 12.02.2020). Ухвалою суду 23 грудня 2020 року було скасовано заочне рішення та призначено в порядку позовного спрощеного провадження. Позивач при зверні до суду із вказаним позовом, зазначив, що відповідач заборгованість відповідно до кредитного договору №10-29/1670 від 29.03.2006 та зазначив, що між ними було укладено кредитний договір в сумі 30 497,00 доларів США, зі сплатою за користування кредитними коштами в розмірі 11,5 % річних та з остаточним поверненням 28.03.2011 року, у зв`язку з невиконанням свої забовязань станом на 28.07.2014 року утворилась заборгованості за кредитним договором на суму 113243 грн 07 коп. В судове засідання представник позивача не зявився, через канцелярію суду було подано заяву про розгляд справи у відсутність. Пердставник відповідача в судове засідання не зявився, через канцелярію суду було подано заяву про розгляд справи у відсутність та просив відмовити у задоволенні позову, оскільки позиваче пропущено строк позовної давності. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку,наступних висновків. Заочним Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 січня 2016 року у справі № 757/22690/15-ц, було задоволено позов та стягнуто з відповідача суму заборгованості. Згідно з рішенням № 5/2019 AT «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року було прийнято рішення щодо припинення АТ «УКРСОЦБАНК» шляхом приєднання до АТ «АЛЬФА-БАНК», у якому в п.п. 1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків AT «Укрсоцбанк», виникає у АТ «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором. Відповідно до змісту ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. У статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Вказаним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. В своїх письмових поясненях представник відповідача зазначає що необхідно відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності. До суду позивач звернувся з вказаним позовом, датованим 25.06.2015 року, 27.06.2015 року за допомогою засобів поштового зв`язку, а до суду позовна заява з додатками надійшла 01.07.2015 року, проте строк дії договору закінчився 28.03.2011 року. Особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу у межах строку позовної давності, яка обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 Цивільного кодексу України, що передбачено положеннями ст.ст. 257, 260 цього Кодексу. Відповідно до частини четвертої статті 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що у задоволені позову необхідно відмовити. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Зі свого боку позивачем не заявлено клопотання про поновлення строку позовної давності та не наведено поважних причин його пропуску. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання і тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо втратили свою достовірність і повноту зі плином часу (пункт 51 рішення від 21 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували позицію відповідача, представником АТ "Альфа-Банк", не надано. Відповідь на відзив представник позивача до суду не подав. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, та зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Тому, після закінчення строку кредитування, а саме після 28.03.2011 року, банк не має право нараховувати відсотки, виходячи з їх розміру, встановленого у договорі, а має право на нарахування та стягнення сум, передбачених положенням частини другої статті 625 ЦК України. Вказані вимоги позивачем заявлені не були. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов АТ "Альфа-Банк" обґрунтований, однак, позивачем дійсно пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з позовом, предметом якого є вирішення питання щодо погашення заборгованості позичальника за кредитним договором, а тому сплив позовної давності та наявність заяви відповідача про застосування позовної давності є підставою для відмови у позові. Оскільки судом відмовлено в задоволенні позову, відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються. На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись ст.ст. 3, 8, 21, 55, 61, 129, 129-1 Конституції України, ст.ст. 1-22, 256-260, 267, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1-23, 76-82, 89, 95, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №10-29/1670 від 29.03.2006 - відмовити. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Суддя Т.В.Остапчук