Провадження № 2/537/551/2021
Справа № 537/430/21
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.12.2021 року Крюківський районний суд м. Кременчука у складі: головуючого судді - Хіневича В. І., за участю секретарів судових засідань: Гавриш А. Ю. Бакай М. С., за участі представника позивача Маханькової І.О., відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води,

встановив:

КП «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог зазначили, що позивачі є споживачами комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 з особовим рахунком НОМЕР_1 .

У зв`язку з тим, що відповідачі не здійснювали своєчасну оплату за надані їм позивачем послуги, у них утворилася заборгованість за період з листопада 2013 року по грудень 2020 року, що станом на 28.01.2021 року становить 33729 грн. 72 коп. яку позивач просив стягнути з відповідачів. Позивач також просив стягнути з відповідачів на його користь індекс інфляції у розмірі 178 грн. 84коп. , 3% річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 1329 грн. 63 коп. та 2270 грн. 00 коп. на відшкодування понесених ним витрат з оплати судового збору.

Ухвалою судді Крюківського районного суду м. Кременчука від 01.03.2021 року позовна заява була залишена без руху. 17.03.2021 року на виконання вищевказаної ухвали від представника позивача надійшло клопотання . Недоліки було усунуто.

Ухвалою судді Крюківського районного суду м. Кременчука від 22.03.2021 відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Представник позивача КП «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району в судове засідання не з`явився надав до суду заяву в якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Подав відповідь на відзив, відповідно до якої зазначив, що відповідачі є споживачами послуг з постачання теплової енергії та гарячої води КП «Теплоенерго» з особовим рахунком НОМЕР_1 та зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 . Зі змісту відзиву вбачається, що відповідачі у спірний період були отримувачами щомісячної адресної безготівкової субсидії для відшкодування витрат на оплату користування житлом або його утримання та комунальних послуг, порядок та нарахування якої регулюється Постановою КМУ № 534 від 23.08.2016 року. Постановою передбачено, що виділенні кошти на оплату комунальних платежів не можуть залишатися на рахунках, якщо послуга фактично не надано, або споживач не скористався даною послугою. Тобто, якщо квартиронаймач не користується фактично послугою, а субсидія на цю послугу надається, то весь розмір наданої субсидії за таку послугу повертається до бюджету. Під час призначення субсидії розраховується сума обов`язкового платежу субсидії, яку кожний громадянин повинен сплачувати кожного місяця. Обов`язкова частка плати розраховується індивідуально для кожної сім`ї за встановленою формулою і залежить виключно від доходів сім`ї. Якщо ж особа не сплачувала цей платіж, то після розрахунку невикористаної частини субсидії й утворюються борги. Субсидія надається на оплату житла та опалення на фактичну площу, але в межах соціальної норми житла. Субсидія на житлово-комунальні послуги надається на об`єми, щодо дорівнюють соціальним нормативам користування житлово-комунальними послугами, незалежно від фактичних обсягів споживання. Все що нараховується понад соціальну норму по кожній комунальній послузі, особа повинна сплачувати в повному обсязі. З приводу нарахування 3% річних та інфляційних втрат у відзиві відповідачі посилаються на ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню короновірусної хвороби (COVID-19)», № 530-XI від 17.03.2020, як на підставу звільнення їх від сплати нарахованих на суму заборгованості 3% річних та інфляційних втрат. Дійсно даним Законом встановлено, що на період карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст. 549 ЦК України, Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання. Закон № 530-XI від 17.03.2020 не встановлює заборону щодо стягнення з відповідачів інфляційних втрат та 3% річних. Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Правовідносини, які виникли між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) вимагати сплати грошей за надані послуги. Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстав у своїх вимога бо заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачі користувалися житлово-комунальними послугами, тож зобов`язані оплатити заборгованість за спожиту теплову енергію та гарячу воду. За таких обставин КП «Теплоенерго» просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачі: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про дату, час розгляду справи, надали до суду заяву в якій прохають суд справу слухати за їх відсутності. Разом тим подали до суду відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив. Відповідно до яких позовні вимоги не визнають в повному обсязі. Вважають, що сума заборгованості нарахована неправомірно так як протягом спірного періоду в розрахунках зазначенні покази лічильника, що відображають не змінні значення, що підтверджує недостовірність нарахування за гарячу воду. Щодо повернення невикористаної субсидії то, у своїй відповіді позивач підтвердив отримання державних коштів для відшкодування витрат на оплату послуг з централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої - так званою субсидії, яка діяла на момент спірних правовідносин. Та подав підтвердження фактичних сум, що залишились на рахунку позивача після розрахунок невикористаних сум субсидії на опалювальний сезон, що закінчився. Посилаючись на п. 2 Постанови КМУ від 23.08 2016 № 534, позивач зазначив, що виділені кошти на оплату комунальних платежів не можуть залишатись на рахунках, якщо послугу фактично не надано, або споживач не користується наданою послугою. Позивач погодився з аргументами відповідача, наведеними у відзиві на позов, щодо повернення невикористаних сум субсидій до бюджету. А так, як зазначив позивач у відповіді на позов, кошти з бюджету були отримані на розрахунковий рахунок позивача, то і повертатися кошти мають з рахунку позивача, так як на відшкодування витрат відповідача на оплату послуг з централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води позивач витратив державних коштів менше, ніж отримав заздалегідь. За таких обставин, наведений факт з підтвердженням того, що суми боргу, вказані позивачем у позовній заяві та надані до суду нараховані нам неправомірно. Відповідач не мав заборгованості перед позивачем за опалення та гарячу воду у періоди, коли був отримувачем субсидії. Самі тільки в ці періоди, та як, за правил надання субсидії в минулі роки, якщо квартиронаймач у період отримання субсидії накопичував будь яку заборгованість, то йому відмовляли у наданні субсидії в наступний період. Тому, факт отримання субсидії відповідачем з 2013 року по квітень 2018 року включно доводить відсутність заборгованості відповідача перед позивачем в ці періоди. Борги, які були накопичені до 2013 року, не заважали та не брались до уваги при отриманні державної допомоги під час звернення квартиронаймача за отримання субсидії. Факт отримання субсидії позивачем за минулі періоди говорить про його скрутний матеріальний стан та незадовільну платоспроможність. Аби не накуповувати нових боргів з опалення цього річ відповідач звернувся з відповідною заявою до постійно діючої комісії Кременчуцької міської ради для розгляду питань відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води при виконавчому комітеті Кременчуцької міської ради. У відповідь на своє звернення відповідач отримав листа від Кременчуцької міської ради, де зазначено, що питання було знято з розгляду, у зв`язку з відсутністю правових підстав. Згідно підпунктом 4 пункту 3 розділу II ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)», № 530-ХІ від 17.03.2020 На період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. У 2021 році з міського бюджету було сплачено 25,249 млн. грн. за рахунок коштів платників податків. Позивач, увесь зазначений період, за який відповідач вимагає стягнути борг, офіційно сплачував податки до місцевого бюджету із доходу у розмірі, встановленому діючим законодавством України. За фактом, частина цих коштів є сплачені податки відповідача до міського бюджету за зазначений період. Тому слід взяти до уваги той факт, що якусь частину боргу, яку відповідач вимагає стягнути з позивача, було сплачено з міського бюджету за рахунок коштів платників податків, тобто і за рахунок коштів із сплачених податків відповідачем. Наведені факти є доказом того, що сума боргу, яку позивач вимагає стягнути з позивача нараховано неправомірно, а вимога стягнути суму боргу з відповідача є протиправною. На підставі викладеного відмовити в задоволенні позовних вимог КП «Теплоенерго». Разом з тим відповідачами під час судового розгляду було подано клопотання про застосування строків позовної давності.

Враховуючи наявні клопотання сторін, суд, на підставі ст. 247 ЦПК України, вирішив провести розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є споживачами послуг КП «Теплоенерго Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а також з обслуговування всіх інженерних мереж, споруд, вузлів тепломереж за адресою: АДРЕСА_2 з особовим рахунком НОМЕР_1 .

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності виданого УЖКГ виконкому Кременчуцької міської ради від 01.10.2002 року належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та відповідачу - ОСОБА_1 , що підтверджується інформацією наданою КМБТІ Кременчуцької міської ради Полтавської області від 15.03.2021 року за № 61/992.

В означеній квартирі, що адресою: АДРЕСА_1 , відповідачі зареєстровані, що підтверджується довідками Крюківської районної адміністрації Кременчуцького району Полтавської області від 05.02.2021 року за № 1003/01-27, 1005/01-27, 1004/01-27.

Отже відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є споживачами послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою АДРЕСА_1 .

У 2018 році позивач - Комунальне підприємство «Теплоенерго» зверталося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за період з 01.05.2017 року по 01.07.2018 року, яка 21.11.2018 року була задоволена.

Однак, ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 19.12.2018 року судовий наказ від 21.11.2018 року виданий Крюківським районним судом про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» боргу за спожиту теплову енергію та гарячу воду за період з 01.05.2017 року по 01.07.2018 було скасовано.

Відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання.

Згідно п.5 ч.2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24 червня 2006 року (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017 року споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Цьому праву кореспондує обов`язок оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. (п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017 року).

Відповідно до ст. 162 ЖК УРСР відповідачі зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги у строки, встановлені чиним законодавством.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначене узгоджується з висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 та від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Згідно з п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв договору та вимог ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідачі свої зобов`язання по оплаті послуг з теплопостачання належним чином не виконували, своєчасно не здійснювали оплату за одержані ними послуги з теплопостачання, внаслідок чого у них утворилася заборгованість.

Доводи відповідачів, щодо відсутності боргу та неправомірності його нарахування не підтверджені належними доказами.

Посилання відповідачів на наявність протягом 2013-2018 років субсидії не спростовують наявної заборгованості з огляду на механізм який встановлений для використання сум субсидії та порядку повернення до бюджету невикористаної субсидії.

Факт існування заборгованості вбачається з розрахунку наданого позивачем та не був спростований відповідачами, які мають обов`язок щодо сплати коштів за отримані послуги, тож вимоги позивача є обґрунтованими.

За ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Суд враховує, що згідно висновку Великої Палати Верховного Суду викладеного у постанові від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі.

Тож, враховуючи викладене, те що строк позовної давності за вимогами щодо стягнення заборгованості за період з листопада 2013 року по грудень 2017 року сплинув та відовідачами заявлено вимогу про його застосування, то в цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення.

При цьому, заборгованість відповідачів за спожиту теплову енергію та гарячу період з січня 2018 року по грудень 2020 року в розмірі підтверджується розрахунком заборгованості, який був наданий позивачем та становить 30465,12 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання. Закон на який посилаються відповідачі за № 530-XI від 17.03.2020 не встановлює заборону щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Тож з відповідачів підлягає до стягнення також індекс інфляції у розмірі 178 грн. 84 коп. та 3% річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 1329 грн. 63 коп.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи викладене, з відповідачів слід стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно сумі задоволених позовних вимог в розмірі 2227 грн на відшкодування понесених ним витрат зі сплати судового збору, тобто по 756 грн. 66 коп. з кожного відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 264, 322, 360, 526, 530, 610, 612, 625 ЦК України, статтями 64, 150, 156, 162 ЖК УРСР, ст. ст.10, 12, 81, 141, 258, 259, 263 - 265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов Комунального підприємства «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Комунального підприємства «Теплоенерго», Кременчуцького району Полтавської області , адреса: Полтавська область, м. Кременчук, вул. Софіївська 68, заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в межах строку за період з січня 2018 року по грудень 2020 року в сумі 30465.12 грн. а також індекс інфляції у розмірі 178 грн. 84 коп. та 3% річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 1329 грн. 63 коп.

Стягнути з відповідачів ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Кременчуцького району Полтавської області, , адреса: Полтавська область, м. Кременчук, вул. Софіївська 68, судові витрати в розмірі а саме з кожного по 756 грн. 66 коп.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.І. Хіневич