Справа №461/8734/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2021 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Романюка В.Ф.

з участю:

секретаря судового засідання Цюпака В.І.

представника позивача Жовтонецького В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за первісним позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса: 79008, м.Львів, вул. Валова, 11, ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса місця проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 ) про стягнення боргу за кредитним договором та за зустрічним позовом (справа №461/8734/20, провадження №2/461/1832/20) ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса місця проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса: 79008, м.Львів, вул. Валова, 11, ) про захист прав споживачів визнання кредитного договору частково недійсним та повернення безпідставно отриманих коштів,

в с т а н о в и в :

Позивач за первісним позовом Акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому проситьстягнути з останньої борг за Кредитним договором №Z02.190.75640 від 09 листопада 2017 року в розмірі 70 246 грн. 03 коп.

В обгрунтування поданого позову покликається на те, що 09 листопада 2017 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Ідея Банк» було укладено Кредитний договір №Z02.190.75640.

Згідно Кредитного договору Відповідач отримав кредит у розмірі 89 000 грн. зі сплатою 1,99% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів.

Станом на дату подання позову Відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений Кредитним договором термін та не сплатив нараховані інші платежі, у тому числі проценти за Кредитним договором, у зв`язку з чим Позивач був змушений звернутися до суду.

Останню сплату по Кредитному договору Відповідач здійснив 27.07.2020 року.

Оскільки відповідач у добровільному порядку не сплатив заборгованість за кредитним договором, в тому числі кредит, відсотки за користування кредитом та інші обов`язкові платежі, позивач просить позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача 70 246 грн. 03 коп. заборгованості по Кредитному договору, яка складається з: 33 117 грн. 22 коп. основного боргу; 17 376 грн. 91 коп. простроченого боргу; 696 грн. 65 коп. прострочених процентів та строкових процентів в розмірі 57 грн. 54 коп.; 1937 грн. 35 коп. нарахованої плати за обслуговування кредиту та простроченої плата в розмірі 16 460 грн. 00 коп.; 600 грн. 36 коп. пені за несвоєчасне погашення платежів, що нарахована по 29.02.2020 року.

ОСОБА_1 не погоджуючись з позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» звернувсядо Акціонерного товариства «Ідея Банк» із зустрічним позовом, в якому просить визнати недійсними пункти 1.1., 1.4., 6.1. Кредитного договору №Z02.190.75640 від 09 листопада 2017 року в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості та зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок платежів здійснених ОСОБА_1 за Кредитним договором №Z02.190.75640 від 09 листопада 2017 року, з часу його укладення, зарахувавши сплачені кошти в розмірі 65 296 грн. 10 коп., що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок погашення основного боргу по Кредитного договору №Z02.190.75640 від 09 листопада 2017 року, а надлишок сплачених коштів повернути ОСОБА_1 . Також просить стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти по Кредитному договору №Z02.190.75640 від 09 листопада 2017 рокув розмірі 14 048 грн. 41 коп. (чотирнадцять тисяч сорок вісім гривень 41 копійка).

В обгрунтування зустрічного позову покликається на те, що встановлена банком у кредитному договорі плата за обслуговування кредитної заборгованості є несправедливою умовою договору та повинна надаватися відповідно до закону на безоплатній основі. Окрім цього, на думку ОСОБА_1 , дана послуга взагалі не являється послугою в розумінні Закону, за яку банк може отримувати будь яку плату. Також відповідач вважає, що така послуга не відповідає змісту послуг (його назві) та по суті і не може фізично бути надана Банком без запиту позичальникаа тому є всі підстави для визнання кредитного договору в тій частині недійсним та здійснення перерахунку заборгованості.

Зазначає, що у зв`язку з цим, позичальник достроково виконанав зобовязання по кредиту оскільки сплатив 107 390,63 грн. внаслідок чого утворилась вже переплата по кредиту в розмірі 14 048 грн. 41 коп., яку згідно ст. 1212 ЦК України Банк зобов`язаний повернути позичальнику як безпідставно набуті кошти (майно).

Ухвалою суду від 26.10.2020 р. у справі відкрито провадження та призначено до розгляду на 23 листопада 2020 року . /а.с.50-51/.

Ухвалою від 23.11.2020 р. зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження та призначено підготовче судове засідання на 05 січня 2021 року. /а.с.75-76/.

04.01.2021 р. від представника позивача АТ «Ідея Банк» надійшов відзив на зустрічну позовну заяву. /а.с.83-97/.

Ухвалою від 05.01.2021 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду на 21 січня 2021 року на 15 год. 00 хв. з викликом учасників справи. /а.с.100-101/.

14.01.2021 року від представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив на відзив на зустрічну позовну заяву./а.с.103-117/.

21.01.2021 року від представника позивача АТ «Ідея Банк» надійшли заперечення на зустрічну позовну заяву. /а.с.118-128/.

01.02.201 року від представника позивача АТ «Ідея Банк» надійшли додаткові пояснення на зустрічну позовну заяву та заява про застосування строків позовної давності по зустрічній позовної заяві відповідача. /а.с.149-152/.

25.02.2021 року від представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 надійшла заява (пояснення) щодо застосування строків позовної давності.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги за первісним позовом підтримав. Надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Просив суд первісний позов задоволити. Щодо вимог зустрічного позову, просив у задоволенні такого відмовити, вказуючи, що Законом України «Про банки і банківську діяльність», передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Чинним законодавством України надано право банку отримувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості, а тому немає підстав для визнання пунктів 1.1., 1.4., 6.1. Кредитного договорунедійсними. Вказує, що Банк встановив таку плату за надання інформації більше як один раз на місяць, а тому вона не суперечить вимогам чинного законодавства.Також позичальник під час укладення договору ознайомлювався з його текстом та змістом в цілому, у тому числі, з графіком щомісячних внесків, жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловив. Позивач письмово підтвердив, що отримав та ознайомився з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, які надані виходячи із обраних позивачем умов кредитування. Позивач стверджує, що оскаржуваний позивачем правочин на час його вчинення відповідав вимогам ст.203 Цивільного кодексу України, не суперечив вимогам Цивільного кодексу та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; вчинений особами, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало внутрішній волі сторін; вчинений у формі, встановленій законом та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені даним правочином. Виходячи із змісту ст.ст.1054, 1055 Цивільного кодексу України, між позивачем і відповідачембуло узгоджено всі істотні умови, необхідні для договорів даного виду, а відповідно відсутні будь-які правові підстави для визнання кредитного договору недійсним. Відтак, просить відмовити у задоволенні зустрічного позову в повному обсязі.

Під час судового засідання - 16 лютого 2021 року представником позивача оголошенопо цивільній справі №461/8734/20 письмову заяву про застосування строків позовної давності по зустрічній позовній заяві відповідача про захист прав споживачів визнання кредитного договору частково недійсним та повернення безпідставно отриманих коштів. В обґрунтування такої заяви покликався на те, що при поданні зустрічної позовної заяви відповідачем пропущено загальний трьохрічний строк позовної давності, оскільки позовна заява відповідача датована 13 листопада 2020 року. Оскільки кредитний договір №Z02.190.75640 був укладений 09 листопада 2017 року, то відповідачмав право подати такий позов до 09 вересня 2020 року, а тому і пропустив відповідний строк. З цієї підстави просить застосувати строк позовної давності та у задоволені зустрічного позову відмовити.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав. Надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Просив суд у первісному позові відмовити повністю. На обґрунтування своїх вимог покликався на ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування`згідно якої інформація, яку встановив Банк у Кредитному договорі повинна надаватися безоплатно позичальнику/споживачу за законом, а тому встановлення у п.1.1, 1.4, 6.1 Кредитного договору відповідної плати за такі дії є незаконним та несправедливою мовою договору.

Вказував, що така послуга також є надуманою і несправделивою умовою кредиту та не являється послугою в розумінні Закону.

25.02.2021 року подав заяву (пояснення) щодо застосування строків позовної давності у справі №461/8734/20.

У судове засідання 03.03.2021 р. представник відповідача ОСОБА_2 не з`явився.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи і мотиви викладені у первісному та зустрічному позовах, докази надані сторонами в їх сукупності, суд приходить донаступного висновку.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права таінтересу.

Суд встановив, що між позивачем та відповідачем 09 листопада 2017 року укладено Кредитний договір №Z02.190.75640.

Згідно п.1.1. Кредитного договору Банк надає Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 89 000 грн. (вісімдесят дев`ять тисяч 00 копійок), включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а Позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього Договору.

Згідно п.1.2. Кредитного договору, кредит надається у день підписання Договору строком на 48 місяців.

Згідно пункту 1.3. Кредитного договору, за користування кредитом Позичальник сплачує проценти в розмірі 1,9900% річних від залишкової суми суми кредиту.

Згідно п. 1.4. Кредитного договору, за обслуговування кредиту Банком, що включає в себе: надання інформації по рахункам Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС- повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо;надання інформації по рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника;опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо, Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості, щомісячно терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за Кредитним договором.

Положення пунктів 3.2.1., 3.2.4. Кредитного договору передбачають право Позичальника не частіше одно разу на місяць вимагати у Банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, виписку з рахунків щодо погашення заборгованості та іншої інформації, яка повинна надаватись Позичальнику, за законом.

Згідно п. 6.1. Кредитного договору, таблиці щомісячних внесків графіку щомісячних платежів за Кредитним договоромБанк встановив на постійні основі плату за обслуговування кредитної заборгованості, загальний розмір якої складає 106 449 грн. 60 коп.

Згідно п. 2.1. Кредитного договору позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 48 щомісячних внескахвключно до 09 дня /числа кожного місяця, згідно Графіку щомісячних внесків.Платежі здійснюютьсяна транзитний рахунок № НОМЕР_2 відкритий в Банку, МФО 336310 з якого проводяться погашення заборгованості за Договором у такій черговості: 1) для оплати простроченої заборгованості кредиту за Договором; 2) для погашення нарахованоїзаборгованості за Договором, строк сплати який не минув; 3) для сплати штрафних санкцій (пені) згідно п.3.3.1. цього договору; 4) для погашення іншої заборгованості (в т.ч. дострокове погашенення заборгованості за кредитом).

З виписки банку за період 08.12.2017 по 30.09.2020 року встановлено, що відповідачем було сплачено 26 платежів по кредиту на загальну 107 390 грн. 63 коп., з яких: 65 296,10 грн. Банком було зараховано в рахунок погашення плати за обслуговування кредиту, що становить 60,80% від усіх платежів; 3088,36 грн. - в рахунок погашення процентів по кредиту;38 506,50 грн. - в рахунок погашення основного боргу; та 500 грн. в рахунок штрафу.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягаєвиконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яканеминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові коштиу такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самоїякості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуєтьсянадати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит тасплатити проценти.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України).

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актамцивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхіднийобсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бутиспрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин іправочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Уразі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Одночасно особливості регулювання правовідносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредиткредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит,безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку зрахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належитьсплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію,надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Отже, має місце встановлення у спірних положеннях кредитного договору оплатності послуг про надання інформації з приводу виконання кредитного договору, що прямо суперечить вищенаведеним нормам Закону України «Про споживче кредитування» та є підставою для визнання відповідних частин договору недійсними.

При цьому, відповідно до п.4 ч.1 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» права споживача вважаються порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

За змістом статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредитузастосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якимивін не мав реальної можливості ознайомитись перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньомупорядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах задоговором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо в супереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків нашкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнаненедійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Отже, несправедливим є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою длявизнання таких положень недійсними.

Наведене вище узгоджується із правовими висновками Верховного Суду під час розгляду справи №583/3343/19, провадження №61-22778ск19, висловленими в постанові від 01.04.2020 року.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» права споживача вважаються порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Згідно абзацу 3 ч.3 статті 17 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється примушувати споживача придбавати продукцію неналежної якості або непотрібного йому асортименту.

Судом встановлено, що плата за обслуговування кредитної заборгованості що встановлена у п. 6.1. Кредитного договору становить 106 449грн. 60 коп., і складає 2 615,54 % від розміру процентів по Кредитному договору тобто є більшою як у 26 разів, що є несправедливою умовою договору.

Розмір процентів за весь строк користування кредитом складає 4069 грн. 89 коп.

Отже, такий розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості являється також підставою для визнання Кредитного договору у тій частині недійсним.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що між позивачем і відповідачем було узгоджено всі істотні умови, необхідні для договорівданого виду, а відповідно відсутні будь-які правові підстави для визнання кредитного договору недійсним, оскільки факт обізнаності позивача про свій обов`язок сплачувати плату за обслуговування кредиту не спростовує протиправність відповідних положень кредитного договору та їх невідповідностівимогам частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Також суду відхиляє доводи позивача про те, що Банк встановив таку плату за надання інформації більше як один раз на місяць, оскільки в розумінні ст. 1054 ЦК України, статей 47 та 49 Закону України "Про банки та банківську діяльність», за користування кредитом, Позивач може отримувати на постійній основі лише проценти.

Послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (п. 17 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів.

Також послуги з ведення рахунку, розрахункове касове обслуговування, комісія за надання кредиту є відмінним від послуг, за які Позивач встановив плату у Кредитному договорі, оскільки такі дії Банку не являються обслуговуванням кредиту в розумінні ст. ст. 1, 8 Закону України «Про споживче кредитування», а лише є певним елементомнадання інформації по кредиту за запитом позичальника в розумінні частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Також у справі відсутні докази, про те що Позичальник звертався до позивача в період дії Кредитного зі запитами до Банку, а останній направляв таку інформацію про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника, а тому суд резюмує, що така інформація і не надавалась, отже Банк не здійснював надання такої інформації, за яку встановив плату.

Суд також констатує, що розмір указаної оплати за обслуговування, що встановлений позивачему Кредитному договорі є аномально непропорційним визначеним договором процентам за кредит, внаслідок чого саме ця плата за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) має ознаки основного періодичного платежу позичальника в оплату кредиту (фактичної плати за кредит), а не оплати послуг.

Суд також констатує, що встановлена у п.1.4.Кредитного договору № Z02.190.75640 від 09 листопада 2017 року плата за обслуговування кредитної заборгованості містить одночасно ознаки як і недійсного так і нікчемного правочину, оскільки Банк встановив плату за надання інформації не зважаючи, що безплатність надання такої інформації чітко передбачена ч.1 ст. 11 Закону України «Про споживе кредитування».

Стаття 19 Закону України «Про захист прав споживачів» наголошує про заборону нечесної підприємницької практики, що включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Частина 3 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлює перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману споживача послуг перелік яких не є вичерпним.

Також суд вважає, що умови кредитного договору, що встановлюють плату за обслуговування кредитної заборгованості є надуманими, оскільки вводить в оману споживачів послуг (позичальників) по кредитах та відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» і містить ознаки нечесної підприємницької (банківської) практики з боку Акціонерного товариства «Ідея Банк».

Судом встановлено, що позичальник сплачував кошти за обслуговування кредитної заборгованості, що стверджується Випискою Банку за період з 08.12.2017 по 30.09.2020 року, які додані до матеріалів справи. Тому, як наслідок визнання недійсним умов кредитного договору в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості належить зобов`язати Позивача здійснити перерахунок здійснених з часу укладення вказаного договору платежів та зарахуватисплачену Відповідачем суму в рахунок погашення основного боргу по Кредитному договору Z02.190.75640 від 09 листопада 2017 року, що з позиції суду, буде повністю відповідати нормам чинного законодавства.

Враховуючи діючу заборгованість по Кредитному договору, сплачена плата за обслуговування кредитної заборгованості по кредитув розмірі 65 296 грн. 10 коп. підлягає зарахуванню в рахунок погашення основного боргу.

Окремо нарахована позивачем ще додаткова плата за обслуговування кредитної заборгованості, що зазначена у позові у розмірі 18 397 грн. 35 коп. (з яких нарахована плата за обслуговування кредиту в розмірі 1937,35 грн. 35 коп. та прострочена плата в розмірі 16 460 грн. 00 коп.) є безпідставною та задоволенню не підлягає.

З врахуванням зарахованих Банком сум на погашення кредиту в розмірі 38 506,50 грн. та перерозподіл сплаченої позичальником плати за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 65 296,10 грн. в рахунок погашення кредиту (основного боргу) по кредиту суд констатує переплату по основному боргув розмірі 14 802 грн. 60 коп. (65 296,10+38 506,50=103 802,60- 89 0000 (отриманого кредиту) = 14 802,60).

Відтак твердження відповідача про переплачені суми коштів по основному боргу в розмірі 14802 грн. 60 коп. є обґрунтованими та знашли своє підтвердження.

У зв`язку з тим, суд погоджується з аргументом відповідача про безпідставність вимоги Банку про стягнення пені по кредитному договору у розмірі 600 грн. 36 коп. оскільки при здійснені перерахунку заборгованості зобов`язання по кредиту є припиненим через дострокове виконання.

Відтак з відповідача підлягає лише до стягнення заборгованість за процентами у розмірі 754 грн. 19 коп.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно п.5.2. Кредитного договору договір діє протягом строку кредитування, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

Згідно п. 3.2.2. Кредитного договору позичальник має право достроково повернути всю суму кредиту.

Таким чином зобов`язання щодо повернення основного боргу та процентів за користування коштами по Кредитному договору Z02.190.75640 від 09 листопада 2017 року є припиненим у зв`язку з достроковим виконанням ОСОБА_1 таких зобов`язань відповідно до ст. 1054 ЦК України.

Констатуючи переплату відповідачем по основному боргу по Кредитному договору в розмірі 14 802 грн. 60 коп. та наявну діючу (вимогу) Банку за процентами в розмірі 754 грн. 19 коп. заборгованість Акціонерного товариства «Ідея Банк» перед ОСОБА_1 за Кредитним договором складає 14 048 грн. 41 коп. (14 802,60- 754,19=14 048,41), що підлягає поверненню відповідачу згідно ст.1212 ЦК України як безпідставно отримані кошти (набуте майно).

З приводу заяви позивача про застосування у даній справі строків позовної давності до поданого зустрічного позову відповача суд таку відхиляє виходячи за наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Судом встановлено, що відповідно до пункту 5.5. оспорюваного Кредитного договору №Z02.190.75640 від 09 листопада 2017 року сторони домовились, що строк позовної давності за цим Договором, в тому числі для стягнення неустойки (штрафу, пені), встановлюється Сторонами тривалістю у 5 (п`ять) років.

Таким чином, відповідно до п. 5.5. Кредитного договору та ч.1 ст. 259 ЦК України відповідач наділений правом на подання відповідно позову по 09 листопада 2022 року (включно), а саме впродовж 5 років, що обчислються відповідно до ч.1 ст. 253 ЦК України з 10 листопада 2017 року, тобто з наступного дня після календарної дати, коли був укладений Кредитний договір.

Отже, строк позовної давності щодо звернення ОСОБА_1 у цивільній справі №461/8734/20 зі зустрічною позовною заявою про захист прав споживачів визнання кредитного договору частково недійсним та повернення безпідставно отриманих коштів не вважається пропущеним, оскільки відповідач звернувся з таким позовом до 09 листопада 2022 року (включно).

При вирішенні заяви про застосування строків позовної давності суд також приймає до уваги і наведені аргументи відповідача, що слугують додатковими підставами для відмови у задоволенні відповідної заяви згідно окремих (спеціальних) норм матеріального права, що склалися у даних правовідносинах.

Згідно статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Таким чином, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється.

Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. (відповідна правова позиція, викладена у Постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц).

Як вбачається з Виписки Банку за період з 08.12.2017 по 30.09.2020 року позичальник 26 разів здійснював погашення заборгованості за кредитом, тобто вчиняв дії, що свідчать про визнання ним свого боргу та обов`язку в частині сплати тіла та процентів по кредиту, чим неодноразово переривав строк позовної давності в розумінні ч.1 ст.264 ЦК України.

Останній платіж по Кредитному договору позичальник сплатив 27 липня 2020 року.

Отже, відповідно до ч.1, 3 ст.264 та ст.257, ч.1 ст.253 ЦК України право на подання позову про захист прав споживачів визнання кредитного договору частково недійсним та повернення безпідставно отриманих коштів у відповідача існує по 27 липня 2023 року, тобто впродовж трьох років після сплати останнього платежу.

Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

ОСОБА_1 стверджує, що дізнався про порушення свого права, а саме про те, що встановлена Банком у Кредитному договору плата за обслуговування кредитної заборгованості є незаконною у листопаді 2020 року, а саме під час отримання юридичної консультації на предмет відповідності положень Кредитного договору чинному законодавству України у зв`язку з чим і був поданий відповідний позов.

Як зазначає у своїй заяві, до цього моменту добросовісно вважав, що такі умови кредитного договору є правомірними, тому і постійно сплачував, а саме 26 разів, по кредиту платежі на загальну суму 107 390 грн. 63 коп.

Отже, можна констатувати факт, що відповідач (позичальник) хоча і був ознайомлений з умовами кредитного договору, проте до листопада 2020 року не був обізнаний на предмет відповідності тих умов договору нормам чинного законодавства, оскільки це потребує спеціально-правових знань, якими позичальник на момент укладення Кредитного договору просто не володів, оскільки не є юристом та не володіє знаннями у галузі банківського права (у кредитних відносинах), а лише дізнався про це через певний проміжок часу.

Таким чином, згідно ч.1 ст.261 ЦК України та ст. 257, ч.1, ст. 253 ЦК України України право на подання позову про захист прав споживачів визнання кредитного договору частково недійсним та повернення безпідставно отриманих коштів у відповідача існує до листопада 2023 року, тобто впродовж трьох років після того як позичальник довідався про порушення свого права. Такі аргументи Позивачем спростовані не були, а тому беруться судом до уваги.

Відповідно до ч. 5 статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

У кредитних відносинах термін виконання кореспондуються зі строком кредитування, тобто строком на який був виданий кредит.

Кредитний договір Z02.190.75640 від 09 листопада 2017 року укладений строком на 48 місяців до 09 листопада 2021 року.

Враховуючи, що Банк змінив строк виконання основного зобов`язань шляхом припинення кредитування через направлення 17 серпня 2020 року на адресу відповідача Вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань від 10.08.2020 року за вих.№12.4.2/Z02.190.75640 та вимагав терміново, протягом 30 календарних днів з дня направлення Кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по Кредитному договору, а тому строк виконання по Кредитному договору вважається таким, що настав 17 вересня 2020 року, тобто через 30 днів після направлення на адресу позичальника Вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань.

Таким чином, відповідно до ч.5 ст.261 та ст. 257 ЦК України право на подання позову про захист прав споживачів визнання кредитного договору частково недійсним та повернення безпідставно отриманих коштів у ОСОБА_1 існує до 17 вересня 2023 року, тобто впродовж трьох років після спливу строку виконання зобов`язання по Кредитному договору.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасникамисправи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як напідставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), щообґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Беручи до уваги наведене, суд вважає, що позов банку задоволенню не підлягає.

Крім того, суд враховує при прийнятті рішення практику судів касаційної інстанції на яку посилаються учасники процесу, що відображено вище і за переконанням судуможе бути застосовано у даній справі.

Разом з цим, у Рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року зазначено, що у справі про захист прав споживачів кредитних послугдержава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах,шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності міжсторонами договору.

Отже, дії Акціонерного товариства «Ідея Банк» при укладанні спірного кредитного договору суперечили вимогам закону, відтак наявні підстави для визнання окремих положень договорунедійсними, а тому, виходячи з вищенаведених мотивів, зустрічний позов підлягає до повного задоволення та слід визнати недійсними пункти 1.1., 1.4., 6.1. Кредитного договору Z02.190.75640 від 09 листопада 2017 року в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості та зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості (платежів) здійснених ОСОБА_1 за Кредитним договором №Z02.190.75640 від 09 листопада 2017 року, з часу його укладення, зарахувавши сплачені кошти в розмірі 65 296 грн. 10 коп., що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок погашення основного боргу по Кредитного договору №Z02.190.75640 від 09 листопада 2017 року, а надлишок сплачених коштів повернути ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви. За подання позовної заявиповинен сплачуватись судовий збіру розмірі 840,80 гривень. Таким чином, збанку на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 гривень, що відповідає вимогам ч.1 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 76, 77, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 203, 207, 215, 216, 526, 530, 611, 612, 623, 629, 1049, 1050, 1054, 1212 ЦК України, Законом України, «Про споживче кредитування», Законом України «Про захист прав споживачів», суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні первісного позову Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11, ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ; адреса місця проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 ) про стягнення боргу за кредитним договором, - відмовити.

Зустрічну позовну заяву за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ; адреса місця проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11, ) про визнання кредитного договору частково недійсним та повернення безпідставно отриманих коштів, задоволити повністю.

Визнати недійсними пункти 1.1, 1.4., 6.1 Кредитного договору №Z02.190.75640 від 09 листопада 2017 року в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості та зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок платежів, здійснених ОСОБА_1 за Кредитного договору №Z02.190.75640 від 09 листопада 2017 року, з часу його укладення, зарахувавши сплачені кошти в розмірі 65296,10 грн., що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок погашення основного боргу по Кредитному договору №Z02.190.75640 від 09 листопада 2017 року, а надлишок сплачених коштів повернути ОСОБА_1 .

Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ; адреса місця проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 840,80 грн.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 09 березня 2021 року.

Суддя Романюк В. Ф.