Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2021 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Васильченка О. В. ,

за участю секретаря судового засідання - Поляновській О. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київпастранс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 пред`явив позов у Подільському районному суді м. Києва до КП «КИЇВПАСТРАНС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.08.2017 року позивач їхав тролейбусом № 14. На зупинці «Військовий госпіталь» до салону зайшла особа, яка зазначила, що вона водій цього тролейбусу та встановила вимогу, щоб позивач покинув тролейбус. Крім того, ця особа зазначила, що тролейбус талі не буде їхати поки позивач не покине салон тролейбуса.

Позивач разом з цією особою покинули тролейбус, та у подальшому цей водій вскочив в тролейбус та зачинив двері, чим вчинив перешкоду для позивача прослідувати за ним надалі для продовження руху.

Відтак, ОСОБА_1 , сплативши за проїзд 4 грн., не отримав за ці кошти придбану послугу, а саме не скористався послугами з перевезення в наслідок протиправних дій співробітника відповідача.

За таких обставин, позивач просить суд стягнути з відповідача 04 грн. 00 коп. відшкодування матеріальної шкоди та 500 грн. 00 коп. відшкодування моральної шкоди.

Позивач в судове засіданні не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. В позовній заяві просив суд здійснити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином. До суду представник подав відзив, у якому проти задоволення позову заперечував у повному обсязі, а також заяву про розгляд справи без участі представника відповідача.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач до поданої ним позовної заяви не долучив жодного доказу в підтвердження позовних вимог та обставин, що зазначені у позовній заяві.

Ухвалою суду від 04.09.2017 року (суддя Супрун Г.Б. ) позовну заяву було залишено без руху, з підстав наявності в ній недоліків. Було запропоновано надати ідентифікуючу інформацію щодо тролейбуса, яким здійснювалось перевезення та ідентифікуючу інформацію про водія, яким, як стверджує позивач, були порушені його права та заподіяно моральну шкоду. (а.с. 8)

На виконання вищевказаної ухвали суду, позивач лише звернувся із заявою, в якій вимагав відкрити провадження у справі. (а.с. 11)

Ухвалою суду від 20.10.2017 року (суддя Супрун Г.Б.) позовну заяву було повернуто позивачу, з підстав не усунення недоліків та невиконання ухвали від 04.09.2017 року. (а.с. 13)

Непогоджуючись з таким процесуальним рішенням суду, позивач оскаржив ухвалу від 20.10.2017 року в апеляційному порядку.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 05.03.2018 року, ухвалу суду від 20.10.2017 року (суддя Супрун Г.Б.) було скасовано, справу передано для продовження розгляду.

01.08.2019 року провадження у справі № 758/10656/17 було відкрито, справу призначено до розгляду.

Сторонами не було заявлено жодних клопотань про витребування або забезпечення доказів.

27.09.2019 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову відповідач заперечував повністю. Відповідач зазначив, що в матеріалах справи немає жодного доказу в підтвердження обставин, викладених у позові, не надано позивачем жодної ідентифікуючої інформації щодо транспортного засобу, яким рухався позивач, та водія, яким нібито були порушені права позивача.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями ЦК України.

Частина 1 статті 27 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч. 2 вказаної норми моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 вказаної норми встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. (ч. 4 ст. 27 ЦК України)

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. (ч. 5 ст. 27 ЦК України)

Статтею 280 ЦК України встановлено, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.95 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Пунктом 5 вказаної Постави визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В контексті практики Європейського суду з прав людини варто зазначити, що справедливість компенсації як категорія, що застосовується й національним законодавцем, проте є не розкритою в судових прецедентах, визначається ЄСПЛ з урахуванням усіх обставин, а також особливостей справи. Суд суворо дотримується позиції, що відшкодування має виключно компенсаційний, а не каральний, обтяжуючий або запобіжний характер.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ч. 7 ст. 81 ЦКП України імперативно встановлює, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов`язків.

Однак, в матеріалах справи не міститься жодного доказу в підтвердження позовних вимог та обставин, що зазначені у позовній заяві, а також доказів, в підтвердження факту заподіяння неправомірними діями працівника відповідача позивачеві матеріальної та моральної шкоди.

Враховуючи вищевикладене, відсутність у матеріалах справи жодного належного та допустимого доказу, який би слугував підтвердженням обставин, на які посилається позивач, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог та відмову у їх задоволенні.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 280, 352, 354, а також п.п. 9, 15 Перехідних положень ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київпастранс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, або якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги (зважаючи на п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О. В. Васильченко