гСправа № 358/1805/19 Провадження № 2/358/14/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Тітова М.Б.

за участю:

секретаря судового засідання Зеленько О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міжгосподарського будівельного об`єднання «Агробуд» про стягнення заборгованості за виконані роботи, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувшись до суду з позовом до Міжгосподарського будівельного об`єднання «Агробуд», просить стягнути з відповідача вартість виконаних ним робіт в розмірі 29038 грн. 02 коп. згідно Договору б/н від 01 березня 2019 року та Акту приймання передачі робіт від 25 березня 2019 року.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01 березня 2019 року між ним (позивачем) та Міжгосподарським будівельним об`єднанням «Агробуд» був укладений Договір №б/н, відповідно до якого позивач зобов`язувався виконати роботи, а саме: «улаштування однорівневого каркасу, улаштування багаторівневого каркасу по об`єкту «Реконструкція будинку дошкільного навчального закладу АДРЕСА_1 ».

Відповідно до Акту приймання-передачі робіт від 25 березня 2019 року, позивачем було виконано визначені договором роботи, а відповідачем прийнято роботи, вартість виконаних робіт які підлягають оплаті, становить 29038,02 гривень.

Однак, відповідач відповідно до взятих на себе зобов`язань не оплатив вартість робіт в сумі 29038,02 гривень, що змусило позивача звернутися до суду за захистом своїх прав.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились. Представник позивача адвокат Орло Ю.В. подала суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивача, а також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання свого представника не направив, хоч належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи.

18.12.2019 представником відповідача адвокатом Онищуком В.В. подано відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що позовні вимоги є суперечливими, безпідставними та неправомірними.

На обґрунтування своїх заперечень представник відповідача вказує на те, що відповідно до Цивільно-правового договору № б/н від 01.03.2019 року, позивач ОСОБА_1 жодного разу не з`явився за місцем виконання робіт та не приступив до виконання хоча б будь-якого виду робіт, що було встановлено на місці та підтверджується Актом обстеження комісії об`єкту: «Реконструкція будинку дошкільного навчального закладу АДРЕСА_1 » від 30.05.2019 року. В послідуючому, передбачені Цивільно-правовим договором б/н від 01.03.2019 роботи, в зв`язку із їх повним невиконання позивачем, втратили для відповідача актуальність.

Також посилаючись на положення частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та правову позицію, викладену в постанові Вищого господарського суду від 21 грудня 2010 року № 44/135, представник відповідача зазначає, що Цивільно-правовий договір б/н від 01.03.2019 року, не є доказом такого виконання робіт, а Акт не є належним чином оформленим документом, так як не містить інформації щодо дати його складання, місця складання, переліку виконаних робіт, навіть, назви особи, що прийняла та має оплатити такі роботи, а також реквізитів договору, на підставі якого такий акт складається. Тобто доданий позивачем Акт не відображає належним чином зміст господарської операції, а тому такий акт не може бути підставою для оплатити робіт відповідачем на користь позивача.

Крім того, право на укладання договорів від імені відповідача, станом на березень 2019 року, згідно з попередньої редакції Статуту, належало голові кооперативу - ОСОБА_2 (розділ 13 Статуту). Проте, Цивільно-правовий договір б/н від 01.03.2019 року був укладений між позивачем та комісією у складі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а тому Цивільно-правовий договір б/н від 01.03.2019 року укладений з порушенням вимог ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України та Статуту відповідача, що узгоджується із постановою Верховного Суду у справі № 3-666гс17 від 13.09.2017 року.

Представник відповідача також вказав на те, що правочин щодо укладання Цивільно-правового договору б/н від 01.03.2019 року містить ознаки фіктивності, оскільки про дійсні наміри, які були приховані за цим правочином відповідач дізнався вже після спливу 25 березня 2019 року, коли позивач в усній формі почав вимагати видачі йому грошових коштів, які обумовлювались, як грошова винагорода у Цивільно-правовому договорі б/н від 01.03.2019 року. Так, колишній керівник відповідача ОСОБА_2 ініціював укладення даного оскаржуваного договору, попередньою датою - 01 березня 2019 року, з позивачем, маючи на меті заволодіння грошовими коштами, які належали відповідачу, шляхом виплати їх як винагороди за начебто виконану позивачем роботу.

Затверджуючи Цивільно-правовий договір б/н від 01.03.2019 року, ОСОБА_2 як посадова особа відповідача діяв з особистих корисливих мотивів бажаючи в майбутньому обернути грошові кошти, які обумовлювались як винагорода позивачеві, який наче б то виконав роботи по договору на власну користь, тому з огляду на вказані обставини, даний договір є фіктивними, а отже недійсними відповідно до ст. 234 ЦК України. За фактом вчинених даних неправомірних дій з боку ОСОБА_2 , а саме, щодо його наміру заволодіння грошовими коштами та спричинення майнової шкоди відповідачу, була подана заява до правоохоронних органів та розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000238 за фактом вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України. У зв`язку із вищезазначеними обставинами 28 березня 2019 року Протоколом №28.03.2019 Загальних Зборів власників (членів) Міжгосподарського будівельного об`єднання «АГРОБУД», було звільнено ОСОБА_2 з посади керівника.

Тому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову, оскільки роботи передбачені Цивільно-правовим договором б/н від 01.03.2019 року не були виконані позивачем, докази для підтвердження виконання конкретних робіт позивачем не надано, а тому відсутній обов`язок з боку відповідача щодо оплати таких робіт.

Відповіді на відзив стороною позивача не надано суду.

Дослідивши письмові докази надані позивачем, відзив відповідача та додані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 01 березня 2019 року між ОСОБА_1 та комісією в складі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 від Міжгосподарського будівельного об`єднання «Агробуд» був укладений Цивільно правовий договір №б/н, відповідно до якого ОСОБА_1 (позивач) зобов`язувався виконати роботи, а саме: «улаштування однорівневого каркасу, улаштування багаторівневого каркасу по об`єкту «Реконструкція будинку дошкільного навчального закладу АДРЕСА_1 ».

МБО «Агробуд» згідно вказаного договору взяло на себе зобов`язання по закінченню роботи оплатити ОСОБА_1 29038,02 грн.

Актом прийняття виконання по договору від 25 березня 2019 року, комісія в складі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , прийняла роботу у ОСОБА_1 . Зазначено, що робота виконана вчасно, і за неї нараховано 29038,02 грн., утримано 5662,41 грн., до виплати 23375,61 грн. Даний цивільний договір затвердив та прийняв виконані роботи згідно акту голова кооперативу МБО «Агробуд» Дятленко В.А. (а.с.7).

На підставі наказу МБО «Агробуд» №47 від 29.05.2019 було призначено комісію з обстеження об`єкту: «Реконструкція будинку дошкільного навчального закладу АДРЕСА_1 » щодо перевірки виконання/невиконання, у тому числі ОСОБА_1 робіт за Цивільно-правовим договором б/н від 01.03.2019 року у складі виконавчого директора Позіна М.О., технічного директора ОСОБА_7 , фінансового директора ОСОБА_8 , якій було доручено скласти відповідні акти про виконання/невиконання робіт за Цивільно-правовими договорами від 01.03.2019. (а.с. 24).

Актом № 7 обстеження комісії об`єкту: «Реконструкція будинку дошкільного навчального закладу АДРЕСА_1 » щодо перевірки виконання/невиконання ОСОБА_1 робіт за Цивільно-правовим договором б/н від 01.03.2019 року було встановлено, що такі роботи ОСОБА_1 не виконані (а.с. 25).

17 липня 2019 року позивачу ОСОБА_1 за адресою його місця проживання від МБО «Агробуд» була надіслана повторна пропозиція про розірвання договору б/н від 01.03.2019 року, оскільки ним були порушені зобов`язання у зв`язку з невиконанням робіт (а.с. 26, 27).

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

В даному випадку, якщо сторони дійсно домовились про укладення договору будівельного підряду, письмова форма останнього є обов`язковою, оскільки така істотна умова договору як ціна значно б перевищувала 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

За змістом статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частин першої, третьої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Умова про предмет договору підряду є істотною. Предметом договору підряду є індивідуалізований результат праці підрядника на який спрямована узгоджена воля сторін.

Умова щодо предмета договору підряду уточнюється ціною підрядних робіт.

Ціна договору підряду - це грошова сума, належна підрядникові за виконане замовлення.

За змістом статті 843 ЦК України у договорі підряду визначається або конкретна ціна роботи, або способи її визначення. Отже, ціна може бути визначена в тексті договору підряду безпосередньо, або у договорі підряду може зазначатися спосіб визначення ціни. Крім того, ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі, який містить постатейний перелік затрат на виконання робіт, є додатком до договору та його невід`ємною частиною.

Судом встановлено, що договір будівельного підряду в письмовій формі між сторонами було укладено у вигляді Цивільно правового договору №б/н від 01.03.2019 року між ОСОБА_1 та Міжгосподарським будівельним об`єднанням «Агробуд».

По виконанню робіт, 25 березня 2019 року комісією в складі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 було підписано акт та прийнято у ОСОБА_1 виконану роботу, за яку нараховано 29038,02 грн., із яких утримано 5662,41 грн., та до виплати становить 23375,61 грн. Даний акт також підписаний та скріплений печаткою головою кооперативу МБО «Агробуд» Дятленком В.А.

У відповідності до ч. 1 ст. 837 ЦК України, передача виконаних робіт (об`єкта будівництва) оформляється актом виконаних робіт (п. 91 Загальних положень укладення і виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затверджених постановою КМУ від 01.08.05 р. № 668).

Виходячи з вимог ст. 1 та п. 1 ст. 9 Закону № 996, акт є тим документом, який: містить відомості про господарські операції; є підставою для відображення господарських операцій у бухгалтерському обліку. Зміст господарської операції визначається предметом договору.

Оскільки у даному випадку роботи повинні оплачуватись коштами комерційного підприємства, тому підрядник має право скласти акт приймання виконаних робіт будь-якої форми, якщо вона влаштовує обидві сторони. Але такий акт повинен містити всі обов`язкові реквізити первинного документа (п. 2 ст. 9 Закону від 16.07.99 р. № 996-XIV). Акт передається на узгодження замовникові.

Однак, акт прийняття виконання по договору від 25 березня 2019 року, вищезазначених вимог не містить, тому належних та допустимих доказів на підтвердження того, що 25 березня 2019 року робота згідно договору позивачем ОСОБА_1 була виконана, суду не надано.

Натомість, відповідачем надано докази на підтвердження того факту, що роботи за Цивільно-правовим договором б/н від 01.03.2019 року ОСОБА_1 не виконані.

Крім того, позивачем не надані докази того факту, що акт було передано на узгодження замовникові та що такий акт було погоджено останнім.

Також з урахуванням положень частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та правової позиції, викладеної в постанові Вищого господарського суду від 21 грудня 2010 року № 44/135, суд приходить до висновку, що Акт від 25.03.2019 року не є належним чином оформленим документом, так як не містить інформації щодо дати його складання, місця складання, переліку виконаних робіт, навіть, назви особи, що прийняла та має оплатити такі роботи, а також реквізитів договору, на підставі якого такий акт складається. Тобто доданий позивачем Акт не відображає належним чином зміст господарських операцій, а тому такий акт не може бути підставою для оплатити робіт відповідачем на користь позивача.

Крім того, право на укладання договорів від імені відповідача, станом на березень 2019 року, згідно з попередньої редакції Статуту, належало голові кооперативу - ОСОБА_2 (розділ 13 Статуту).

Однак, Цивільно-правовий договір б/н від 01.03.2019 року був укладений між позивачем та комісією у складі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , повноваження яких на укладення договору не підтверджені жодним доказом, а тому Цивільно-правовий договір б/н від 01.03.2019 року укладений з порушенням вимог ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України та Статуту відповідача, що узгоджується із постановою Верховного Суду у справі № 3-666гс17 від 13.09.2017 року.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Перевіривши та оцінивши надані позивачем вищевказані документи, суд дійшов висновку, що вони не є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт погодження сторонами обсягу виконаних будівельних підрядних робіт, їх вартості та і взагалі не підтверджують факт їх виконання.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.12.2019 року у справі №566/1115/17.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов ОСОБА_1 до Міжгосподарського будівельного об`єднання «Агробуд» про стягнення заборгованості за виконані роботи є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 206, 208, 626, 627, 638, 837, 843 ЦК України, ст.ст. 49, 77, 78, 81, 89, 258, 259, 263, 265, 268, 272, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Міжгосподарського будівельного об`єднання «Агробуд» про стягнення заборгованості за виконані роботи.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: суддя М. Б. Тітов