Провадження № 2/521/4199/21
30.12.2021 року місто Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Леонова О.С.,
за участю секретаря судового засідання Микитей А.О.,
Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов
В інтересах та від імені ОСОБА_1 до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Другого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) про скасування арешту з нерухомого майна звернулась адвокат позивача ОСОБА_2 .
В обґрунтування позовної заяви адвокат зазначила, що згідно Інформаційної довідки (витягу) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу ОСОБА_1 , стало відомо про наявність заборони на відчуження об`єкта нерухомого майна, а саме: Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 , який було накладено на підставі постанови від 03.04.2009 року про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № АВ № 970396, реєстраційний номер обтяження: 8928390. Представник позивача зазначає, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20.01.2010 (справа № 2-8247/10) позов ОСОБА_3 до Одеської міської ради про визнання права власності на житло в порядку спадкування було задоволено, та в подальшому ОСОБА_3 , здійснила реєстрацію права власності в КП «ОМБТІ та РОН». Представник також, зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , яка є тіткою позивача у справі, та після смерті якої відкрилась спадщина. Однак, здійснити оформлення спадщини позивач можливості не має, оскільки виявилось, що спадкове майно обтяжено арештом, а відтак є потреба у скасуванні арешті. На підставі викладеного просить, скасувати арешт з Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 .
Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 23.06.2021 року матеріали справи передано за підсудністю до Малиновського районного суду м. Одеси. Справу отримано судом 20.07.2021 року.
Згідно з вимогами Положення про автоматизовану систему документообігу суду, що затверджується Радою суддів України за погодженням з Державною судовою адміністрацією України визначення судді щодо розгляду цієї справи було здійснено 20.07.2021 року відповідно до автоматизованої системи документообігу суду, справу передано судді 21.07.2021 року.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23.07.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 20.09.2021 року підготовче провадження по цивільній справі було закрито та призначенго справу до судового розгляду по суті.
Представник відповідача в судове засіданні не з`явився, був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в порядку передбаченому ст. 128 ЦПК України.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку з тим, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та відповідачем не подано відзив у встановлений судом термін, в порядку ст. 280 ЦПК України, зі згоди позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України.
Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо): не застосовувалися.
2. Мотивувальна частина
Фактичні обставини, встановлені судом
Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав.
Відповідно до Інформаційної довідки (витягу) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 30.07.2009 року, було накладено ареш на 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_3 , Другим Суворовським ВДВС Одеського МУЮ, державним виконавцем Чеботарьовою О.М., реєстраційний номер обтяження № 8928390, дата реєстрації 30.07.2009 року Одеською філією Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України.
Згідно рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20.01.2010 року прийнятим у справі № 2-8247/2010 за позовом ОСОБА_3 до Одеської міської ради про визнання права власності на житло в порядку спадкування судом було встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 06.11.1996 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5 батьки позивачки ОСОБА_3 були власниками квартири АДРЕСА_2 в рівних частках.
На даний час АДРЕСА_3 на підставі п. 1.6 Рішення Одеської міської ради № 63 8-VII від 27.04.2016 року "Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 09.11.2005 року № 4858-ГУ "Про перейменування вулиць, провулків, проспектів, площ, парків, скверів, мостів та інших споруд, розташованих на території міста Одеси"
Власники вказаного об`єкту нерухомості ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а мати позивачки - ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Оскільки ОСОБА_3 була зареєстрована і мешкала зі своїми батьками на час їх смерті, Малиновським районним судом м. Одеси 20.01.2010 було задоволено її позов та визнано за нею право власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси 20.01.2010 у справі № 2-8247/2010 за позовом ОСОБА_3 до Одеської міської ради про визнання права власності на житло в порядку спадкування було належним чином зареєстровано 17.03.2010 року в КП "ОМБТІ та РОН", про що в книзі реєстрації № 719пр-9 зроблено запис № 332, що підтверджується витягом № 25593522 від 17.03.2010 року.

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_3 1949 року народження, яка є тіткою позивачки.

Після смерті тітки ОСОБА_3 , спадщину прийняла її племінниця ОСОБА_1 , що підтверджується копією заяви про прийняття спадщини від 22.10.2018 року, яка заведена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Куртєвою Катериною Іллівною. Спадкова справа № 8/2018 та витягом про реєстрацію спадкової справи.

ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_6 , який в свою чергу є сином ОСОБА_4 і ОСОБА_5 .

В свою чергу ОСОБА_6 є рідним братом ОСОБА_3 , яка свою чергу є донькою ОСОБА_4 і ОСОБА_5 .

Таким чином, позивач ОСОБА_1 є племінницею померлої ОСОБА_3 .

Проте, реалізувати своє право на спадщину позивач у справі не в змозі, оскільки, спочатку тривалий час позивач збирала усі необхідні документи, що підтверджують родинні зв`язки, а потім з`ясувалось, що на квартиру накладено арешт відповідачем ще 2010 році.

02.04.2021 року позивач звернулась із заявою про скасування арешту до відповідача.

26.04.2021 року позивач отримала відповідь з Другого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) від № 25006, з якої вбачається, що винести постанову про скасування арешту з нерухомого майна не уявляється можливим, так як встановити в рамках якого виконавчого провадження накладено арешт не уявляється можливим у зв`язку з відсутністю інформації у Державних реєстрах АСВП та ЄДРВР.

Також, з відповіді відповідача вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не містяться у реєстрах боржників, виконавчих проваджень щодо них не має.

3. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст. 13 міжнародного правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст.41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом.

За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до змісту ст. ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання.

Ст. 391 ЦК України встановлює, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арешту позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону в разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

У відповідності до ч.5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду.

Арешт майна має тимчасовий характер і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення ст. 3 Конституції України, ст. 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

На час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право власності ОСОБА_1 , внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі своїми правами як спадкоємиці після смерті ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, позивачем по справі повністю сплачено судовий збір, що підтверджується квитанцією долученою до матеріалів справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 223, 259, 264, 354 ЦПК України, ст.ст.15, 16, 316, 317, 319, 391 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Другого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) (, місце знаходження: м. Одеса, вул. Перша Сортувальна, 1-А,) про скасування арешту з майна - задовольнити.

Скасувати арешт нерухомого майна, тип обтяження: 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_3 , що був накладений Другим Суворовським ВДВС Одеського МУЮ, державним виконавцем Чеботарьовою О.М., реєстраційний номер обтяження № 8928390, дата реєстрації 30.07.2009 року Одеською філією Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 30.12.2021 року.

Суддя О.С. Леонов

30.12.21