Справа № 20 Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н.М.
Провадження № 22-ц/811/2154/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

З участю ОСОБА_1 та її представника адвоката Кравець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу №462/86/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 13 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як правонаступників ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЙПІЄ-Л» про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

Постановою Верховного Суду від 03.03.2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10.12.2018 року та постанову Львівського апеляційну суду від 03.03.2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

28.04.2021 року від представника ТзОВ «АЙПІЄ-Л» - Білостоцька Ю. В. надійшло клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 13 травня 2021 року клопотання представника ТзОВ «АЙПІЄ-Л» - Білостоцької Юлії Володимирівни про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України - задоволено.

Провадження у справі № 462/86/16 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як правонаступників ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЙПІЄ-Л» про стягнення коштів закрито.

Справу № 462/86/16 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як правонаступників ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЙПІЄ-Л» про стягнення коштів - передано за підсудністю до Господарського суду Львівської області (79014, м. Львів, вул. Личаківська, 128).

Ухвалу оскаржила ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі зазначає, що вважає ухвалу незаконною. Стверджує, що позивач звернувся в суд з позовом як фізична особа, оскільки попередній договір від 08 травня 2008 року укладався як фізичною особою про що зазначено у самому договорі і так само у квитанції по оплаті вказаного договору, а тому у суду не було підстав вважати, що оспорюваний договір має правову природу господарського договору і укладений між суб`єктами господарських правовідносин. Такий висновок зробив апеляційний суд в ухвалі від 10 травня 2017 року, тобто дане питання вже вирішено судом. Більше того, постановою Верховного Суду від 03.03.2021 року, ухвала апеляційного суду не скасована, справа направлена до суду першої інстанції, а не до Господарського суду. Суд не перевірив матеріали справи, а лише обмежився клопотанням відповідача, тому просить ухвалу суду скасувати, справу направити в суд першої інстанції для продовження розгляду.

Представник відповідача-адвокат Анохін Ю.І. подав відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначає, що не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає такі безпідставним, а ухвалу законною і обґрунтованою. Зазначає, що попередній договір №3/101 від 08.05.2008 року був спрямований на здійснення позивачем господарської діяльності як фізичної особи підприємця , а не для задоволення особистих приватних потреб. Зважаючи на це даний спір за суб`єктим складом , предметом спору та характером спірних правовідносин у їх сукупності належить до юрисдикції господарських судів. Просить ухвалу залишити без змін.

Від представників відповідача-адвоката Бучківської М.Б. та адвоката Анохіна Ю.І. надійшли клопотання про відкладення розгляду справи, однак такі ухвалою занесеною до протоколу судового засідання відхилені .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Кравець В.Ю., перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Судом встановлено такі обставини.

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Айпіє-Л» (далі ТОВ «Айпіє-Л»), в якому, посилаючись на положення статті 1212 ЦК України, просив стягнути з відповідача на його користь 12 400,00 грн основного боргу за купівлю приміщення № НОМЕР_1 у ТЦ «Новинка» по вул. Щирецькій, 36 у м. Львові, 23 862,90 грн інфляційних втрат, 4 030,00 грн 3 % річних (з 21 вересня 2005 року); 126 760,00 грн. основного боргу за купівлю приміщення № 240 у ТЦ «Калина» по АДРЕСА_1 за попереднім договором № 3/101 про укладення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення та отримання завдатку від 08 травня 2008 року; 126 760,00 грн завдатку згідно з пунктом 6 попереднього договору № 3/101 про укладення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення та отримання завдатку від 08 травня 2008 року, 284 076,80 грн інфляційних втрат, 37 450,40 грн 3 % річних за користування коштами, 24 421,25 грн пені;33 674,00 дол. США за договором довічного користування приміщенням.

Позовна заява ОСОБА_4 мотивована тим, що у 2005 році між ним та відповідачем укладена усна угода про купівлю нежитлового приміщення № 36 у ТЦ «Новинка» по АДРЕСА_1 , загальною вартістю 47 722,50 грн, що в еквіваленті станом на 01 серпня 2005 року становить 9 450,00 дол. США, які він сплатив відповідачу.

Однак відповідач не передав йому вказане приміщення, а змусив останнього сплачувати орендну плату за нього, а 08 серпня 2011 року відповідач самовільно передав спірне приміщення у користування іншим особам.

Також 08 травня 2008 року між ним та відповідачем укладено письмовий попередній договір № 3/101 про укладення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення та отримання завдатку, відповідно до якого відповідач зобов`язувався у строк до 31 грудня 2017 року продати йому за договором купівлі-продажу нежитлове приміщення № НОМЕР_2 у ТЦ «Калина» по АДРЕСА_1 .

Станом на 09 жовтня 2008 року він сплатив відповідачу 126 760,00 грн, що в еквіваленті становить 25 100,00 дол. США, у рахунок майбутнього укладення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, однак відповідач у строк до 31 грудня 2017 року договір купівлі-продажу нежитлового приміщення не уклав та від виконання своїх зобов`язань за цим договором відмовився.

Крім того, у 2014 році між ним та відповідачем укладено безстроковий оплатний договір № 0927 на суму 33 674,00 дол. США про довічне безстрокове користування торговою площею ТОВ «Айпіє-Л» для здійснення підприємницької діяльності. На підтвердження укладення договору для гарантування йому вкладів в оренду відповідач підписав і видав іменний безстроковий гарантійний сертифікат на суму 33 674,00 дол. США. Однак станом на 20 листопада 2015 року зазначене приміщення вже продано іншій особі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_4 помер.

Протокольною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 20 червня 2018 року залучено до участі у справі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як правонаступників позивача (аудіозапис судового засідання від 20 червня 2018 року).

ОСОБА_1 , як правонаступник ОСОБА_4 , уточнивши позовні вимоги, просила стягнути з відповідача кошти у сумі 12 400,00 грн за купівлю приміщення № 36 у ТЦ «Новинка» по вул. Щирецькій, 36 у м. Львові, 23 862,90 грн інфляційних втрат, 4 030,00 грн 3 % річних за 12 років і 10 місяців (з 21 вересня 2005 року); 126 760,00 грн основного боргу за купівлю приміщення № 240 у ТЦ «Калина» по вул. Щирецькій, 36 у м. Львові за попереднім договором № 3/101 про укладення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення та отримання завдатку від 08 травня 2008 року; 126 760,00 грн завдатку згідно з пунктом 6 попереднього договору № 3/101 про укладення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення та отримання завдатку від 08 травня 2008 року; 284 076,80 грн інфляційних втрат; 37 450,40 грн 3 % річних за користування коштами; 24 421,25 грн пені; 33 674,00 дол. США за договором довічного користування приміщенням.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд виходив з того, що між сторонами існували виключно господарські правовідносини, які були засновані на договорах оренди нежитлових приміщень та наданні супутніх послуг, які укладались між Товариством з обмеженою діяльністю «АЙПІЄ-Л» та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 , а відтак спір стосовно неповернення коштів за попереднім договором № 3/101 від 08.05.2008 року та гарантійним сертифікатом є спором про право цивільне, однак за суб`єктним складом правовідносин, предметом спору та характером спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності належить до юрисдикції господарських судів.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд, встановлений законом (законний суд), є необхідним інституційним елементом справедливого правосуддя в тому розумінні, яке цьому поняттю надає стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Лише такий суд, керуючись правовими засадами та за встановленою законом процедурою, є компетентним здійснювати правосуддя.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно з вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З поділу системи судів загальної юрисдикції за принципом спеціалізації випливає поняття цивільної юрисдикції, під якою розуміється компетенція суду щодо вирішення справ у порядку цивільного судочинства.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно з частиною першою статті 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського, цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до частини другої статті 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання. Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 916/1261/18 (провадження № 12-37гс19).

Право приватної власності в Україні закріплюється Конституцією України та Цивільним кодексом України (далі - ЦКУ).

Суб`єктами права приватної власності відповідно до ст. 325 ЦК України є фізичні особи.

Статтею 26 ЦК України встановлено, що фізична особа має усі особисті немайнові права та здатна мати усі майнові права, передбачені Конституцією України, ЦКУ та іншими законами.

Важливим аспектом реалізації прав фізичної особи є право на здійснення підприємницької діяльності, яке регулюється Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців».

За зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, фізична особа - підприємець відповідає усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення (ст. 52 ЦК України).

Учасниками цивільних відносин та суб`єктами права власності є фізичні особи (частина перша ст. 2 та частина перша ст. 318 ЦК України). Проте ЦК України окремо не визначає такий суб`єкт права власності, як фізична особа - підприємець, набуття такого статусу дозволяє лише здійснювати господарську діяльність.

Статтею 2 Господарського кодексу України (далі ГК України ) передбачено, що учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, у свою чергу суб`єктами господарювання згідно зі ст. 55 ГКУ є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом (п.1 ст. 320 ЦК України).

Незалежно від того, який статус у подальшому фізична особа обере для себе, у тому числі у разі прийняття рішення про здійснення будь-якої діяльності (підприємницької або незалежної професійної), суб`єктом права власності виступає саме фізична особа, а не підприємець.

Не передбачено і законодавчих підстав вважати майно, що знаходиться у приватній власності фізичної особи, основними засобами суб`єкта господарювання, якщо такий громадянин зареєструється підприємцем. Використання власного майна для здійснення, зокрема, підприємницької діяльності є одним із напрямів розпорядження майном фізичної особи.

Позивач звернувся з даним позовом, як фізична особа, попередній договір №3/101 від 08 травня 2008 року укладався з ним як фізичною особою (а.с.7), а тому суд дійшов помилкового висновку, що даний договір укладений між суб`єктами господарських правовідносин та був спрямований лише для здій снення підприємницької діяльності.

Позивач мав намір купити нежитлові приміщення як фізична особа, а не фізична особа підприємець, оскільки зазначений статус не є постійним та може бути припиненим .

Законодавством не передбачено набуття у приватну власність нерухомості фізичною особою підприємцем.

Крім цього, дана справа була предметом розгляду у Верховному Суді та постановою від 03.03.2021 року, справа направлена до суду першої інстанції загальної юрисдикції, а не до господарського суду.

За таких обставин суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку, що заявлений у цій справі спір не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства та закрив провадженя на підставі п.1 ст.255 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 п.4 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст.374 ч.1 п.6,379 ч.1 п.4, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 13 травня 2021 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як правонаступників ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЙПІЄ-Л» про стягнення коштів направити в суд першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 30 грудня 2021 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк