КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/4111/2021 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Гаращенка Д.Р., Сліпченка О.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києвавід 18 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, у якому просила стягнути з відповідача додаткові витрати на розвиток здібностей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та його лікування у розмірі 185248 грн. 70 коп., стягнути щомісячно з відповідача до закінчення терміну дії договору між ОСОБА_1 та ТОВ «Заклад освіти «Астор» від 23.05.2019 року №197, тобто до 31.05.2024 року додаткові витрат на розвиток здібностей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошові сумі у розмірі 7000 грн. 00 коп..

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12.03.2013 року розірвано, у якому в них народилася дитина, однак питання про участь батьків у витратах на дитину судом не вирішувалося, нотаріального договору про це між позивачем на відповідачем не укладалося, при цьому після розірвання шлюбу відповідач проживає окремо та добровільно участі в утриманні та у додаткових витратах не бере, а позивач з метою забезпечення здібностей дитини вибрала місце для навчання спільного сина НВК «Святошинська гімназія», про що було укладено договір від 08.04.2015 року №177 про освітні послуги, який діє до 31.08.2019 року та на виконання умов договору за період з 08.04.2015 року по 07.06.2020 року позивачем було сплачено кошти на загальну суму 393135 грн. 00 коп. у тому числі в межах строку позовної давності за період з 19.10.2017 року по 07.06.2019 року сплачено 167950 грн. 00 коп., також дитина з 01.09.2019 року та до цього часу навчається у закладі освіти «Астор» про що було теж укладено договір, термін дії якого з 23.05.2019 року по 31.05.2014 року та сплачено грошові кошти у розмірі 199277 грн. 40 коп., тому з врахуванням того, що відповідач теж рівноправний учасник виховання спільного сина має сплатити половину від вже сплачених сум, разом з тим позивач також просить стягнути з відповідача половину суми вже сплачених позивачем в період з 19.10.2017 року до дня подання позову додаткових витрат на дитину, а саме 183613 грн. 70 коп., крім цього дитина розвиває свої здібності шляхом платних послуг на підставі договору від 23.05.2019 року №197 укладеного між позивачем та ТОВ «Заклад освіти «Астор» на умовами якого вартість послуг становить 500 доларів США 00 центів до 31.05.2014 року, а тому з відповідача теж належить до сплати додаткові витрати у розмірі 7000 грн. 00 коп., окрім цього через гостре отруєння дитини, яке трапилося під час прогулянки відповідача із сином, позивач звернулася до лікувального закладу «Євролаб», вартість медичного обстеження в якому становить 3270 грн. 00 коп..

Рішенням Святошинського районного суду міста Києвавід 18 грудня 2020 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 у розмірі 1635 грн. 00 коп. та судовий збір на користь держави у розмірі 576 грн. 74 коп..

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що Положення про ведення касових операцій втратило чинність 05 січня 2018 року, а тому не підлягає до застосуванню у спірних правовідносинах. Зазначає, що на сьогодні в Україні існує великий перелік електронних платіжних засобів та інших платіжних інструментів, а тому вважає нею подано належні докази на підтвердження своїх позовних вимог. Звертає увагу на те, що всі документи, які надані позивачем є платіжними документами, які підтверджені спеціальним законодавством. Вважає, що тип (вид) платіжного документа чи його форма не можуть бути предметом дослідження у спірних правовідносинах, оскільки предметом спору є суми, які сплачено позивачем за освітні послуги дитини.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, і задовольняючи позовну вимогу про оплату додаткових витрат на лікування дитини у лікувальному закладі «Євролаб», суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що відповідач визнав вимогу щодо стягнення з нього половини суми сплачених коштів у розмірі 1635 грн. 00 коп., тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи даний спір, і відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення додаткових витрат на розвиток дитини та лікування, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що подані позивачем квитанції про оплату послуг є неналежним доказом оплати таких витрат, у відповідності до Порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами визначений Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 637 від 15.12.2004 р. (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320). Тому, суду не надано квитанцій, які б підтверджували оплату витрат за вказаними договорами на рахунок закладів з якими укладено зазначені договори , а тому вимоги про додаткові витрати не підлягають задоволенню.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України.

Відповідно до роз`яснень п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, звернуто увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 Сімейного кодексу України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №320/383/19 провадження №61-18284св19.

Встановлено, що між позивачем та відповідачем 16.08.2008 року укладено шлюб у ВРАЦС Святошинського РУЮ у м. Києві, актовий запис №1005, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12.03.2013 розірвано (а.с. 9-11).

У позивача та відповідача є спільний син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

08.04.2015 року між ТОВ «НВК «Святошинська гімназія» та ОСОБА_1 укладено договір №177 про надання освітніх послуг НВК «Святошинська гімназія» згідно умов якого гімназія бере на себе зобов`язання за рахунок коштів батьків здійснювати виховання, навчання, харчування учня (учениці) на умовах, визначених договором на підставі чого ОСОБА_3 зараховано першого класу, строк дії договору до 31.08.2019 року (а.с. 17-20).

Згідно додаткової угоди до договору №177 від 21.04.2017 року внесено зміни до п. 1.1.3 договору, а саме: що щомісячний платіж за надання освітніх послуг у розмірі 9000 грн. 00 коп. не нараховується (а.с. 21).

Також згідно додатку №1 до договору №177 від 08.04.2015 вартість послуги за надання освітніх послуг на організацію начального процесу становить 12000 грн. 00 коп. до 20.05.2015 року (а.с. 22, 23).

Як вбачається із довідки від 21.09.2020 року №149 виданої ТОВ «Київський ліцей» за надання освітніх послуг дитині ОСОБА_3 у період з 08.04.2015 року по 07.06.2019 року отримано платежі на загальну суму 393135 грн. 00 коп. (а.с. 24).

Крім цього згідно довідки вих. 226/20 від 28.09.2020 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається у 6 класі ТОВ «Заклад освіти «Астор» (а.с. 26), про що також свідчить договір про надання освітніх послуг №197 укладений між ТОВ «Заклад освіти «Астор» та ОСОБА_1 згідно якого вартість послуг за один місяць складає 500 доларів США 00 центів, строк дії договору до 31.05.2024 року (а.с. 28-30).

В якості доказів оплати послуг позивачем надано товарні чеки від 23.05.2019 року із відбитком ТОВ «Заклад освіти «Астор» (а.с. 31, 32).

А також позивачем подано квитанції до прибуткового касового ордеру №197/3 від 08.01.2020 року, 05.02.2020 року, №197/25 від 27.02.2020 року, №197/4 від 04.09.2020 року про оплату за освітні послуги (а.с. 33-36).

З приводу зазначених обставин позивач звернулася до відповідача із листом в якому запропонувала йому у добровільному порядку компенсувати їй половину суми на витрати на розвиток спільного сина, крім цього просила у добровільному порядку оформити майнові права спільної дитини на право проживання у квартирі де проживає відповідач за адресою: АДРЕСА_1 , а у разі відмови до нього буде та до власниці квартири подано цивільний позов про визнання майнових прав на частину квартири за малолітньою дитиною (а.с. 38-41).

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову, оскільки позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, які передбачені статтею 185 СК України. Крім того, позивачем не зазначено, які саме здібності дитини розвиваються в ТОВ «Заклад освіти «Астор».

Доводи апеляційної скарги про те, що Положення про ведення касових операцій втратило чинність 05 січня 2018 року, а тому не підлягає до застосуванню у спірних правовідносинах, а також те, що на сьогодні в Україні існує великий перелік електронних платіжних засобів та інших платіжних інструментів і всі документи, які надані позивачем є платіжними документами, які підтверджені спеціальним законодавством, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Крім того, позивачем не зазначено, на розвиток яких саме здібностей дитини необхідно стягнути додаткові витрати. З урахуванням того, що отримання зазначених освітніх знань у ТОВ «Заклад освіти «Астор» не можна вважати розвитком здібностей дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що тип (вид) платіжного документа чи його форма не можуть бути предметом дослідження у спірних правовідносинах, оскільки предметом спору є суми, які сплачено позивачем за освітні послуги дитини, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки предметом даного спору є стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, і суд при визначенні наявності підстав для задоволення позову, враховує докази, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача було порушено відповідачем.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог та вірно застосував до правовідносин, що виникли між сторонами положення ст. 141, 150, 155, 180, 185 СК України та ст. 81 ЦПК України.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києвавід 18 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «09» березня 2021 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіД.Р. Гаращенко
О.І. Сліпченко