Справа № 946/6709/21
Провадження № 2/946/3068/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2021 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Пащенко Т.П.,

за участю: секретаря судового засідання Івановій Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла в загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності та визнання права власності на житловий будинок,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який був остаточно уточнений 08.11.2021 року, до ОСОБА_2 про припинення права власності та визнання права власності на житловий будинок, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 08.04.2005 року на підставі договору купівлі-продажу він разом з дружиною ОСОБА_2 придбали житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що є спільною сумісною власністю. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду №500/6463/17 від 17.01.2018 року шлюб між сторонами було розірвано. Під час розірвання шлюбу питання відносно розподілу майна подружжя не розглядалося. Однак, на даний час постало питання про розподіл майна подружжя. Після розірвання шлюбу відповідачка ОСОБА_2 не проживає в житловому будинку, не несе затрати по його утриманню, не сплачує комунальні послуги. Житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 після розірвання шлюбу користується тільки ОСОБА_1 . Зазначений житловий будинок є неподільною річчю й здійснити його реальний поділ з виділенням часток неможливо, так як він знаходиться в аварійному стані та руйнується. Крім того, як вказує позивач, після розірвання шлюбу у сторін залишилися неприязні стосунки. Сторони домовилися, що позивач сплачує відповідачці кошти за частку житлового будинку, а відповідачка, в свою чергу, не заперечує, щоб позивач оформив на себе право власності на весь житловий будинок. 11.05.2021 року позивач ОСОБА_1 передав відповідачці ОСОБА_2 в якості компенсації за житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , 2000 доларів США, про що була складена розписка ОСОБА_2 .

В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 10.11.2021 року представник позивача адвокат Ковальчук І.Ю. надала суду клопотання, в якому вказала, що просить суд розглядати справу без участі позивача та його представника, на задоволенні уточнених позовних вимог наполягає.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. 10.11.2021 року відповідачка надала суду клопотання про розгляд справи у її відсутність, в якій вказала, що уточнені позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову (а.с.34).

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Пунктом 23 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 Сімейного кодексу України), ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 Цивільного кодексу України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

В судовому засіданні встановлено, що з 15.06.1999 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.01.2018 року. Рішення набрало законної сили 19.02.2018 року (а.с.8).

В період перебування у шлюбі, а саме 08.04.2005 року на підставі договору купівлі-продажу будинку, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Апреленко Р.І. в реєстрі за №1077, сторонами був придбаний житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.7)

Згідно довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» №1212 від 19.11.2021 року, відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомості по АДРЕСА_1 власниками зареєстровані: ОСОБА_1 (1/2 частка) та ОСОБА_2 (1/2 частка) на підставі договору купівлі-продажу будинку від 08.04.2005 р., посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Апреленко Р.І., в реєстрі №1077, зареєстрований в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №3-19 від 20.04.2006 року.

Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Отже зазначене майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та підлягає розподілу.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

У відповідності до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Згідно 2 ст. 187 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно ч. 2,3 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо річ є неподільною.

Згідно абзацу 1 п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - «Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.»

Враховуючи викладене, а також з огляду на те, що відповідачка визнала позов і обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України, суд вважає за можливе позов задовольнити, припинити право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та визнати право власності на вказаний житловий будинок за ОСОБА_1 .

Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 60-63, 69,70,71 СК України, ст.ст. 355, 356, 364, 367 ЦК України, ст.ст.12, 13, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , до ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , про припинення права власності та визнання права власності на житловий будинок задовольнити.

Припинити за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків « НОМЕР_1 », права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків « НОМЕР_2 », право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Т.П.Пащенко