Справа №705/4105/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2021 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючої-судді Білик О.В.

за участю секретаря судового засідання - Щербакової Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до КНП «Уманська міська лікарня» Уманської міської ради про відшкодування матеріальних та моральних збитків, -

В С Т А Н О В И В:

До Уманського міськрайонного суду Черкаської області звернулася ОСОБА_1 з позовом до КНП «Уманська міська лікарня» Уманської міської ради про відшкодування матеріальних та моральних збитків. Позивач вказує на те, що 15 жовтня 2019 року в післяобідню пору вона прийшла відвідати дружину її сина ОСОБА_2 , яка перебувала в хірургічному відділенні КНП «Уманська міська лікарня» Уманської міської ради після проведення їй операції з видалення апендициту. ЇЇ супроводжував онук ОСОБА_3 2013 року народження. Після перенесеного інсульту у позивача була порушена координація рухів, вона пересувалася з допомогою чотириколісного візка, який слугував опорою при ходьбі. Позивач вказує, що коли вона підійшла до кабінету старшої медсестри, з нього вийшла медсестра хірургічного відділення, яка з криком та лайкою накинулася на позивача. Медична сестра вказувала, що нібито позивач порушує санітарні норми та правила, рухаючись за допомогою візка. В цей час до них підійшов син позивача, ОСОБА_4 , який попросив медсестру не кричати, пояснивши їй, що мати нещодавно перенесла інсульт та хворіє на гіпертонію, однак медсестра на зауваження не реагувала та продовжувала кричати. Позивач вказує, що від отриманого стресу та різкого підняття тиску вона заціпеніла. На голосну лайку підійшло ще два лікарі, які також почали здійснювати психологічний тиск на позивача, розповідаючи про шкоду візка в хірургічному відділенні. Позивач зазначила, що у неї різко піднявся тиск,вона втратила дар мови, почали труситися руки, потім вона почала втрачати рівновагу. Син позивача за допомогою візка відвів її до фойє, а потім, взявши крісло-каталку відвіз в приймальне відділення, в якому медсестри близько пів години збивали тиск, верхня межа якого сягнула позначки 240. Її син після конфлікту викликав працівників поліції. Позивач посилається на те, що тиждень вона намагалася лікуватися дома, однак через тиждень поступила на лікування в неврологічне відділення, де перебувала на стаціонарному лікування протягом 3 тижнів. За час лікування на придбання медикаментів позивач витратила 4 172,60 гривень. Позивач посилаючись на норми чинного законодавства України, вказувала що в результаті неетичних дій шляхом криків та принижень з боку персоналу хірургічного відділення КНП «Уманська міська лікарня» Уманської міської ради, вона була змушена пройти курс лікування в неврологічному відділенні, оскільки зазнала сильного нервового потрясіння та приниження її гідності. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з КНП «Уманська міська лікарня» на її користь матеріальну шкоду в розмірі 4172, 60 грн. та моральну шкоду в розмірі 39100 грн.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21.10.2020 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

12.01.2021 на адресу суду з КНП «Уманська міська лікарня» надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача просив відмовити позивачу у задоволенні позову.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, на адресу суду через електронні засоби зв`язку подала заяву про розгляд справи у її відсутність. При цьому, довірила свої інтереси в суді представляти ОСОБА_4 .

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав вимоги позову, посилаючись на обставини викладені в ньому та просив позов задоволити в повному обсязі. Окремо позивач зазначив, що конфлікт, що виник у лікарні має прямий причинний зв`язок з тим, що його мати перебувала на лікуванні в неврологічному відділенні. Він вказував, що позивач є інвалідом І групи, перенесла інсульт, має гіпертонічну хворобу, тому коли медична сестра почала кричати на неї, у матері піднявся високий тиск і потім він її повіз на візку в прийомне відділення. Через декілька днів ОСОБА_1 госпіталізували до неврологічного відділення.

Представник відповідача КНП «Уманська міська лікарня» - Майстренко О.В. в судовому засіданні позов не визнала та заперечувала проти його задоволення. Представник відповідача вказувала, що позивач фактично порушила санітарні та гігієнічні норми перебування в хірургічному відділенні, тобто вчинювала протиправну поведінку по відношенню до інших хворих лікарні, у зв`язку з можливістю їх інфікування через недотримання вказаних норм. Крім того, позивач повинна була взяти дозвіл на відвідування хворої у лікаря, однак цього не зробила. Позивач своїми діями порушила Правила перебування та відвідування хворих у відділенні хірургічного профілю лікарні.

Вислухавши пояснення представника позивача, врахувавши процесуальну позицію представника відповідача, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд прийшов до таких висновків.

Судом встановлено, що 15 жовтня 2019 року між позивачем ОСОБА_1 та працівниками хірургічного відділення КНП «Уманська міська лікарня» виник конфлікт, внаслідок якого, як зазначає позивач, у неї загострилася гіпертонічна хвороба і вона вимушена була три неділі лікуватися на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні КНП «Уманська міська лікарня».

КНП «Уманська міська лікарня» позивачу ОСОБА_1 видано довідку № 1892 про те, що вона зверталася по допомогу до приймального відділення КНП «Уманська міська лікарня» 15.10.2019 з приводу: «Гіпертонічний криз АТ 240/120 мм/рт».

Позивачем до суду надано епікриз № 849, що виписаний лікарем неврологом КНП «Уманська міська лікарня», в якому вказано, що позивач ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні з 25.10.2019 по 15.11.2019.

18.11.2019 представнику позивача з Управління охорони здоров`я Черкаської обласної державної адміністрації надіслано відповідь на електронне звернення щодо дій медичного персоналу КНП «Уманська міська лікарня». У листі зазначається, що у ході проведеної комісійної перевірки встановлено, що медичні працівники хірургічного відділення КНП «Уманська міська лікарня» діяли відповідно до Правил перебування та відвідування хворих у відділеннях хірургічного профілю КНП «Уманська міська лікарня».

Також, відповідне звернення з приводу конфлікту між позивачем та медичним персоналом хірургічного відділення КНП «Уманська міська лікарня» було зареєстровано працівниками поліції Уманського ВП ГУНП в Черкаській області в ЖЄО за № 111636 від 15.10.2019 та після проведеної перевірки відмовлено заявнику у реєстрації відповідної заяви до ЄРДР за відсутності кримінального правопорушення.

На підтвердження заявлених вимог позивачем до матеріалів справи надано фіскальні чеки з аптечних пунктів на придбання медичних препаратів.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України).

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Частина 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин).

Відповідно до частини 2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України).

Виникнення такої шкоди тісно пов`язане і з обставинами справи, і з самою особою, оскільки різні протиправні дії чи бездіяльність тягнуть за собою неоднакові негативні наслідки емоційно - психологічного характеру для різних потерпілих залежно від їхнього темпераменту, психологічних особливостей тощо. Наявність моральної шкоди є фактом конкретного випадку. Відповідно, вчинення лише протиправного діяння стосовно особи свідчить про можливість, але не обов`язковість виникнення моральної шкоди.

Судова практика виходить із того, що об`єктивними обставинами, які підтверджують негативний емоційний стан особи, права якої порушені (потерпілого), є, зокрема, неможливість продовження активного суспільного життя, втрата певної роботи, вимушена зміна чи обмеження у виборі професії, погіршення або позбавлення реалізації фізичною особою своїх звичок та бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми тощо.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (ч. 1 ст. 1168 ЦК України).

Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо( ч. 1 ст. 1195 ЦК України).

Як роз`яснено в п. 3 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Разом з тим, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п.п. 4, 5 Постанови Пленуму верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Положеннями п. 9 вищевказаної Постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

В пункті № 10 зазначеної постанови зазначено, що при заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд вважає, що в позовній заяві відсутні будь-які докази - фактичні дані, на підставі яких суд може встановити наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги про те, що позивачу було завдано моральну шкоду, та інших обставин, які містять інфорп Позивач у своєму позові не навела, з яких саме міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і докази спричинення їй моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і елекронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Однак, позивачем не доведено умови та підстави покладення цивільної відповідальності, а саме, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням викладеного, у задоволенні позову ОСОБА_1 до КНП «Уманська міська лікарня» Уманської міської ради про відшкодування матеріальних та моральних збитків слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 258, 259, 263-264 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до КНП «Уманська міська лікарня» Уманської міської ради про відшкодування матеріальних та моральних збитків - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Уманський міськрайонний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому копії рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 10 березня 2021 року.

Суддя О.В. Білик