Житомирський апеляційний суд
Справа №935/162/21 Головуючий у 1-й інст. Пасічний Т. З.
Категорія 44 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б, Миніч Т.І.

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №935/162/21 за позовом ОСОБА_1 до Коростишівської міської ради, Державної казначейської служби України, третя особа - Громадська організація «Проти придурків та ідіотів» про відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 29 вересня 2021 року, яке ухвалено суддею Пасічним Т.З.

в с т а н о в и в:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив доручити Державній казначейській службі України стягнути з рахунків Коростишівської міської ради за рахунок бюджетів, передбачених для вказаних органів, в разі відсутності таких коштів стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь кошти на відшкодування моральної шкоди в сумі 30000 грн. Також просив доручити Державній казначейській службі України стягнути з рахунків Коростишівської міської ради за рахунок бюджетів, передбачених для вказаних органів, в разі відсутності таких коштів, стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь на відшкодування коштів, витрачених на подання і розгляд даної позовної заяви в сумі 1303 грн. Зобов`язати Державну казначейську службу України здійснити заходи щодо відшкодування посадовими особами Коростишівської міської ради, які неналежно розглянули звернення позивача від 28 грудня 2019 року МР 3 запит 280.1340.17 заподіяної державному органу під час виконання трудових обов`язків шкоди в сумі 31303 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 05.05.2020р. у справі № 240/3826/20 визнано протиправну бездіяльність Коростишівської міської ради, яка полягає в ненаданні відповіді на запит ОСОБА_1 на інформацію від 28.12.2019, зобов`язано Коростишівську міську раду надати відповідь на запит ОСОБА_1 на інформацію від 28.12.2019 МР 3 запит 280.1340.17. В наданій на виконання рішення суду інформації від 03.06.2020 Коростишівська міська рада, всупереч рішенню суду, повторно відмовила в задоволенні запиту на інформацію. Зазначає, що неправомірні дії відповідача щодо неналежного розгляду звернень про надання інформації, призвели до того, що позивач був змушений захищати своє право у судовому порядку, а отже витрачати значних зусиль та часу для його відновлення, захист порушеного права вимагав додаткових зусиль для організації свого часу, побуту, що призвело до порушення стосунків з оточуючими людьми, порушення нормальних життєвих зв`язків, виникненні негативного для нього явища, зокрема неодноразового повторного звернення для встановлення істини у справі та доказування протиправної бездіяльності відповідача, витрачання особистого часу, значних коштів, сил для відновлення свого порушеного права, що негативно відобразилось на психоемоційному стані, спричинених неправомірними діями та бездіяльністю Коростишівської міської ради.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 29 вересня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, скаржник просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Зазначає, що судом в порушення норм процесуального права не застосовано правові висновки Верховного Суду у справі №459/2123/16-ц, у справі №490/3581/17 від 29.01.2020, у справі № 3821/1841/17 від 01.04.2020, на які він посилався у позовній заяві. Окрім того, суд не врахував, що відповідач Державна казначейська служба України ухвалу про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками отримала, однак відзиву до суду не направляла, тому прийняття рішення на її користь, з огляду на те, що вона не заперечувала позовних вимог, свідчить про порушення засад рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Позивач також зазначив, що суд не надав належної оцінки його доводам про те, що Коростишівська міська рада, всупереч рішенню суду, яким встановлено факт незаконної діяльності відповідача, повторно відмовила у задоволенні його запиту на інформацію. У своїх доводах послався також на практику ЄСПЛ.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідачі не скористалися.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення із таких підстав.

Під час розгляду справи встановлено, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 05.05.2020 у справі № 240/3826/20 визнано протиправну бездіяльність Коростишівської міської ради, яка полягає в ненаданні відповіді на запит ОСОБА_1 на інформацію від 28.12.2019, зобов`язано Коростишівську міську раду надати відповідь на запит ОСОБА_1 на інформацію від 28.12.2019 МР 3 запит 280.1340.17.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 послався на наявність вищевказаного рішення адміністративного суду, яким визнано протиправною бездіяльність Коростишівської міської ради щодо не надання відповіді на його запит. Протиправні дії відповідача змусили його захищати своє порушене право, що вимагало зусиль для організації свого часу, побуту, значних коштів, сили на відновлення порушеного права та негативно відобразилось на його психоемоційному стані, порушення стосунків з оточуючими. Зазначене, на його думку, за правовими висновками, викладеними в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №459/2123/16-ц від 08.11.2017, у справі №490/3581/17 від 29.01.2020, у справі 3821/1841/17 від 01.04.2020, свідчить про завдання йому моральної шкоди. Також позивач зазначив, що в наданій на виконання рішення суду інформації від 03.06.2020, Коростишівська міська рада повторно відмовила у задоволенні його запиту на інформацію.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявність судового рішення про визнання протиправною бездіяльності Коростишівської міської ради, не може бути підставою для задоволення позову, оскільки даним рішенням не встановлюється безумовна доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності заподіяння моральної шкоди. Крім того, позивачем не надано суду доказів, що вказували б на факт заподіяння йому фізичних чи душевних страждань, або інших втрат немайнового характеру та не доведено як самого факту завдання моральної шкоди, настання відповідних негативних наслідків, так і причинного зв`язку між зазначеними фактами та наслідками.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні таких порушень: ненадання відповіді на запит; ненадання інформації на запит; безпідставна відмова у задоволенні запиту на інформацію; не оприлюднення інформації відповідно до статті 15 цього Закону; надання або оприлюднення недостовірної, неточної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації; необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом; нездійснення реєстрації документів; навмисне приховування або знищення інформації чи документів.

Особи, на думку яких їх права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Змістом статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди на підставі статті 1173 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною дією чи бездіяльністю і негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Згідно ч.1 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, встановивши, що позивачем під час розгляду справи не надано суду доказів, які б вказували на факт заподіяння йому моральної шкоди, сильних душевних страждань чи інших втрат немайнового характеру, понесених матеріальних збитків та не доведено як самого факту завдання моральної шкоди, настання відповідних негативних наслідків, так і причинного зв`язку між зазначеними фактами та наслідками, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для стягнення моральної шкоди в сумі 30000 грн.

З огляду на такі обставини, суд першої інстанції також правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення витрат, пов`язаних з поданням і розглядом даної позовної заяви в розмірі 1303 грн, оскільки такі вимоги є похідними від зазначених вище вимог про відшкодування моральної шкоди.

Висновки, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №459/2123/16-ц від 08.11.2017, постановах Верховного Суду у справі №490/3581/17 від 29.01.2020, у справі 3821/1841/17 від 01.04.2020, на які посилається позивач, не можуть бути враховані при вирішенні цієї справи, оскільки вони стосуються інших фактичних обставин, ніж ті, які були встановлені при розгляді даної справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що встановлена судовим рішенням протиправність діяння відповідача є безумовною підставою для відшкодування заподіяної йому шкоди, є помилковими. Одна лише наявність судового рішення не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки останнім не доведено всіх складових цивільно-процесуальної відповідальності, а саме наявності такої шкоди. При цьому обґрунтування розміру моральної шкоди за недоведеністю спричинення останньої не має правового значення для вирішення спору.

Посилання ОСОБА_1 , на те, що суд не надав належної оцінки його доводам про те, що Коростишівська міська рада, всупереч рішенню суду, повторно відмовила у задоволенні його запиту на інформацію не впливають на правильність висновків суду, оскільки Коростишівською міською радою 03.06.2020 за №03-26/1059 на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду у справі 05.05.2020 у справі №240/3826/20 надано відповідь ОСОБА_1 на запит про доступ до публічної інформації у відповідності до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», що міститься у запиті від 28.12.2019. При цьому Коростишівська міська рада відмовила в задоволенні запиту на інформацію з питань надання копії проекту рішення Коростишівської міської ради та з питань надання інформації щодо осіб, які візували проект рішення в частині відмови в задоволенні заяви позивача від 04.08.2017, оскільки Регламентом роботи Коростишівської міської ради від 27.01.2017 № 23 (зі змінами), інструкцією з діловодства у Коростишівській міській раді, затвердженої рішенням виконавчого комітету міської ради від 21.03.2017 №61, процедура реєстрації (обліку) та збереження проектів рішень ради не передбачена. У зв`язку з чим Коростишівська міська рада повідомила, що на момент розгляду запиту вона не володіє вказаною у запиті інформацією і документами.

Водночас в позовній заяві позивач лише зазначив про вказану обставину, проте не оскаржував дій Коростишівської міської ради у встановленому законом порядку.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, інформація, яку просив надати Коростишівську міську раду у запиті від 28.12.2019 ОСОБА_1 не стосувалась безпосередньо реалізації ним своїх прав і законних інтересів, встановлених Конституцією і Законами України.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції під час розгляд справи рішення Європейського суду з прав людини «Гусєва проти Болгарії» є безпідставним з огляду на інші обставини справи, які містяться в останньому.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду апелянтом не надано.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 29 вересня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді