Справа № 441/2187/19 Головуючий у 1 інстанції: Перетятько О.В.
Провадження № 22-ц/811/3081/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

за участі секретаря: Савчук Г.Б.,

без участі сторін, розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 03 червня 2021 року у справі за позовом представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Гелецької Лесі Петрівни до Приватного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та незаконне списання коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 03 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі посилається на те, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження факту виникнення та існування у нього права на списання грошових коштів з рахунку боржника за наявності кредитної заборгованості, позивач такого права відповідачу не надавала, такого договору не підписувала.

Стверджує, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з позивачкою, банк дотримався вимог про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України договір банківського рахунку між банком і фізичною особою укладається у письмовій формі.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однієї із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків (ч. 1 ст.218 ЦК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частинами першою-третьою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Положеннями ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Із позовної заяви, пояснень представника позивачки в суді вбачається, що ОСОБА_1 факт підписання Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, заперечила, вказала, що вказані Умови та Правила, розміщені на сайті банку, не підписувала, а отже, не ознайомлена з ними, на них не погоджувалась, коли підписувала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Крім того, вказала, що відповідач не надав жодних підтверджень того, що вона розуміла саме ці умови.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені - однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судом встановлено, що між АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 27 липня 2011 року укладено договір банківського рахунку, позивачка підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанк, розміщених на сайті www.privatbank.ua.

Укладення договору вважається підтвердженим сторонами шляхом прийняттям до виконання його умов, а саме: банк приймав і зараховував на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконував розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка, проводив інші операції за рахунком, надавав грошові кошти (кредит) відповідачу в межах встановлених лімітів та на умовах розташованих на сайті банку.

На підтвердження вказаних обставин, представник АТ КБ «ПриватБанк» надав суду: анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 27 липня 2011 року (а.с. 46-47), скриншот указаного сайту та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті https://privatbank.ua (а.с. 48, 49-53).

З огляду на наведене, суд правильно визнав що, підписавши анкету-заяву, ОСОБА_1 погодилася з тим, що дана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг складає договір приєднання, при укладенні якого дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними.

Позивачка користувалася послугами АТ «КБ «ПриватБанк», у тому числі, здійснювала розрахунки за допомогою картки «Кредитка «Універсальна», з умовами договору погодилась, що не заперечувалось у суді першої інстанції представником позивачки.

Статтею 1071 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпоряджатися ними, а банк, у свою чергу, в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо). При цьому за відсутності розпорядження клієнта банк може списати грошові кошти з рахунку лише на підставі рішення суду, а також якщо таке списання передбачено нормами закону чи умовами договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України, - за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунку), грошоові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з ч. 1 ст. 1068 ЦК України, - банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

За ч. 1 ст. 1054 УК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

З огляду на наведене, кредитний договір є двостороннім та оплатним, основними вимогами банку за кредитним договором до клієнта є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування.

Із позовної заяви, інших матеріалів справи вбачається, що позивачка користується послугами ПриватБанку, в травні 2019 року нею було використано кредитні кошти банку в розмірі 19577 грн. 85 коп. (кредитний ліміт).

В червні 2019 року нею на рахунок платіжної картки для погашення кредитної заборгованості внесено 19 400 грн., отже, заборгованість становила 177 грн. 85 грн.

Із відповіді банку № 20.1.0.0.0/7-190710/475 від 19 липня 2019 року та № 20.1.0.0.0/7-190802/2308 від 27 серпня 2019 року вбачається, що оскільки кредитні кошти, якими користувалась позивачка, не були внесені в повному обсязі впродовж пільгового періоду, а саме, до 25 червня 2019 року, їй здійснено нарахування відсотків за користування кредитним лімітом в розмірі 670 грн. 23 коп., за період травень-червень 2019 року (по 25 червня 2019 року), що відображено у виписці 01 липня 2019 року про рух коштів з від`ємним балансом (а.с. 15-16, 17-18).

Із позовної заяви, пояснень представника позивачки, долученої ОСОБА_1 виписки з картки «Універсальна», вбачається, що остання добровільно 30 липня 2019 року здійснила погашення заборгованості перед відповідачем в розмірі 32 868 грн. 23 коп., в тому числі і нарахованих відсотків в розмірі 670 грн. 23 коп. (а.с. 19-20).

Відповідно до ст. 26.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", платник при укладенні договорів з банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб.

Таким чином, положеннями закону і умовами договору прямо передбачено право кредитора на списання грошових коштів з рахунку боржника за наявності кредитної заборгованості.

З матеріалів справи, пояснень представника відповідача вбачається, що на момент відображення по картковому рахунку процентів за прострочення погашення кредиту, коштів на картковому рахунку не було, тому Банк таких самовільно не списав, ОСОБА_1 30 липня року внесла добровільно суму заборгованості перед відповідачем в розмірі 32 868 грн. в тому числі і нарахованих відсотків в розмірі 670 грн. 23 коп., що не заперечується представником позивачки.

З огляду на наведене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вирішуючи спір у межах заявлених позовних вимог, суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог представника позивача про стягнення безпідставно списаних коштів, оскільки мало місце саме договірне списання коштів, крім того, таке списання здійснено із суми заборгованості за кредитним договором, внесеної позивачкою добровільно.

Посилання представника позивачки про те, що кредитна картка, з якої були списані кошти отримана нею лише 06 квітня 2017 року, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив з огляду на наступне.

У судовому засіданні встановлено, що позивачка користується послугами АТ КБ «ПриватБанк», у тому числі, карткою «Кредитка «Універсальна» з 27 липня 2011 року, що підтверджується, зокрема, Довідкою про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна», яка підписана Дегтяренко М.А. (а.с. 137), та, як пояснив в суді першої інстанції у судовому засіданні представник відповідача - адвокат Жарський І.Р. у разі закінчення строку дії картки видавалась нова, між тим, договірні відносини, які існували між сторонами з 27 липня 2011 року не припинялись.

Твердження представника позивачки - адвоката Гелецької Л.П. про неодноразові зміни Умов і правил надання банківських послуг, суд правильно визнав такими, що не впливають на висновки суду щодо договірних відносин, які склались між сторонами, оскільки, про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» з встановленим пільговим періодом, позивачка була ознайомлена та погодилась, підписавши 27 липня 2011 року довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду (а.с. 137).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також, відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема у справі «Гарсіа Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain) від 21.01.1999 року (заява 30544/96), п. 26: «…при відхиленні скарги апеляційний суд може в принципі просто схвалити обґрунтування рішення суду нижчого суду…».

Зважаючи на вказане колегія суддів вважає за можливе в цілому схвалити мотиви суду першої інстанції щодо розгляду усіх позовних вимог, викладені в оскаржуваному рішенні, вважаючи такі належними та відповідними до встановлених обставин, що мають значення та вимог закону, без додаткового дублювання.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 03 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текс постанови складено 29 грудня 2021 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.