Справа № 520/8/18
Провадження № 6/947/206/21
УХВАЛА

05.03.2021

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого - судді Луняченка В.О. , Розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа у справі №520/8/18 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Істок-2001» про розірвання договору комісії №279/16-76 від 30.01.2007 року та стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси 25.02.2021 року в інтересах ОСОБА_1 звернулась його представник адвокат Бандиш Ганна Іванівна із заявою про видачу дублікату виконавчого документу виданого на примусове виконання заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.05.2018 року по справі № 520/8/18, яким було задоволено позов ОСОБА_1 до ТОВ « Істок-2001» про розірвання договору комісії №279/16-76 від 30.01.2007 року, стягнення грошових коштів у загальному розмірі 2 477 840,92 грн., а також судових витрат у розмірі 8640,00 грн.

До судового засідання заявник подала заяву про розгляд справи за її відсутністю.

Від , належним чином повідомлених за місцем реєстрації юридичної особи, заінтересованої особи ТОВ « Істок-2001» представників, заяв та клопотань до суду не надходило.

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ).

У відповідності до вимог пункту 17.4 Перехідних положень ЦПК у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа. Про видачу дублікату виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дублікату виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу або відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Як встановлено при розгляді даної заяви заочним рішенням від 17.05.2018 року задоволено позов ОСОБА_2 розірвано договір комісії №279/16-76 від 30.01.2007 року укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Істок- 2001», та стягнуто з ТОВ «Істок-2001» на користь ОСОБА_1 грошові кошти загальною сумою 2477840,92 ( два мільйони чотириста сімдесят сім тисяч вісімсот сорок грн.. 92 коп.) гривень, з яких:2390584,58 грн.- сума основного грошового зобов`язання, 87256,34 грн.- пеня за невиконання договірних зобов`язань, і судові витрати у розмірі 8 640,00 грн.

30.10.2019 року з заявою про перегляд заочного рішення до суду звернувся представник ТОВ «Істок-2001», якій просив суд поновити строк на оскарження заочного рішення та постановити ухвалу, якою скасувати заочне рішення суду від 17.05.2018 року та призначити справу до розгляду у загальному порядку.

Ухвалою суду від 30.01.2020 року було відмовлено у перегляді заочного рішення.

На день розгляду заяви про видачу дублікату виконавчого листа рішення суду від 17.05.2018 року про стягнення з ТОВ «Істок-2001» на користь ОСОБА_1 грошові кошти загальною сумою 2477840,92 гривень не оскаржене та є чинним.

Раніше 20.09.2019 року представник ОСОБА_1 звертався із заявою про видачу дублікату виконавчого документа виконавчого листа, який було втрачено стягувачем. Ухвалою суду від 10.12.2019 року заява була задоволена однак постановою Одеського апеляційного суду від 27.01.2021 року ухвала суду була скасована та заява залишена без задоволення у зв`язку із недостатнім обґрунтуванням необхідності видачі виконавчого листа.

У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частинами першою, другою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.

У частинах першій, третій статті 431 ЦПК України закріплено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Частиною першою статті 327 ГПК України встановлено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У частині першій статті 6 Конвенції закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (див. рішення від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України»)

У пункті 5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (набрав чинності 05.10.2016) зазначено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. Відповідно до положень частин першої та другої статті 12 названого Закону виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню з наступного дня після його прийняття.

Верховний Суд у постанові від 02.09.2020 року по справі № 569/10120/13-ц визначив, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Разом із тим ВС зазначив, що необґрунтована відмова у видачі дубліката виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили (рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010 у справі № 1-7/2010).

Згідно правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 23.05.2019 у справі № 5023/1702/12 не надає права відмовити в задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого документу з мотивів її необґрунтованості та не зобов`язує стягувача наводити причини втрати такого документу. За встановлення факту невиконання судового рішення видача дубліката виконавчого документу не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових зобов`язань, оскільки дублікат має повністю відтворювати втрачений виконавчий документ, у тому числі містити дату його видачі. Натомість відсутність виконавчого документу у стягувача унеможливлює виконання рішення суду та порушує його права. Водночас обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого документу є звернення до суду з такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або поновлення за рішенням суду.

Таким чином під час вирішення питання про видачу дублікату виконавчого документу суд повинен встановити чинність рішення, факт видачі виконавчого документу, факт його втрати незалежно від причин, та звернення до суду із відповідною заявою у межах визначеного законом строку для пред`явлення його до виконання ( або можливість поновлення строку у разі порушення строку ).

В даному випадку рішення суду від 17.05.2018 року про стягнення з ТОВ «Істок -2001» на користь ОСОБА_1 грошові кошти загальною сумою 2477840,92 гривень є чинним та не виконане.

У матеріалах цивільної справі міститься відомості про видачу виконавчого документу 19.06.2018 року та заявником надані суду докази його розшуку у тому числі і звернення до правоохоронних органів.

Таким чином заявником доведено факт чинності рішення, факт його невиконання, видача оригіналу виконавчого документу та його втрата. Заява подана 25.02.2021 року у межах трьохрічного строку для пред`явлення його до виконання.

Враховуючи позицію Верховного Суду про те, що під час вирішення питання про видачу дублікату виконавчого документу суд повинен встановити чинність рішення, факт видачі виконавчого документу, факт його втрати незалежно від причин, та звернення до суду із відповідною заявою у межах визначеного законом строку для пред`явлення його до виконання, суд приходить до висновку що заява про видачу дублікату виконавчого листа підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 353,354 та п.17.4 Перехідних положень ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити заяву ОСОБА_1 та видати йому дублікат виконавчого документу виданого на примусове виконання заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.05.2018 року по справі № 520/8/18, яким було задоволено позов ОСОБА_1 до ТОВ « Істок-2001» про розірвання договору комісії №279/16-76 від 30.01.2007 року, стягнення грошових коштів у загальному розмірі 2 477 840,92 грн., а також судових витрат у розмірі 8640,00 грн.

Повна ухвала буде винесена протягом п`яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Повна ухвала складена судом 10.03.2021 року.

Суддя Луняченко В. О.