справа № 631/1935/16-ц
номер провадження 2/631/20/21
У Х В А Л А

п р о з а к р и т т я п р о в а д ж е н н я у с п р а в і

31 грудня 2021 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі головуючого судді Мащенко С. В., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду цивільну справу з єдиним унікальним № 631/1935/16-ц (провадження № 2/631/20/21) за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 «Про стягнення заборгованості», -

в с т а н о в и в:

В провадженні суду відповідно до ухвали судді Трояновської Т. М., постановленої 24.11.2016 року, знаходиться цивільна справа з єдиним унікальним № 631/1935/16-ц за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 «Про стягнення заборгованості», що розглядається в порядку спрощеного позовного провадження (а. с. 43).

Ухвалою судді Нововодолазького районного суду Харківської області Пархоменко І. О., постановленою 09.11.2017 року, провадження у цивільній справі з єдиним унікальним № 631/1935/16-ц за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 «Про стягнення заборгованості» зупинене у зв`язку із смертю відповідача, так як вимоги позову допускають правонаступництво (а. с. 62).

Розпорядженням керівника апарату суду Столяренка С. В. № 882 від 18.09.2018 року призначено повторний автоматизований розподіл справи й згідно з відповідним протоколом, обліково-статистичною карткою справи та Контрольним журналом судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді, справу передано на розгляд головуючого судді Мащенко С. В. (а. с. 67).

26.10.2021 року після чисельних запитів на нагадувань судом отримана інформація щодо відсутності заповітів, спадкових договорів, спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_1 , а також отримано копію актового запису про його смерть, яка сталась 12.07.2017 року.

Відтак, станом на 12.01.2018 року та на 12.04.2018 року у випадку закликання до прийняття спадщини особи, яка має право на спадщину тільки у разі неприйняття її спадкоємцем попередньої черги, сплинув строк на її прийняття та, відповідно, задля вирішення питання про правонаступництво у цій справі.

Отже, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, з`ясувавши її обставини та фактичні данні, що мають значення для вирішення питання про поновлення провадження у справі та її закриття, суд вважає, що провадження у справі з єдиним унікальним № 631/1935/16-ц за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 «Про стягнення заборгованості» слід поновити, справу прийняти до провадження та закрити з огляду на таке.

Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд - у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області.

За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Окрім того, Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави.

Зокрема, відповідно до підпункту 20 пункту 3 та абзаців 3 і 6 підпункту 20 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Нововодолазький район Харківської області та утворені Красноградській район Харківської області (з адміністративним центром у місті Красноград) у складі території Старовірівської сільської територіальної громади та Харківський район Харківської області (з адміністративним центром у місті Харків) у складі території Нововодолазької селищної територіальної громади, що затверджені Кабінетом Міністрів України, тощо.

При цьому, як чітко визначив законотворець у пункті 6 своєї Постанови, у продовж тримісячного строку з дня набрання нею чинності Кабінет Міністрів України повинен привести свої нормативно-правові акти у відповідність із нею та забезпечити таке приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів.

Одночасно із цим, приписами статті 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), а також статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації, інстанційності і визначається законом.

Натомість, закон, який змінює існуючу систему судоустрою та приводить її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою, не прийнятий, Валківський окружний суд на цей час свою діяльність не розпочав, а тому справа перебувала на розгляді належного суду.

Також, відповідно до змісту статті 254 Цивільного процесуального кодексу України провадження у справі поновлюється за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення. Провадження у справі продовжується зі стадії, на якій його було зупинене.

Крім того, статтею 8 та частинами 1 і 2 статті 15 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» обумовлено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом. Справи в судах розглядаються суддею одноособово, а у випадках, визначених процесуальним законом - колегією суддів, а також за участю присяжних. Суддя, який розглядає справу одноособово, діє як суд та розглядає справи, одержані згідно з порядком розподілу судових справ, установленим відповідно до закону.

За правилом частини 2 статті 258 цивільного процесуального кодифікованого закону України процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Зважаючи на таке, з метою реалізації принципу, визначеного у статті 213 цивільного процесуального кодифікованого закону України, щодо безпосередності судового розгляду справи, беручи до уваги факт, що підстав задля подальшого зупинення провадження у справі не існує, суд вважає за необхідне провадження у цивільній справі з єдиним унікальним № 631/1935/16-ц (провадження № 2/631/20/21) за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 «Про стягнення заборгованості» поновити та з огляду на відсутність клопотання сторін про її розгляд у судовому засіданні із повідомленням учасників справи про дату, час і місце його проведення, прийняти до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у складі головуючого судді Мащенко С. В.

Одночасно із цим суд враховує, що справа віднесена до предметної, суб`єктної, інстанційної та територіальної юрисдикції цього суду й підстав для залишення позовної заяви згідно із вимогами частини 11 статті 187 Цивільного процесуального кодексу України без руху не має.

Також суд зауважує, що 21.05.2018 року позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінив тип товариства з публічного на приватне без зміни їх організаційно-правової форми: приватне акціонерне товариство. Оскільки відповідно до змісту абзацу 3 частини 2 статті 5 Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-ІV від 17.09.2008 року (із змінами та доповненнями) зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням, ураховуючи, що банком здійснено відповідну державну реєстрацію зміни назви юридичної особи, то відсутні юридичні підстави для залучення до участі у справі їх правонаступника, а тому в ході розгляду цього судового провадження слід враховувати нове найменування позивача: АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Крім того, частиною 1 статті 55 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Частиною 1 статті 42 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 48 цього ж кодексу сторонами у цивільному процесі є позивач та відповідач. Позивачем або відповідачем може бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Згідно з приписом частини 1, 2 та 4 статті 25 Цивільного кодексу України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті.

Також положеннями частини 1 статті 47 цивільного процесуального кодифікованого закону України обумовлено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Отже, стороною у справі, зокрема відповідачем, може бути лише та фізична особа, яка має цивільну процесуальну правосуб`єктність, що припиняється у момент смерті останньої.

Як убачається з позовної заяви, ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» звернулося з позовом до ОСОБА_1 «Про стягнення заборгованості» за договором б/н, укладеним між ними 06.09.2010 року.

Відповідно до актового запису про смерть № 18, виданого виконавчим комітетом Станичненської сільської ради 17.07.2017 року, ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 47 років у селі Стрілеча Харківського району Харківської області.

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 66840478, виданої 13.10.2021 року о 12.48 години з параметрами запиту: « ОСОБА_1 » убачається відсутність відповідної інформації.

З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за № 66840426, виданої 13.10.2021 року о 12.47 годину з параметрами запиту: « ОСОБА_1 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 » убачається відсутність відповідної інформації.

З огляду на таке, ОСОБА_1 помер більш ніж три роки тому, а отже на момент поновлення провадження у справі вже не має цивільної правосуб`єктності.

Частина 1 статті 11 Цивільного кодексу України визначає, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Приписами статей 1216 та 1217 цивільного кодифікованого закону України обумовлено, що спадкуванням, яке може здійснюватися за заповітом або за законом, є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з правилами частини 1 та 2 статті 1220 цього ж кодексу спадщина відкривається внаслідок смерті, а часом її відкриття вважається день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, що виданий відповідним державним органом реєстрації актів цивільного стану.

При цьому, частиною 1 статті 1222 Цивільного кодексу України обумовлено, що спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а згідно із змістом частини 1 статті 1223 зазначеного останнім нормативно-правового кодифікованого акту України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Отже, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі його відсутності право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 Цивільного кодексу України (частини 1 та 2 статті 1223 цього кодексу).

Частинами 1, 2 та 5 статті 1268 Цивільного кодексу України обумовлено, що спадкоємиць за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Зі змісту частини 1 статті 1270 вказаного нормативно-правового акту убачається, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємиць, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частини 1 і 2 статті 1269 цивільного процесуального кодифікованого закону України).

Спадкоємиць який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, відсутність якого не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частини 1 і 3 статті 1296 Цивільного кодексу України).

Одночасно й вимоги частини 1 статті 1297 цього ж кодексу, зобов`язують спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, звернутись до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Предметом позову у цій справі є договірні правовідносини щодо кредитних коштів, що не зобов`язують спадкоємців померлого ОСОБА_1 отримати відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом.

З матеріалів справи убачається, що після смерті фізичної особи на ім`я ОСОБА_1 ніхто із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався, хоча на час смерті померлий мешкав не один, проте з`ясувати обсяг прийнятої спадщини та особи спадкоємців, а також, чи прийняли вони спадщину у законний спосіб, суд можливості не має з огляду на таке.

Статтею 129 Основного Закону нашої Держави визначені основні засади судочинства, однією з яких, згідно із пунктом 3 частини 2 вказаної норми права, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і доведеності перед судом їх переконливості.

Аналогічні за своїм правовим змістом норми містяться й у частинах 1 і 3 статті 12, а також частині 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна з яких повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу.

При цьому, у відповідності до змісту частини 6 статті 81 наведеного вище процесуального кодифікованого закону, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, нормативно закріплений принцип змагальності сторін полягає у прояві змагальної ініціативи та активних дій усіх осіб, які беруть участь у справі. Саме цей принцип забезпечує повноту дослідження судом обставин кожної судової справи.

Також, з огляду на зміст частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Відтак, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, прямо передбачених законом.

Крім того, як обумовлено пунктом 2 частини 1 статті 43 та частиною 1 статті 49 цивільного процесуального кодифікованого закону України учасники справи, зокрема, сторони у цивільній справі, користуються рівними процесуальними правами щодо подання доказів, участі у їх дослідженні та у доведеності перед судом їх переконливості.

Вони зобов`язані самостійно визначити коло фактів, на які слід посилатись як на підставу своїх вимог чи заперечень, а також доказів, що містять інформацію про предмет доказування у справі, яким є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України).

Проте, як роз`яснює частина 2 статті 78 вказаного кодексу, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Крім того, вступ у справу правонаступника, а також його залучення до участі у справі є правом позивача, а не обов`язком. Позивач, який доречи є юридичною особою, що має штат юристів та адвокатів й досить тривалий час здійснює господарську діяльність на ринку послуг з надання кредитів та їх повернення через суд, може не бажати надалі підтримувати позовні вимоги до спадкоємців померлого, й мати намір вирішити наявний спір у інший, поза судовий спосіб, або взагалі відмовитись від захисту не визнаних, оспорюваних, чи порушених своїх прав до померлої особи.

Саме така ситуація наявна у цьому провадженні.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, учиненої 04.11.1950 року в Римі, яка відповідно до приписів статті 9 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року (із змінами та доповненнями) є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-ІV від 23.02.2006 року (із змінами та доповненнями) обумовлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04.12.1995 року у справі «Белле проти Франції» зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Основною складовою права на суд є право доступу до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Крім того, відповідно до усталеної практики зазначеного вище міжнародного суду, зокрема, рішення від 20.05.2010 року у справі «Пелевін проти України» та від 30.05.2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України», сформульовано правило, згідно з яким, право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати допустимим обмеженням, так як воно за своєю природою потребує державного регулювання з боку Держави-учасниці, яка користується у цьому питанні певною свободою розсуду.

Відтак, процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності і сторони повинні очікувати їх застосування.

Пункт 7 частини 1 статті 255 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

За загальним правилом у позовному провадженні процесуальне правонаступництво відбувається в тих випадках, коли права та обов`язки одного із суб`єктів спірного матеріального правовідношення в силу тих чи інших причин переходять до особи, яка не брала участь у цьому процесі.

Тобто, виходячи з наведеного, матеріальне правонаступництво тісно пов`язане з процесуальним, так як останнє передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві.

При цьому, незалежно від підстав матеріального правонаступництва процесуальне правонаступництво допускається лише після того, як відбудеться заміна в матеріальному правовідношенні.

Правовідносини, що склались між сторонами у справі, допускають правонаступництво, проте ураховуючи, що позивач звернувся із позовом до відповідача, померлого у 2017 році, й впродовж останні три роки із відповідною заявою щодо поновлення цього провадження та залучення до участі у справі правонаступників відповідача не звертався, належних доказів правонаступництва не надав, з огляду на імперативний припис процесуального закону суд позбавлений можливості з`ясовувати певною мірою на цей час їх коло та наявність факту прийняття спадщини після померлого ОСОБА_1 , за умови того, що позивач є юридичною особою, яка тривалий час займається господарською діяльністю та має належних юридично обізнаних представників, суд вважає за необхідне провадження у цивільній справі з єдиним унікальним № 631/1935/16-ц (провадження № 2/631/20/21) за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 «Про стягнення заборгованості» закрити.

Приходячи до такого, суд бере до уваги правову позицію викладену у пункті 55 рішення Європейського суду з прав людини, ухваленого 19.06.2001 року у справі «Круз проти Польщі», де суд вказав, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом першим статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

На підставі викладеного, керуючись статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, учиненої 04.11.1950 року в Римі; рішеннями Європейського суду з прав людини у справі «Белле проти Франції» від 04.12.1995 рок, у справі «Пелевін проти України» від 20.05.2010 року, у справі «Наталія Михайленко проти України» від 30.05.2013 року та у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року; статтям 9, 125, 129 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями); статтями 8, 15, 17 і пунктом 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року (із змінами та доповненнями); статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-ІV від 23.02.2006 року (із змінами та доповненнями); статтями 11, 25, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1261 - 1265, 1233, 1235, 1236, 1268 - 1270, 1296, 1297 Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16.01.2003 року (із змінами та доповненнями); Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів»; пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року; а також статтями 1 - 5, 7, 12, 13, 18, 42, 43, 47, 48, 49, 55, 76 - 82, 89, 213, 254, пунктом 7 частини 1 статті 255, частиною 2 статті 256, пунктом 1 частини 1 та частиною 2 статті 258, статтями 259 - 261, частинами 5 та 11 статті 272, статтею 279, частиною 2 статті 352, пунктом 15 частини 1 статті 353, частиною 2 та 3 статті 354 Цивільного процесуального кодексу України № 1618-ІV від 18.03.2004 року (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 року із змінами та доповненнями),-

у х в а л и в:

Провадження у справі з єдиним унікальним № 631/1935/16-ц (провадження № 2/631/20/21) за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 «Про стягнення заборгованості» поновити, прийняти до провадження та розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у складі головуючого судді Мащенко С. В., продовживши його зі стадії, на якій провадження було зупинено, та закрити.

Роз`яснити стороні позивача, що у зв`язку із закриттям провадження у цій справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається, проте воно не позбавлено права звернутись до суду із цим позовом до спадкоємців померлого ОСОБА_1 у разі оформлення ними спадкових прав у передбачений чинним законодавством спосіб.

Копію цієї ухвали негайно надіслати усім учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом двох днів з дня її складення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з цього дня.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала, що набрала законної сили, обов`язкова для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання ухвали є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Ухвалу постановлено шляхом прийняття, складено за допомогою комп`ютерного набору та підписано суддею в одному примірнику.

Суддя С. В. Мащенко