печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Остапчук Т.В. ,

при секретарі судових засідань - Пітей О.Д.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Омельченко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європа», ОСОБА_3 , за участі третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорней Віти Володимирівни про визнання договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2018р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європа», ОСОБА_3 , за участі третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорней Віти Володимирівни про визнання договору недійсним. В обґрунтування позову посилається , що 9.10.2007р. уклав з ПАТ «Укрбізнесбанк» кредитний договір , за умовами якого у тимчасове користування отримав кредит у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування у сумі 100 000дол.СШАстроком до 8.10.2017р. зі сплатою 10,5 %. За умовами кредитного договору банк надав кошти в сумі 80 000 дол.США та 101 000 грн. з метою забезпечення договору 9.10.2007р. було укладено договір іпотеки на квартиру АДРЕСА_1 . ПАТ «Укрбізнесбанк» на підставі Договору про відступлення права вимоги від 22.12.2017р. відступило на користь ОСОБА_3 , ТОВ «Фінансова компанія «Європа» право вимоги за кредитним договором від 9.10.2007р. В подальшому 13.04.2018р. між ОСОБА_3 та ТОВ «Фінансова компанія «Європа» було укладено Договір про припинення зобов`язання переданням відступного. Вважає що даний Договір укладено з грубим порушенням норм діючого законодавства, суттєво порушує його права. Він як сторона за кредитним договором не визнає сам факт його укладання так і наявність будь-якої заборгованості за таким договором. Просить визнати недійсним договір припинення зобов`язання. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав.

Представник відповідача ОСОБА_3 надав відзив. В судовому засіданні просив відмовити в позові.

Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Європа» надав відзив. В судове засідання не з`явився.

3-тя особа пояснення не надала.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 12.02.2019р. відкрито провадження в порядку загального.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази , приходить до слідуючого.

Судом встановлено , що 9.10.2007р. позивач уклав з ПАТ «Укрбізнесбанк» кредитний договір , за умовами якого у тимчасове користування отримав кредит у формі поновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування у сумі 100 000дол.США строком до 8.10.2017р. зі сплатою 10,5 %.

За умовами кредитного договору банк надав кошти в сумі 80 000 дол.США та 101 000 грн.

З метою забезпечення договору 9.10.2007р. було укладено договір іпотеки на квартиру АДРЕСА_1 .

ПАТ «Укрбізнесбанк» на підставі Договору про відступлення права вимоги від 22.12.2017р. відступило на користь ОСОБА_3 , ТОВ «Фінансова компанія «Європа» право вимоги за кредитним договором від 9.10.2007р.

В подальшому 13.04.2018р. між ОСОБА_3 та ТОВ «Фінансова компанія «Європа» було укладено Договір про припинення зобов`язання переданням відступного.

Предметом позову є визнання недійсним Договору про припинення зобов`язання переданням відступного від 13.04.2018 року.

Позивач просить визнати недійсним вищевказаний договір мотивуючи це тим, що він суперечить змісту ст. 600 ЦК України у тому, що його стороною є не ОСОБА_2 (боржник по первинному зобов`язанню - Кредитному договору №1/Ф від 09.10.2007 року) а ОСОБА_3 (субсидіарний боржник по Договору іпотеки від 09.10.2007 року).

ОСОБА_2 вважає, що згідно положень ст. 600 ЦК України стороною договору про припинення зобов`язання переданням відступного може бути лише і виключно боржник по первинному зобов`язанню.

Також позивач посилається на ч. З ст. 215 ЦК України у яка має наступний зміст: "Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин)".

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.215 ЦК України та згідно роз`яснень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» від 06.11.2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та з застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Як визначено в статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, (ч. 1 ст. 95 ЦПК України)

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За частинами 1, 2, 4 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За ч. 1 ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 1158 ЦК України якщо майновим інтересам іншої особи загрожує небезпека настання невигідних для неї майнових наслідків, особа має право без доручення вчинити дії, спрямовані на їх попередження, усунення або зменшення. Якщо особа, яка розпочала дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, не має можливості повідомити про свої дії що особу, вона зобов`язана вжити усіх залежних від неї заходів щодо попередження, усунення або зменшення невигідних майнових наслідків для іншої особи. Особа, яка вчиняє дії в майнових інтересах іншої особи без п доручення, зобов`язана взяти на себе всі обов`язки, пов`язані Із вчиненням цих дій, зокрема обов`язки щодо вчинених правочинів.

Отже, з наведеного вище змісту ст. 1158 ЦК України вбачається, що будь-яка особа керуючись принципами розумності та справедливості з метою зменшення можливих невигідних майнових наслідків для іншої особи може укласти в майнових інтересах іншої особи від свого імені відповідний правочин і, зокрема, правочин передбачений ст. 600 ЦК У країни.

Визначення майна міститься у ч. 1 ст. 190 ЦК України. Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Отже обов`язки ОСОБА_2 за Кредитним договором №1/Ф від 09.10.2007 року беззаперечно належать до його майнових інтересів.

Встановлено , що за умови порушення ОСОБА_2 умов Кредитного договору №1/Ф від 09.10.2007 року, його переховування від кредитора та існування судової справи з позовною вимогою кредитора за вказаним договором до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором існувала реальна небезпека настання невигідних для ОСОБА_2 майнових наслідків через втрату ним майна (майнових прав) на яке могло бути звернено стягнення кредитора.

Виконання ОСОБА_3 обов`язків ОСОБА_2 за Кредитним договором №1/Ф від 09 жовтня 2007 року передбачалося п.п. 3.1., З.2., та 8.6. вказаного договору та Договором іпотеки від 09.10.2007 року.

Отже, мінімізація ОСОБА_3 (субсидіарним боржником по Договору іпотеки від 09.10.2007 року) можливих невигідних для ОСОБА_2 майнових наслідків шляхом укладення відповідачкою в інтересах ОСОБА_2 . Договору про припинення зобов`язання переданням відступного від 13.04.2018 року є цілком правомірною з урахуванням вищевказаних положень Кредитного договору №1/Ф від 09 жовтня 2007 року, Договору іпотеки від 09.10.2007 року, ст. 42 Закону України "Про іпотеку", ст. ст. 528, 600, 1158 ЦК України.

Твердження позивача, що Договір про припинення зобов`язання переданням відступного від 13.04.2018 року було укладено з метою виведення предмету іпотеки квартири АДРЕСА_1 з маси спірного майна колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судовій справі №753/15843/16-ц у провадженні Дарницького районного суду м. Києва є безпідставним , оскільки за вищевказаним договором предмет іпотеки (спірна квартира) ОСОБА_3 не була відчужена.

З огляду на зазначене вище, суд приходить до висновку, що в момент вчинення спірного правочину було дотримано вимоги, встановлені ч.3 ст.203 ЦК України, відсутні підстави для визнання недійсним.

Таким чином, позовні вимоги позивача є безпідставними не знайшли підтвердження в судовому засіданні , не встановлено порушення його прав , які б підлягали захисту, тому в задоволенні позову слід відмовити.

З огляду на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 203-215,600 ЦК України, ст.ст12,13,77,79, 81,263,264,27,354, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європа», ОСОБА_3 , за участі третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорней Віти Володимирівни про визнання договору недійсним.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту .

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року. Дата складання повного тексту рішення 9.03.2021р.

Суддя Остапчук Т.В.