ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 грудня 2021 року м. Волноваха
Волноваський районний суд Донецької області
в складі: головуючого судді Чальцевої Т.В.,
за участю секретаря судового засідання Бабенко Ю.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Волноваха цивільну справу за позовом ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу, -
Позивач ФОП ОСОБА_1 30 грудня 2020 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу.
07.09.2020 року між ПРАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) ФОП ОСОБА_1 (Новий кредитор) укладено Договір № 07/09/2020 про відступлення права вимоги від 07 вересня 2020 року, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у додатку № 1 до договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором № АМ/5272587 вiд 23.09.2018 року.
Таким чином, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу.
30 грудня 2020 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Чальцевій Т.В.
29 січня 2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позову наполягав, у разі неявки відповідача не заперечували проти винесення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог чинного законодавства; про причину неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав, що суд розцінює як визнання позову з боку відповідача, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України.
Дослідивши письмові докази, подані у даній цивільній справі, суд вважає, що позові вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
У відповідності до вимог частини 2статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі..
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що згідно постанови Жовтневого районного суду м. Mapiуполя від 04 грудня 2019., 21.09.2019 року в м. Маріуполь Донецької області о 21 год. 30 хв. в Центральному районі на перехресті пр. Металургів та вул. Університетської водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ВАЗ 2110, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , виконуючи поворот ліворуч, не надав дорогу автомобілю Skoda Octavia, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , який рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 16.6 правил дорожнього руху України. Суд визнав ОСОБА_2 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП., та застосував до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 340, 00 грн. ( а.с. 4-5)
Між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_2 (надалі - страхувальник), було укладено договiр обов`язкового страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів № AM/5272587 від 23.09.2018 року, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «ВАЗ 2110, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . У відповідності до умов даного договору, ПрАТ «СК «ВУСО, взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника ОСОБА_2 страхове відшкодування.
Згідно заяви про узгодження розміру страхового відшкодування від 26.09.2019 року, ПрАТ «ВУСО» та ОСОБА_5 узгодили суму страхового відшкодування для відновлення автомобіля «Skoda Octavia», державний реєстраційній номер НОМЕР_4 у розмірі 21 315,00 грн. (а.с. 11)
На підставі страхового акту, співробітниками ПрАТ СК «ВУСО» було зроблено розрахунок страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи.
07.09.2020 року між ПРАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та ФОП ОСОБА_1 (Новий кредитор) укладено Договір № 07/09/2020 про відступлення права вимоги від 07 вересня 2020 року, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у додатку № 1 до договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором № АМ/5272587 вiд 23.09.2018 року. (а.с. 21-24)
Таким чином, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу.
08.09.2020 року між ФОП « ОСОБА_1 з одного боку та адвокатським об`єднанням «АДВОКАТУС», в особі Голови адвоката Самойленко Петра Миколайовича, який діє на підставі Статуту та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 18.05.2017 року серія КС №6070/10, був укладений договір № 07 про надання правової (правничої) допомоги від 08.09.2020 року.( а.с. 33-39, 61)
Відповідно до ч. 38.1.1 п. (а) ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Страховик після виплати страхового відшкодування має право регресного позову до страхувальника або водія Т3, який спричинив ДТП: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакцій.
З вищенаведеного вбачається, що право регресної вимоги виникла у ПрАТ « СК « ВУСО» з моменту виплати страхового відшкодування, тобто з 02 жовтня 2019 року, що підтверджується платіжним дорученням. Отже, відшкодувавши матеріальну школу в сумі 21 315, 00 грн., заподіяну відповідачем внаслідок ДТП 21.09.2019 року, ПрАТ СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до відповідача щодо суми виплаченого страхового відшкодування.
Згідно ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про страхування», договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або інший особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якого укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Дана норма кореспондується зі ст. 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) сплатити страхувальником або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (строкову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно п. 3 ст. 20 ЗУ "Про страхування", страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.
Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.
Положеннями ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дiй осіб, що передбаченi актами цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі нищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
З огляду на вищезазначене, фактичний розмір збитків (вартість відновлювального ремонту) має бути сплачена відповідачем.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Згідно ч. 1, 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить пробити для відновлення свого порушеного права( реальні збитки). Збитки відшкодовуються y повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до положень ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування". до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Так, ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова школа, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка й завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, шо шкоду завдано не з ії вини.
У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов`язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Шкода це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода) відшкодовується в повному обсязі.
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини: якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Згідно ч.1 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом , використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги ( регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1999 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність школи, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона с юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача школи.
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.
З вищенаведеного вбачається те, що в розумінні статей Цивільного кодексу України, Закону України "Про страхуванням, у відповідача виникло зобов`язання перед ПрАТ «СК «ВУСО» відшкодувати завдані збитки в порядку регресу в розмірі виплаченого страхового відшкодування, а саме: 21 315,00 грн.
Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, є договори та інші правочини.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обгрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
З урахуванням вищевикладеного, підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем витрати.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9,27 Законом України «Про страхування», ст. ст. 11, 16,22,512, 514, 993, 1166,1187,1191,1194, керуючись ст.ст. 259, 263-268, 280-281 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу - задовольнити.
Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ФОП ОСОБА_1 завдані збитки в порядку регресу у сумі 21 315, 00 грн. ( двадцять одна тисяча триста п`ятнадцять гривень 00 копійок).
Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ФОП ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 840, 80 грн. ( вісімсот сорок гривень 80 копійок).
Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ФОП ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у сумі 11 863, 80 грн. ( одинадцять тисяч вісімсот шістдесят три гривні 80 копійок).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення подається до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Чальцева