ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2021 року Фастівський міськрайонний суд Київської області

в складі:

головуючого судді: Осаулової Н.А.,

за участю секретаря: М`ячикової І.В.,

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Фастів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

У вересні 2021 року позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь моральну (немайнову) шкоду в розмірі 37000,00 грн.. Позов мотивувала тим, що постановою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2020 року у справі № 381/2413/20, відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В результаті ДТП, що мала місце внаслідок неправомірних дій відповідача, перебуваючий під її керуванням автомобіль Форд Скорпіо отримав пошкодження: розбито бампер, градка радіатора, фара і покажчик поворотів, крил. Вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля Форд Скорпіо, власнику автомобіля ОСОБА_4 становить 36314 грн.. Послалася на те, що винними діями відповідача їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 37000,00 грн..

Внаслідок дій відповідача вона та її родина зазнали значних моральних страждань і хвилювань, втрат немайнового характеру, істотних вимушених змін у своїх життєвих і суспільних стосунках. Завдана відповідачем їй моральна шкода полягає у пережитому у ДТП переляку, нервовому стресі, переживаннях через пошкодження майна, погіршення його технічного і естетичного стану, у неможливості керувати автомобілем тривалий час та побутових незручностях, що виникли внаслідок цього. Разом з тим, зазначила, що вона проживає в сільській місцевості, має на утримання неповнолітніх дітей, а автомобіль потрібен їй щоденно, оскільки вона відвозить дітей до школи. Окрім того, зазначила, що члені її родини дуже хвилювалися за її здоров`я, були шоковані, коли вона потрапила в ДТП. Сама ДТП на її наслідки сформували у неї відчуття психологічної втомленості, пригніченості, неможливості в повній мірі активно відчувати позитивні емоції, необхідність стримувати негативні переживання, приховувати їх від близьких, що призвело до внутрішньої напруги і порушує природній психоемоційний комфорт. Відповідач використовуючи ту обставину, що вона не є власником автомобіля, в грубій формі відмовляється відшкодувати завданій ним матеріальні збитки. Тому, вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2021 року у даній справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено спаду до судового засідання, з викликом сторін.

01 листопада 2021 року, відповідачем через канцелярію суду було подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовний вимог ОСОБА_1 повністю та стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу, які понесені ним, у розмірі 5000,00 грн..

Зазначив, що ніяких «злочинний дій» як зазначає позивач він не вчиняв, постановою суду від 13 жовтня 2020 року його визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення, а не злочину.

Посилання позиваки на те, що після ДТП вона постійно зосереджена на актуальній проблемі, яка призвела до негативних змін упорядкованого життєвого ритму, утруднила виконання основної професійної діяльності та інших повсякденних обов`язків, не відповідають дійсності оскільки із характеристика позивачки з місця її роботи, позивач проявляє ініціативність, за необхідності працює у вихідні та святкові дні, порушень трудової дисципліни і будь-яких інших негативних проявів при виконанні посадових обов`язків за період роботи не спостерігалося.

Разом з тим, відповідач зазначив, що позивач вводить суд в оману зазначаючи, що автомобіль їй потрібний щоденно, для того щоб відвозити дітей до школи, оскільки позивачка проживає неподалік від школи та її діти самостійно добираються до школи, крім того, на протязі 2020-2021 року в країні був оголошений карантин та діти постійно не відвідували шкільні навчальні заклади, а навчання відбувалося онлайн. Також, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б доводили, що позивач на відповідній правовій підставі володіє чи користується автомобілем Форд Скорпіо.

Позивачкою не надано жодних доказі, які визначені законом на підтвердження обставин, викладених в позовній заяві, не надала доказі, Які б свідчили про фізичний біль та страждання, які позивачка зазнала, у зв`язка із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; про душевні страждання, які позивач зазначила у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; про душевні страждання, які позивачка зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених в ньому, просила його задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, просили суд відмовити в його задоволенні.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, з`ясувавши думку учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Судом встановлено, що 07 вересня 2020 року о 09 год. 20 хв. в м. Фастів на перехресті вул. Соборна-А.Саєнка-І.Мазепи сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Форд Скорпіо н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 ..

Постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2020 року, ОСОБА_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн. 00 коп. Вказана постанова набрала законної сили 23 жовтня 2020 року.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено самою позивачкою ОСОБА_1 , остання керувала автомобілем марки Форд Скорпіо, 1987 року, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серія НОМЕР_3 від 1 листопада 1996 року.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що винними діями відповідача їй завдано моральну шкоду, яка полягає у значних моральних страждань і хвилювань, істотних вимушених змін у своїх життєвих і суспільних стосунках.

Частиною 1 ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно положень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом 4 вищевказаної Постанови визначено, що позивачем має бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. (п. 5 вищевказаної Постанови)

Одним із основоположних принципів цивільного судочинстава є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинстава - принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру».

Як зазначив Верховний суд в Постанові від 24 червня 2020 року в справі № 455/1076/16-ц (провадження № 61-48155св18) за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Як свідчить тлумачення статті 23 ЦК України при визначені розміру компенсації моральної шкоди враховуються вимоги розумності і справедливості.

Доказами, відповідно до ст.76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надаючи оцінку наданим доказам, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять жодних доказів заподіяння позивачці моральних чи фізичних страждань, зі сторони відповідача у справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок дій відповідача.

Відсутні будь-які докази, які б підтверджували пережитий позивачкою психологічний стрес, порушення нормального ходу її життя, дискомфорту, посилення душевних страждань, погіршення психологічного стану здоров`я.

Крім того, будь-яким чином позивачка не довела розумності та співмірності зазначеного в позові розміру моральної шкоди з урахуванням приведених нею обґрунтувань та обставин її завдання.

Суд вважає, що обставини, на які посилається позивачка, характеризуючи свій стан внаслідок понесених моральних страждань, є загальними абстрактними твердженнями, а не конкретними фактами, що мають відношення до спору сторін.

З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог, у зв`язку із чим відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

Окрім того, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що 2 судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В той же час, ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, за умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З метою отримання професійної правничої допомоги 26 жовтня 2021 року відповідач ОСОБА_2 (замовник) уклав з адвокатом Твердохліб М.В. (виконавець) Договір № 34 про надання професійної правничої допомоги.

Відповідно до пункту 1.1. Договору, адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Розділом 4 Договору визначено порядок обчислення гонорару адвоката.

На виконання вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України стороною відповідача надано детальний Опис надання правничої допомоги згідно із договором про надання професійної правничої допомоги № 34, складений адвокатом Твердохліб М.В. 30 жовтня 2021 року та погоджений відповідачем.

Як вбачається із Квитанції № 1-419К від 28 жовтня 2021 року, відповідач ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_3 , гонорар у сумі 5000,00 грн. згідно Договору про надання професійної правничої допомоги № 34 від 26 жовтня 2021 року, без ПДВ за рахунком-фактурою № 28.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що понесені відповідачем витрати є обґрунтованими та належним чином підтвердженими, у зв`язку із чим, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 5000,00 грн. понесених витрат на надання професійної правничої допомоги.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 23, 1167 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 12, 13, 77, 78, 81, 133, 137, 141, 187, 258, 259, 264, 265, 268, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5000 (п`ять тисяч) грн. понесених витрат за договором №34 від 26.10.2021 про надання професійної правничої допомоги.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду відповідно до статей 354-355 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікацій номер НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Н.А. Осаулова

Повний текст рішення виготовлено 06.12.2021 р.