КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Ющенко Я.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача

СТОВ "Потік" Швачки С.В.,

представника відповідача

Миронівської міської ради

Київської області Горошка М.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційні скарги ОСОБА_2 та Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Потік" на рішення Миронівського районного суду Київської області від 26 квітня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Миронівської районної державної адміністрації Київської області, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області, Миронівської міської ради Київської області, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Потік" про визнання права власності на земельні частки (паї) у порядку спадкування за заповітом і за законом, та за зустрічним позовом Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області, Миронівської міської ради Київської області до ОСОБА_2 , Миронівської районної державної адміністрації Київської області, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Потік", третя особа: Миронівська районна державна нотаріальна контора Київської області про визнання спадщини відумерлою,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Миронівського районного суду Київської області з позовом та просила суд:

- визнати за нею право на земельну частку (пай) середнім розміром 4,41 в умовних кадастрових гектарах при паюванні сільськогосподарських земель, переданих у колективну власність згідно Державного акта на право колективної власності на землю серії КВ, виданого Потіцькою сільською радою народних депутатів Миронівського району Київської області 27 квітня 1995 року колективному сільськогосподарському підприємству імені Карла Маркса у порядку спадкування за заповітом після смерті її матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на який мала ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- визнати за нею право на земельну частку (пай) середнім розміром 4,41 в умовних кадастрових гектарах при паюванні сільськогосподарських земель, переданих у колективну власність згідно Державного акта на право колективної власності на землю серії КВ, виданого Потіцькою сільською радою народних депутатів Миронівського району Київської області 27 квітня 1995 року колективному сільськогосподарському підприємству імені Карла Маркса у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Свій позов ОСОБА_2 обґрунтовувала тим, що вона є спадкоємицею за заповітом, яка прийняла спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 її матері ОСОБА_3 , яка в свою чергу є рідною сестрою та спадкоємцем за законом померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4

Померла ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 мала право на земельну частку (пай) в Колективному сільськогосподарському підприємстві імені Карла Маркса села Потік Миронівського району Київської області по Потіцькій сільській раді Миронівського району Київської області, оскільки була включена до списку-додатку до Державного акту на право колективної власності на землю Колективного сільськогосподарського підприємства імені Карла Маркса села Потік за №674, але їй не було видано сертифікат на право на земельну частку (пай).

Саме це право ОСОБА_4 на пай увійшло до спадщини, яку прийняла ОСОБА_3 , та після смерті якої, у свою чергу, успадкувала позивач.

Крім того, свій позов ОСОБА_2 обґрунтовувала тим, що вона є спадкоємицею за законом, яка прийняла спадщину після смерті двоюрідного брата ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , та за життя мав право на земельну частку (пай) в Колективному сільськогосподарському підприємстві імені Карла Маркса села Потік Миронівського району Київської області, оскільки відповідно до списку-додатку до Державного акту на право колективної власності на землю Колективного сільськогосподарського підприємства імені Карла Маркса села Потік, листа Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області від 06 березня 2018 року №02-42/17, листа Архівного сектору Миронівської райдержадміністрації від 12 березня 2018 року №5-05/6, Архівної довідки Миронівської райдержадміністрації від 16 жовтня 2019 року, який був членом цього підприємства.

Ухвалою від 27.01.2020 року прийнято до розгляду зустрічний позов Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області, Миронівської міської ради Київської області до ОСОБА_2 , Миронівської районної державної адміністрації Київської області, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Потік», третя особа: Миронівська районна державна нотаріальна контора Київської області, згідно з якими просили: визнати спадщину у вигляді права ОСОБА_4 на земельну частку середнім розміром 4,41 в умовних кадастрових гектарах при розпаюванні сільськогосподарських земель, переданих у колективну власність КСП імені Карла Маркса державним актом на право колективної власності на землю серії КВ, виданим 27 квітня 1995 року Потіцькою сільською радою відумерлою, та передати його територіальній громаді Потіцької сільської ради.

Вимога за зустрічним позовом обґрунтована тим, що мати позивача за первинним позовом ОСОБА_3 згідно норм ст. ст. 549, 550 Цивільного кодексу Української РСР була спадкоємцем ОСОБА_4 другої черги, в той час як спадкоємцем першої черги був син останньої ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 (через вісім місяців після смерті ОСОБА_4 ) не встигши юридично вступити у право спадкування.

Крім того, зазначали, що мати позивача ОСОБА_3 28.11.2003 року подала заяву про прийняття спадщини померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 із порушенням шестимісячного строку, без його поновлення, як того вимагала ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу Української РСР.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 26.04.2021 року відмовлено у задоволенні первісного позову. Зустрічній позов задоволено. Визнано спадщину у вигляді права ОСОБА_4 на земельну частку (пай) середнім розміром 4,41 в умовних кадастрових гектарах при розпаюванні сільськогосподарських земель, переданих у колективну власність КСП імені Карла Маркса державним актом на право колективної власності на землю серії КВ, виданим 27.04.1995 року Потіцькою сільською радою, відумерлою та передано це право територіальній громаді Миронівської міської ради Київської області. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Миронівської міської ради Київської області судовий збір в розмірі 960 грн. 50 коп. (т. 3, а.с. 15-23).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким її позов задовольнити у повному обсязі.

При цьому, в обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції того, що від часу відкриття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 пройшло майже 25 років і протягом цього часу Потіцька сільська рада не зверталася до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою після смерті ОСОБА_4 (т. 3, а.с. 46а-52).

В апеляційній скарзі Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Потік", посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

При цьому, в обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що враховуючи положення ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, а також факт перебування СТОВ "Потік" у процедурі банкрутства на момент відкриття провадження та протягом всього часу розгляду цивільної справи № 371/1416/19, спір, який розглядався в межах цієї цивільної справи, не повинен був розглядатися у порядку цивільного судочинства (т. 3, а.с. 66-72).

Представник позивача у судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити. Щодо задоволення апеляційної скарги відповідача заперечував, посилаючись на її безпідставність та необгрунтованість.

Представник відповідача СТОВ "Потік" у судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити. Щодо задоволення апеляційної скарги позивача не заперечував, позовні вимоги ОСОБА_2 визнав, про що СТОВ "Потік" подало відповідну заяву (т 3, а.с. 135-138).

Представник відповідача Миронівської міської ради Київської області у судовому засіданні щодо задоволення апеляційних скарг заперечував, посилаючись на їх безпідставність та необгрунтованість.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд повідомили.

Разом з тим, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися у судове засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 21.01.2011 року Потіцькою сільською радою Миронівського району Київської області, про що зроблено актовий запис.

ОСОБА_3 мала доньку ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 12.10.1988 року Зеленківською сільською радою Миронівського району Київської області.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила таке заповідальне розпорядження: "Все моє ма йно, де б воно не було, і з чого б воно не складалось, і взагалі все те. що буде належати мені на день смерті і на що я за законом матиму право, заповідаю ОСОБА_2 . А належне мені право на земельну частку (пай), що підтверджується сертифікатом серії РН 366691, видане Миронівською райдержадміністрацією 28.12.2000 року, заповідаю ОСОБА_7 ".

Таким чином, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , відкрилася спадщина, спадкоємцями якої за заповітом були позивач та ОСОБА_7 .

Із копії спадкової справи ОСОБА_3 вбачається, що із завою про прийняття спадщини за заповітом позивач ОСОБА_2 звернулася 22.04.2011 року. При цьому, 06.05.2011 року інший спадкоємець, а саме ОСОБА_7 також звернулася із заявою про прийняття спадщини.

Таким чином, позивач у строк, встановлений ст. 1270 ЦК України, прийняла спадщину ОСОБА_3 за заповітом, відповідно до якого їй перейшло все майно спадкодавця, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, все те, що належало спадкодавцю на день смерті і на що вона за законом мала право окрім права на земельну частку (пай), підтвердженого сертифікатом серії РН № 366691, виданим Миронівською райдержадміністрацією 28.12.2000 року, яке перейшло до іншого спадкоємця, а саме до ОСОБА_7 .

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на одну із підстав для його задоволення, посилалася на те, що вона є спадкоємицею за заповітом, яка прийняла спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 її матері ОСОБА_3 , яка в свою чергу є рідною сестрою та спадкоємцем за законом померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 , яка мала право на земельну частку (пай) в Колективному сільськогосподарському підприємстві імені Карла Маркса села Потік Миронівського району Київської області по Потіцькій сільській раді Миронівського району Київської області, оскільки була включена до списку-додатку до Державного акту на право колективної власності на землю Колективного сільськогосподарського підприємства імені Карла Маркса села Потік за №674, але їй не було видано сертифікат на право на земельну частку (пай).

У свою чергу, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в цій частині, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали спадкової справи ОСОБА_3 не містять доказів набуття нею права на земельну частку (пай) середнім розміром 4,41 умовних кадастрових гектарах при паюванні сільськогосподарських земель, переданих у колективну власність згідно Державного акта на право колективної власності на землю серії КВ, виданого Потіцькою сільською радою народних депутатів Миронівського району Київської області 27.04.1995 року колективному сільськогосподарському підприємству імені Карла Маркса у порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 .

Колегія суддів не може погодитися з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_4 .

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Також, як роз`яснено в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 року "Про судову практику у справах про спадкування", відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Отже, оскільки ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , то правовідносини щодо успадкування її майна повинні регулюватись нормами ЦК УРСР.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст.525 ЦК УРСР). Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті (ст. 527 ЦК УРСР).

Відповідно до ст. 530 ЦК УРСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3 є рідною сестрою померлої ОСОБА_4 . Тобто ОСОБА_3 належала до другої черги спадкоємців за законом.

Згідно зі ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або із застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Із системного аналізу положень ст.ст. 548, 549, 554 ЦК Української PCP вбачається, що для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець є таким, що прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можутьодержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави.

При цьому, враховуючи час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 порядок видачі свідоцтва про право на спадщину було врегульовано Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 року № 18/5, чинною на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 109 Інструкції свідоцтво про право на спадщину видається за заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Свідоцтво про право на спадщину видається після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною третьою статті 549, частиною другою статті 551 ЦК Української PCP, - не раніше зазначених строків. Свідоцтво про право на спадщину при спадкоємстві як за законом, так і за заповітом, може бути видане і раніше встановлених законом строків, якщо в державній нотаріальній конторі є відомості про те, що, крім осіб, які заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена (пункт 112 Інструкції).

Пунктом 113 цієї Інструкції передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини.

Тобто наявність у особи свідоцтва про право на спадщину є документом, що підтверджує факт прийняття нею спадщини.

В матеріалах справи міститься копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.11.2003 року, видане державним нотаріусом Миронівської державної нотаріальної контори Шепітко В.В., в якому зазначено, що спадкоємцем ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , є її сестра - ОСОБА_3 . Спадковим майном є грошовий вклад в Ощадбанку .

Отже, дане свідоцтво підтверджує факт прийняття спадщини ОСОБА_4 її двоюрідною сестрою ОСОБА_3 .

Крім того, свідоцтво про право на спадщину за законом від 28.11.2003 року, яким визначено правовий статус ОСОБА_3 як спадкоємця ОСОБА_4 за законом, ніким не оспорювалось, не скасовувалось та не визнавалось недійсним.

В той же час, як підтверджується матеріалами справи та не оспорюється сторонами, ОСОБА_4 також мала право власності на пай. Однак за життя ОСОБА_4 не було отримано відповідного сертифікату, як посвідчувального документу.

На момент відкриття спадщини та в подальшому право власності ОСОБА_4 на пай ні ким не оспорювалось та не було скасовано чи припинено.

У свою чергу, як вже зазначалось, ст. 548 ЦК УРСР встановлено, що не допускається прийняття спадщини під умовою або із застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини

За таких обставин, ОСОБА_3 , будучи спадкоємцем ОСОБА_4 за законом в частині грошових вкладів в Ощадбанку, не могла не бути спадкоємцем іншого спадкового майна, зокрема, права власності на пай.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_3 була спадкоємцем майна, що належало ОСОБА_4 та прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , у т.ч. права власності на пай, то ОСОБА_2 є спадкоємцем зазначеного майнового права.

При цьому, оскільки положення ЦК УРСР не містять норм, які передбачають визнання спадщини відумерлою та перехід майна, що входить до спадщини, у власність територіальної громади, законних підстав для задоволення зустрічних позовних вимог Потіцької сільської ради Миронівського району щодо визнання відумерлою спадщини у вигляді права ОСОБА_4 на земельну частку (пай) у суду першої інстанції не було.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за нею права на земельну частку (пай) середнім розміром 4,41 в умовних кадастрових гектарах при паюванні сільськогосподарських земель, переданих у колективну власність згідно Державного акта на право колективної власності на землю серії КВ, виданого Потіцькою сільською радою народних депутатів Миронівського району Київської області 27.04.1995 року колективному сільськогосподарському підприємству імені Карла Маркса у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , слід зазначити наступне.

Відмовляючи у задоволенні вказаних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що існує рішення суду, що набрало законної сили, яким визнано відумерлою спадщину ОСОБА_5 у вигляді права на земельну частку (пай) розміром 4,41 га, що знаходиться на території Потіцької сільської ради, засвідчене сертифікатом серії КВ № 0165453, зареєстрованим 23.05.1997 року Миронівською районною державною адміністрацією за № 7206.

Так, дійсно, рішенням Миронівського районного суду Київської області від 22.09.2010 року по цивільній справі № 2о-36/2010 за заявою прокурора Миронівського району в інтересах держави в особі Потіцької сільської ради, заінтересовані особи: Миронівська районна державна нотаріальна контора, ФГ "Панчук", визнано спадщину, що залишилася після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , на земельну частку (пай) розміром 4,41 га, вартістю 69 406 грн., яка знаходиться на території Потіцької сільської ради, відумерлою, та передано її цій територійальній громаді.

Як вбачається зі змісту вказаного судового рішення, яке набрало законної сили 05.10.2010 року, предметом судового розгляду по справі було право померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_5 на земельну частку (пай) розміром 4,41 га, підтверджена сертифікатом серії КВ № 0165453, зареєстрованим 23.05.1997 року Миронівською районною державною адміністрацією за № 7206.

Разом з тим, у матеріалах справи міститься рішення Миронівсьвкого районного суду Київської області від 11.01.2017 у справі № 371/1497/16, яке набрало законної сили, яким продовжено строк терміном у два місяці ОСОБА_2 для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 .

Крім того, 14.02.2017 року позивач га виконання указаного судового рішення звернувся до Миронівської районної державної нотаріальної контори Київської області з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , що підтверджується наявною у матеріалах справи заявою за № 121 від 14.02.2017 року та за її заявою була заведена спадкова справа.

При цьому, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

У свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 1280 Цивільного кодексу України якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації.

Частиною 2 цієї же статті передбачено, що якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі його продажу спадкоємець має право на грошову компенсацію.

Отже, виходячи з аналізу вищенаведених положень законодавства, можна дійти висновку, що особа, яка має право на спадщину, не може бути позбавлена цього права, навіть за умови визнання такої спадщини відумерлою.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання за нею право на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , також є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги СТОВ "Потік" про те, спір між сторонами підлягає вирішенню у порядку господарського судочинства через факт перебування СТОВ "Потік" у процедурі банкрутства на момент відкриття провадження та протягом всього часу розгляду цивільної справи № 371/1416/19, колегія суддів відхиляє, адже, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Київської області від 03.03.2020 року у справі № Б8/003-11 припинено процедуру банкрутства СТОВ "Потік" та введено процедуру санації СТОВ "Потік".

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Таким чином, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, ухвалене судом першої інстанції рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні вимог зустрічного позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Потік" - задовольнити частково.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 26 квітня 2021 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Миронівської районної державної адміністрації Київської області, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області, Миронівської міської ради Київської області, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Потік", про визнання права власності на земельні частки (паї) у порядку спадкування за заповітом та за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) право на земельну частку (пай) середнім розміром 4,41 в умовних кадастрових гектарах при паюванні сільськогосподарських земель, переданих у колективну власність згідно Державного акта на право колективної власності на землю серії КВ, виданого Потіцькою сільською радою народних депутатів Миронівського району Київської області 27 квітня 1995 року колективному сільськогосподарському підприємству імені Карла Маркса, у порядку спадкування за заповітом після смерті її матері - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на який мала ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) право на земельну частку (пай) середнім розміром 4,41 в умовних кадастрових гектарах при паюванні сільськогосподарських земель, переданих у колективну власність згідно Державного акта на право колективної власності на землю серії КВ, виданого Потіцькою сільською радою народних депутатів Миронівського району Київської області 27 квітня 1995 року колективному сільськогосподарському підприємству імені Карла Маркса, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У задоволенні зустрічного позову Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області, Миронівської міської ради Київської області до ОСОБА_2 , Миронівської районної державної адміністрації Київської області, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Потік", третя особа: Миронівська районна державна нотаріальна контора Київської області, про визнання спадщини відумерлою - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 30 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська