Провадження номер 2/756/6525/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Шролик І.С.,

секретаря судового засідання - Михнюк В.М.,

за участю представника позивача - Наумець Я.С.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УПРАВ-ДОМ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «УПРАВ-ДОМ» (надалі - ТОВ «УПРАВ-ДОМ») звернулось до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 5512,02 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог вказує, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 та споживачем житлово-комунальних послуг за указаною адресою, які надає позивач ТОВ «УПРАВ-ДОМ». Відповідач своєчасно та повному обсязі не сплачує за комунальні послуги в результат чого станом на 01 вересня 2021 року утворилась заборгованість, яку просить стягнути на свою користь.

Протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 23 вересня 2021 року справу передано для розгляду головуючому судді Шролик І.С.

Ухвалою суду від 01 жовтня 2021 року відкрито спрощене провадження у справі та призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, наполягала на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_1 23 листопада 2021 року надала до суду клопотання про відкладення розгляд справи з метою підготовки відзиву. Відповідач 30 листопада 2021 року подала заперечення проти позову, в якому зазначила, що в тексті позовної заяви зазначено на її анкетні дані, між нею та позивачем відсутній укладений договір на надання житлово-комунальних послуг, та надала копії квитанції про відсутність заборгованості за останні три роки. Заявила клопотання про застосування до вимог позивача наслідки пропуску строку позовної давності та просила відмовити позивачу в їх задоволенні.

В судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстави викладених у письмовому запереченні.

Вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно судом встановлено, що з 16 січня 2015 року відповідач ОСОБА_1 за довогором дарування набула у власність квартиру АДРЕСА_1 та є споживачами житлово-комунальних послуг за указаною адресою (а.с. 7).

З дослідженого судом договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території вбачається, що 27 січня 2011 року він укладений з попереднім власником, а саме ОСОБА_2 . У відповідності до п.9 договору споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлений цим договором строк. Відповідно до п.12 договору споживач несе відповідальність згідно із законом, зокрема, несвоєчасне внесення платежів за послуги та порушення визначених цим договором зобов`язань. (а.с. 9)

Розпорядженням КМДА від 07.03.2018 року №371 «Про внесення змін до Тарифів та структуру тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надають виконавця цих послуг, по кожному будинку окремо для здійснення розрахунків зі споживачами залежно від оплати останніми не пізніше або після 20 числа місяця що настає за розрахунковим» було затверджено новий тариф у суму 8,81 грн. Текст розпорядження про збільшення тарифу було опубліковано в офіційному виданні Київської міської ради «Хрещатик» від 06.04.2018 № 38 .

Для утримання, обслуговування будинку та прибудинкової території, постачання комунальних послуг житлового будинку позивач уклав відповідні договори з підрядними організаціями, на підтвердження виконання яких позивачем надано акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) (а.с. 29-81).

Станом на дату подання позову до суду відповідач не уклала договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території.

З наданих в судовому засіданні відповідачем квитанції про сплату витрат за комунальні послуги встановлено, що 06 листопада 2021 року відповідачем проведено сплату послуг за квітень 2021 року в сумі 2526,72 грн., про що свідчить квитанція. Також проведено оплату 08 листопада 2021 року в сумі 631,68 грн.

З уточненого розрахунку заборгованості, наданого представником позивача в судовому, грошові кошти, що були сплачені відповідачем у листопаді 2021 року спрямовано на погашення заборгованості, яка утворилась з червня 2017 року по листопад 2017 року.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено зобов`язання споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Водночас, такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV та п. 5 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Отже, згідно з наведеними законодавчими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Окрім того, положення ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» покладають саме на споживача обов`язок укласти договір про надання комунальних послуг, тому посилання відповідача, що між сторонами не укладено відповідний договір не звільняє її від обов`язку сплачувати за надані комунальні послуги до житлового приміщення, власником якого є відповідач.

Суд не може погодитися із твердженням представника позивача про спрямування грошових коштів сплачених відповідачем у листопаді 2021 року в загальному розмірі 3158,40 грн., після звернення до суду з відповідним позовом на погашення заборгованості за 2017 рік., оскільки в призначенні платежу у відповідній квитанції зазначений період оплати квітень 2021 року.

Відповідач ОСОБА_1 30 листопада 2021 року подала до суду заяву про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності.

Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивач не надав суду доказів поважності пропуску строку позовної давності та не просив його поновити, у той час як відповідач скористалась своїм правом, передбаченим статтею 267 ЦК України, заявивши про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності у заяві від 30 листопада 2021 року.

Отже, суд відмовляє ТОВ «УПРАВ-ДОМ» в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за період з червня 2017 року по листопад 2017 року у розмірі 2353,62 грн.

Відповідно до ч. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушення, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на те, що за наданими відповідачем квитанціями та з урахуванням заявлених позивачем вимог, проведених відповідачем розрахунків у листопаді 2021 року на суму 3158,40 грн., тобто після звернення позивача до суду із позовом, приходжу до переконання про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості, яка повністю погашена відповідачем в межах строку позовної давності, що доводиться платіжними квитанціями долученими до матеріалів справи за спірний період з квітня 2021 року по серпень 2021 р.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується положенням ст. 141 ЦПК України.

Понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2270,00 грн. пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1300,00 грн., пропорційно добровільно задоволеним відповідачем вимогам в обсязі заборгованості в межах строку позовної давності, яка існувала на час звернення позивача до суду із відповідним позовом в розмірі 3158,40 грн., виходячи з розрахунку (2270х3158,40/5512,02).

На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 13, 81, 83, 141, 258,259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «УПРАВ - ДОМ» в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період червня 2017 року по листопад 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УПРАВ-ДОМ» (код ЄДРПО 36698591, юридична адреса: м. Київ, вул. Петра Калнишевського, 7, офіс 994) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1300,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 30 грудня 2021 року.

Суддя І.С. Шролик