Єдиний унікальний номер 341/2019/21
Номер провадження 2/341/905/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2021 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Мергеля М. Р., за участю:

секретаря судового засідання Матейко О. С.,

представниці позивачки ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини.

встановив:

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 08 лютого 2020 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу є син, який проживає з позивачкою. Шлюб існує формально, позивачка з відповідачем разом не проживають. Відповідач не утримує дитини, не допомагає матеріально. Позивачка знаходиться у скрутному матеріальному становищі, не працює, оскільки доглядає за сином. Просить стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини у твердій грошовій сумі, у розмірі ј частки від усіх видів доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, та на її утримання у розмірі по 3000,0 грн щомісяця до досягнення сином трирічного віку.

Ухвалою суду від 01 листопада 2021 року відкрито спрощене позовне провадження, у якій роз`яснено відповідачу право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Копію ухвали надіслано сторонам. Судове засідання призначено на 22 листопада 2021 року.

Ухвалою суду від 10 листопада 2021 року заяву представника відповідача ОСОБА_3 про перехід розгляду справи від спрощеного провадження до розгляду справи в порядку загального позовного провадження у цій справі залишено без задоволення.

Судові засідання, які призначені на 22 листопада 2021 року та на 14 грудня 2021 року, відкладені за клопотанням представника відповідача ОСОБА_3 на 24 грудня 2021 року (а. с. 27, 35).

Ухвалою суду від 24 грудня 2021 року у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про зупинення провадження у цій справі відмовлено.

У судовому засіданні 24 грудня 2021 року представниця позивачки ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові. Крім того, пояснила, що матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає. Вказала, що дитина проживає з позивачкою постійно у місті Бурштині. Станом на 24.12.2021 дитина також перебуває з мамою у м. Бурштині. Просила суд задовольнити позовні вимоги повністю.

Відповідач та його представник правом на подання відзиву не скористались, проте зазначили, що будуть відстоювати інтереси відповідача усно у судовому порядку, позов не визнають з огляду на таке.

Відповідач пояснив, що син ОСОБА_5 з народження разом із позивачкою проживали разом з ним у м. Івано-Франківську, де дитина і зареєстрована. Дитина знаходиться на його повному утриманні, він купує продукти харчування, одяг, сплачує витрати на лікування дитини та повністю забезпечу дитину і має можливість це робити, оскільки офіційно працевлаштований у КП «Івано-ФранківськВодоекотехпром», середній дохід, після сплати податків, становить близько 10500 грн на місяць. Також додав, що любить позивачку, хоче жити разом з нею та сином. У суді наявний інший спір за позовом ОСОБА_4 про розірвання шлюбу і визначення місця проживання дитини. У позивачки є також дочка ОСОБА_6 семирічного віку від попереднього шлюбу, яка називає його татом. Він дбає про неї, як про рідну дитину. Зазначає, що позивачка з двома дітьми жили з ним до 02 жовтня 2021 року. Вказаного дня позивачка забрала дітей ОСОБА_6 і сина ОСОБА_5 та переїхала жити з ними у гуртожиток до своєї мами у м. Бурштині. Через три тижні після переїзду позивачка та її мама захворіли на коронавірусну хворобу, тоді відповідач забрав двох дітей у м. Івано-Франківськ.

Про дітей дбав до 02.10.2021 і продовжував дбати після від`їзду позивачки. Дитину позивачка після хвороби відлучила від грудей. Після одужання позивачки привозив їй дитину у місто Бурштин, але з огляду на обмежений простір помешкання, позивачка сама просила забирати сина, що відповідач неодноразово і робив. Суть спору не розуміє, оскільки постійно утримував їх усіх, тобто і позивачку і дітей. Зокрема, перед 19.12.2021 приїжджав до м. Бурштина, де спільно із позивачкою придбав для дітей подарунки, також і для самої позивачки. 21.12.2021 забирав позивачку з дітьми із ОСОБА_7 до міста Івано-Франківська, де організував усій сім`ї фотосесію, після чого ОСОБА_4 і дочку ОСОБА_6 відвіз до ОСОБА_7 , а син ОСОБА_5 залишився у нього в місті Івано-Франківську, де перебуває і зараз станом на 24.12.2021. З дитиною вдома бабуся, тобто мама відповідача. Дитину у позивачки ніхто не забирав, вона добровільно погодилась, щоб хлопчик залишився у відповідача, бо у ОСОБА_7 відсутні достатні умови.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Заслухавши сторін, надавши належну правову оцінку наявним у справі письмовим доказам, суд установив наступні фактичні обставини у справі.

Згідно зі змістом наявних у матеріалах справи копії свідоцтв про народження ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьком є ОСОБА_2 , відповідач у справі, а позивачка матір`ю (а. с. 8).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , яке видане повторно 11 червня 2021 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), підтверджується те, що сторони зареєстрували шлюб 08 лютого 2020 року (а. с. 7).

Згідно з копією довідки № 6033 про реєстрацію місця проживання особи підтверджується те, що зареєстроване місце проживання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 (а. с. 9).

У провадженні суду перебуває справа № 341/2021/21 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Бурштинської міської ради, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини. Справа призначена до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні суд задовольнив клопотання відповідача про здійснення відеодзвінка за допомогою мобільного зв`язку до мами ОСОБА_2 для підтвердження перебування малолітнього сина ОСОБА_5 саме у місті Івано-Франківську, що заперечувалось кілька разів представницею позивачки.

Під час відеодзвінка суд установив, що дитина перебуває у м. Івано-Франківську з матір`ю відповідача. У хлопчика є дитяча кімната, іграшки, куточок для дитини, дитина доглянута із літньою жінкою, яка згідно з поясненнями відповідача є його мамою і переважно доглядає за дитиною.

Надаючи правову оцінку установленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частини другої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» 15.05.2006 року N 3 за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Право того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, на звернення до суду з вимогами про стягнення аліментів встановлюється також ст. 183, 184 СК України.

Отже, право особи на отримання за рішенням суду аліментів на утримання дитини залежить від того, чи проживає дитина з такою особою.

Позивачка при зверненні до суду з цим позовом вказала, що дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні, проте на виконання вимог ст. 81, 83 ЦПК України не надала доказів на підтвердження проживання дитини разом з нею.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У матеріалах справи відсутні взагалі будь-які належні докази того, що син ОСОБА_8 проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні.

Згідно з приписами ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до приписів ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право, зокрема, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб. При цьому частина друга вказаної статті визначає, що учасники справи зобов`язані, зокрема, надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні.

Статтею 182 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі.

Таким чином, суд констатує, що на виконання приписів ст. 43 ЦПК України відповідач у своїх усних поясненнях повністю спростував доводи позову про те, що він як батько не утримує спільного з позивачкою сина. Більше того, відповідач, на переконання суду, довів те, що син на час вирішення спору по суті фактично проживає з батьком у місті Івано-Франківську.

Своєю чергою представниця позивачки у судовому засіданні жодних пояснень, доводів чи аргументів відповідно до приписів ст. 43 ЦПК України, які б спростовували пояснення відповідача, не надала.

При цьому суд звертає увагу на те, що представниця позивачки у судовому засіданні кілька разів стверджувала про те, що син сторін ОСОБА_5 фактично перебуває у місті Бурштині, зокрема і 24.12.2021. Вказане твердження суд розцінює як спробу ввести суд в оману та недобросовісне виконання процесуального обов`язку доказування сторони позивачки.

Твердження представниці позивачки про те, що відеодзвінок за допомогою мобільного оператора на підтвердження місця перебування дитини є неналежним доказом суд відхиляє з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 71 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Частиною 1 ст 237 ЦПК України передбачено, що речові та електронні докази оглядаються судом або досліджуються ним іншим способом, а також пред`являються для ознайомлення особам, які беруть участь у справі, а в необхідних випадках - також експертам, спеціалістам і свідкам. Особи, яким пред`явлено для ознайомлення речові та електронні докази, можуть звернути увагу суду на ті чи інші обставини, пов`язані з оглядом. Ці заяви заносяться до протоколу судового засідання.

З огляду на викладене, а також на те, що іншим шляхом встановити дійсне місце перебування дитини на час вирішення спору не було можливості, суд розцінює здійснений відеодзвінок відповідача як електронний доказ, який містить фактичні дані про реальне місце перебування дитини на час вирішення спору у цій справі.

При цьому представниця позивачки у судовому засіданні відмовилась коментувати такий дзвінок, оглядати місце перебування дитини тощо.

Таким чином, суд установив, що дитина, фактично, проживає з відповідачем у м. Івано-Франківську. Водночас позивачка жодними поясненнями чи доказами не спростувала факт проживання дитини з відповідачем та не довела, що дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні.

Суд на підставі наявних у справі доказів не встановив наявність необхідних у цій справі обставин, які підлягають обов`язковому встановленню для задоволення заявлених позовних вимог, в тому числі фактичне утримання дитини.

Враховуючи викладене, відсутність будь-яких доказів того, що дитина проживає постійно саме з позивачкою та перебуває на її утриманні, доведення відповідачем факту проживання сина на цей час саме з ним у місті Івано-Франківську, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визначення права позивачки на отримання аліментів від відповідача на утримання малолітньої дитини та на утримання позивачки, у зв`язку з чим вимоги позивачки задоволенню не підлягають.

При цьому суд вважає за необхідне роз`яснити, що у випадку визначення судом місця проживання дитини з мамою, остання не позбавлена права повторно звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини.

З огляду на все викладене вище, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у цій справі у зв`язку з недоведеністю наявності таких позивачкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, а у задоволенні позову відмовлено, то судовий збір необхідно компенсувати за рахунок держави.

На підставі ст.ст. 180-184 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 258, 263, 265, 268, 272, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

постановив:

У позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини відмовити.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 29 грудня 2021 року.

Учасники справи:

Позивачка: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ