Номер провадження 2/243/1012/2021
Номер справи 243/1398/21
10 березня 2021 року м.Слов`янськ
Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мінаєва І.М.,
за участю секретаря судового засідання Сорокіної Д.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадженняцивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, органу опіки та піклування Слов?янської міської ради Донецької області,
вимоги позивача: про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
учасники справи: не з?явилися,
негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:
І. Виклад позиції позивача.
1. ОСОБА_1 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, органу опіки та піклування Слов?янської міської ради Донецької області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування. Місце проживання відповідача по справі та дітей зареєстроване у зазначеній квартирі, однак вони з 2015 року за місцем реєстрації не проживають, у будинку відсутні їх особисті речі, поштова кореспонденція на їх ім?я не надходить.
Просить суд визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , такими, що втратили право користування цим житловим приміщенням.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
2. Позивач надала суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити.
3. Представник третьої особи надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що має заперечення щодо задоволення позовних вимог стосовно ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , оскільки задоволення позову в цій частині негативно вплине на права неповнолітніх дітей.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
4. Відповідно до ухвали суду від 18.02.2021 прийнято до розгляду позовну заявуОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, органу опіки та піклування Слов?янської міської ради Донецької області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та відкрито спрощене провадження у справі, запропоновано відповідачам у п?ятнадцятиденний строк подати відзив на позов, позивачеві у п?ятнадцятиденний строк з дня отримання відзиву подати відповідь на відзив, по справі призначено судове засідання (а.с.19).
5. Оскільки відповідач була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання (стаття 128 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК), в судове засідання не з?явилися без поважних причин, а позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК.
IV. Фактичні обставини, встановлені судом.
6. Згідно договору дарування квартири від 24.01.2009, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Паращук О.А., ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_1 прийняв у дар квартиру під номером АДРЕСА_1 (а.с.15). Право власності ОСОБА_1 зареєстроване в КП "БТІ" 06.02.2009 номер запису 4166 в книзі 14а/8 (а.с.17).
7. ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (а.с.10).
8. ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (а.с.11).
9. Рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 06.11.2014, яке набрало законної сили 18.11.2014, розірвано шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визначено порядок проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом з матір`ю ОСОБА_7 (а.с.12).
11. Згідно з актом обстеження від 10.09.2015, складеним уповноваженою особою КП "ЖЕК № 6", Гусак Яна Євгеніївна, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не мешкають за адресою: АДРЕСА_2 , з липня 2015 року до теперішнього часу. При візуальному огляді квартири особистих речей зазначених осіб не виявлено, що також підтвердили сусіди (а.с.14). Аналогічні за змістом відомості викладені в акті обстеження від 11.01.2018 (а.с.13).
12. З висновку органу опіки та піклування від 24.02.2021 вбачається, що орган опіки та піклування Слов`янської міської ради вважає, що недоцільно визнати особами, що втратили право користування житловим приміщенням дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.25).
13. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна № 245846256 від 25.02.2021 ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору дарування від 24.01.2009 належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.27).
V. Оцінка суду.
А. Загальні принципи.
14. В даній ситуації суд звертає увагу, що статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
А, відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
15. В свою чергу в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов?язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України "Про міжнародні договори" від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).
16. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (пункт 41 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Кривіцька та Кривіцький проти України").
Отже, в даній конкретній ситуації визнання відповідача та дітей такими, що втратили право користування жилим приміщенням, охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого житла, яке в свою чергу не є абсолютним.
17. Окремо суд звертає увагу, що питання щодо позбавлення житла в багатьох випадках можуть охоплюватись і змістом статті 1 Протоколу 1 Конвенції, які стосуються захисту права власності.
Але враховуючи конкретні обставини справи, зміст позовних вимог та надані сторонами докази, суд вважає за недоцільне розглядати питання обґрунтованості втручання у право відповідача в контексті статті 1 Протоколу 1 Конвенції.
18. Таким чином, втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві" (пункт 47 рішення Європейського Суду у справі "Савіни проти України").
Б. Застосування вказаних принципів в даній справі.
1). Чи здійснювалось втручання "згідно із законом".
19. Досліджуючи питання чи "передбачено втручання у право відповідачів законом" суд враховує, що право членів сім?ї власника житла на користування цим житлом врегульовано нормами Цивільного кодексу України, а порядок збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами регламентовано нормами Житлового кодексу України.
Зокрема, відповідно до положення частини другої статті 405 ЦК України член сім?ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім?ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Так, в даній ситуації втручання у право відповідачів здійснюється на підставі статті 405 ЦК, оскільки виходячи із матеріалів справи відповідачі є членами сім?ї власника житла (позивача), а положення статті 71 ЖК регулюють правовідносини щодо збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами і стосуються наймача або членів його сім?ї.
Тому, для суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.
2). Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції.
20. Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідачів "цілям", про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров?я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) Суд приходить до переконання, що в даних правовідносинах втручання у право відповідачів здійснюється з метою захисту прав і свобод позивача (його права власності, права на житло, вільне користуванням житловим приміщенням, про що ним зазначено в позовній заяві), що підпадає під виняток, передбачений пунктом 2 статті 8 Конвенції і підтверджує наявність вимоги щодо «законної мети».
3). Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним).
21. Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідача, "необхідним в демократичному суспільстві", суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції.
22. Отже, суд при співставленні "балансу інтересів" враховує, що спірна квартира має статус приватного житлового фонду, користування жилими приміщеннями, в якому регулюється главою 6 ЖК та відповідними нормами ЦК.
Відповідач та діти є членами сім?ї позивача і не проживають у квартирі з 2015 року, будь-яких угод про порядок користування жилим приміщенням між сторонами не укладалось.
23. При розгляді зазначеної справи судом береться до уваги необхідність належного захисту прав малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про визнання яких втратившими право користування житлом просить позивач.
Так, відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.
Відповідно до ч.1 ст.3 частини І вищезазначеної Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
24. Відповідно до статті 14 ЦК України цивільні обов?язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтями 15, 16, 20 ЦК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення.
Зі змісту частини першої статті 317 ЦК України, проживання у будинку, що є об?єктом права приватної власності, за своєю юридичною природою є складовою права користування нею як об?єктом власності.
Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
25. Проте, як було зазначено вище, відповідно до вимог частини другої статті 405 ЦК, член сім?ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім?ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
26. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідачі не проживають в спірному домоволодінні більше одного року.
Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов?язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача та дітей, такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
З іншої сторони відповідачем в судове засідання не надано доказів, що вона з дітьми проживають в спірній квартирі, користуються нею, доказів, які б підтверджували поважність причин не проживання в спірній квартирі.
27. При цьому, тривала відсутність відповідача (більше п`яти років) свідчить про те, що вони мають інше місце проживання, а матеріали справи свідчать проте, що відповідач не є власником житла, в якому проживає позивач, а тому визнання відповідача втратившою право на користування жилим приміщенням, не буде свідчити про втрату нею житла взагалі і, в свою чергу, буде захищати права власника такого приміщення (позивача), що в сукупності з наведеним вище є свідченням того, що "втручання у право відповідача" є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є "необхідним у демократичному суспільстві".
28.Відповідно до ст.29 ч.3 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. З огляду на вищенаведене місцем проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є місце проживання його матері, яке визначене за домовленістю батьків, а згодом і встановлено рішенням суду від 06.11.2014. Проживання малолітнього ОСОБА_4 разом із своїм батьком в силу наведених обставин наразі неможливо, а тому на даний час місцем проживання цієї дитини в силу вимог частини четвертої статті 29 ЦК України є місце проживання його матері, оскільки проживання малолітньої дитини окремо від батьків або одного з них є неможливим як в силу закону, так і з огляду на вік дитини. Фактично право дитини на житло не буде порушене, адже ОСОБА_4 протягом тривалого часу не мешкає за місцем реєстрації, а мешкає з матір`ю в іншому житловому приміщенні, в той час як наявність лише формальної реєстрації місця проживання ОСОБА_4 у належній позивачу квартирі створює йому перешкоди у реалізації свого права власності на цю квартиру.
29 .Відповідно до ст. 29 ч. 2 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фактично право дитини на житло не буде порушене, адже ОСОБА_3 протягом тривалого часу не мешкає за місцем реєстрації, а мешкає в іншому житловому приміщенні, разом зі своєю матір`ю - відповідачкою по справі, в той час як наявність лише формальної реєстрації місця проживання ОСОБА_3 у належній позивачеві квартирі створює йому перешкоди у реалізації свого права власності на цю квартиру.
30 .За наведених обставин суд не погоджується з встановленою органом опіки та піклування недоцільністю визнання дітей такими, що втратили користування права житловим приміщенням.
31.Виходячи з вищевикладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що відповідачка з дітьми з липня 2015 року не мешкають у належній позивачеві квартирі, їх особисті речі у квартирі відсутні, вони мають інше місце проживання, в той час як їх формальна реєстрація в квартирі перешкоджає позивачеві належним чином користуватися своєю власністю, тому рішення про задоволення позовних вимог збалансовуватиме інтереси позивача як власника квартири та інтереси відповідачки і дітей, які хоча і зареєстровані у цій квартирі, але втратили інтерес до цієї квартири, мають інше місце проживання, де мешкають вже більше п`яти років. За наведених обставин позовні вимоги підлягають задоволенню.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
32. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
33. Позивачем при зверненні до суду із зазначеним позовом було сплачено 908 грн. судового збору, які з огляду на задоволення позовних вимог підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 76-81, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,
1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_8 , яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Органу опіки та піклування Слов?янської міської ради Донецької області, - задовольнити.
2. Визнати ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .
3. Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
4. Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
5. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
У відповідності до п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до /або через відповідні суди.
Суддя
Слов`янського міськрайонного суду І.М. Мінаєв