Житомирський апеляційний суд
Справа №285/4296/21 Головуючий у 1-й інст. Михайловська А. В.
Категорія 19 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 грудня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі

справу №285/4296/21 за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Новоград-Волинської міської ради, ОСОБА_3 , третя особа: Новоград-Волинська міська асоціація ОСББ «Вікторія», про скасування рішень та визнання дій протиправними

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 серпня 2021 року, яка постановлена під головуванням судді Михайловської А.В. у м.Новоград-Волинському,

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Новоград-Волинської міської ради, ОСОБА_3 . Просять: визнати протиправним та скасувати рішення Новоград-Волинської міської ради від 22 жовтня 2020 року №1031 «Про передачу у власність, користування земельних ділянок та про інші питання земельних відносин» в частині пункту 2.3, яким ОСОБА_3 наданий дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевості для передачі в оренду на АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,0010 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (вхідна група); визнати протиправним та скасувати рішення Новоград-Волинської міської ради від 03 червня 2021 року №201 «Про перебачу у власність, користування земельних ділянок та про інші питання земельних відносин» в частині пункту 11.1, яким ОСОБА_3 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передано в оренду строком на 5 років ділянку на АДРЕСА_1 , площею 0,0010 га (кадастровий номер :00:014:0756) для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код 03.07) (вхідна група); визнати протиправними дії ОСОБА_3 щодо влаштування вхідної групи до нежитлового приміщення, розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 , а ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення загальною площею 72,7 кв.м., які розташовані в будинку АДРЕСА_1 . В квітні 2021 року позивачі дізналися, що ОСОБА_3 отримала в оренду земельну ділянку та необхідні документи для розміщення вхідної групи шляхом демонтажу вікна, яке розташоване в стіні, яка є суміжною з приміщенням ОСОБА_1 . Унаслідок ремонтних робіт, що проводить ОСОБА_3 , порушується їхнє право як співвласників житлового будинку на використання прибудинковою територією, а також обмежується доступ до приміщення ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням прав спільної сумісної власності. Після звернення до Новоград-Волинської міської ради їм стало відомо, що рада рішеннями від 22 жовтня 2020 року №1031 та 03 червня 2021 року №201 передала ОСОБА_3 в оренду земельну ділянку для влаштування сходів, які будуть перебувати на прибудинковій території житлового багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_1 , яка проходить по периметру будівлі і перебуває у спільній власності співвласників багатоквартирного житлового будинку. Вважають, що вказані рішення прийняті всупереч земельному та цивільному законодавству, оскільки жодних підстав для припинення користування земельною ділянкою відповідно до ст.ст.123, 141 Земельного кодексу України мешканцями цього багатоквартирного будинку не було. Земельна ділянка з їх користування не вилучалась, дозвіл на вилучення співвласники будинку не надавали, а тому земельна ділянка не могла бути передана в оренду ОСОБА_3 . Земельна ділянка передана в оренду для влаштування окремої вхідної групи, що означає зміну зовнішніх геометричних розмірів. Відповідно до ст.382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування, несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Фасадна стіна будинку є огороджувальною та несуче огороджувальною конструкцією будинку, а тому вона є спільним майном багатоквартирного будинку і порушення її експлуатації без дозволу співвласників порушує їх права та інтереси. Рішення щодо надання дозволів на передачу ОСОБА_3 в оренду частини прибудинкової території та на влаштування вхідної групи загальними зборами ОСББ «Єдина сім`я», ОСББ «Вікторія» не приймалися. Вважають, що дії ОСОБА_3 щодо влаштування вхідної групи до нежитлового приміщення, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , є протиправними.

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 серпня 2021 року позовну заяву повернуто позивачам.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права щодо підвідомчості справ, просить ухвалу суду яка, перешкоджає подальшому провадженню в справі, скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зазначає, що спори з суб`єктом владних повноважень, що виникають з цивільних та земельних правовідносин, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Звертає увагу на ту обставину, що рішеннями міської ради порушується її право, як співвласника, на користування спільною сумісною власністю багатоквартирного житлового будинку та земельною ділянкою, яка є прибудинковою територією та на яку також поширюється режим спільної сумісної власності. Вважає, що вказана справа відноситься до цивільної юрисдикції, що підтверджується ухвалою Верховного Суду від 04 листопада 2020 року в справі №344/9136/19.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції (зміст частини третьої ст.360 ЦПК України).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву позивачам, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги про визнання протиправними та скасування рішень органу місцевого самоврядування фактично зводяться до незгоди із рішенням суб`єкта владних повноважень та підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. Разом з тим, позовна вимога до відповідача ОСОБА_3 щодо влаштування вхідної групи до нежитлового приміщення підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення кафе-бару, загальною площею 72,7 кв.м., розташованого за адресою АДРЕСА_1 (а.с.6-7).

Рішенням Новоград-Волинської міської ради від 22 жовтня 2020 року №1031 «Про передачу у власність, користування земельних ділянок та про інші питання земельних відносин» ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для передачі її в оренду на АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,0010 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код 03.07) (вхідна група) (а.с.15).

Рішенням Новоград-Волинської міської ради від 03 червня 2021 року №201 «Про передачу у власність, користування земельних ділянок та про інші питання земельних відносин» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передано в оренду ОСОБА_3 строком на п`ять років ділянку на АДРЕСА_1 , площею 0,0010 га (кадастровий номер :00:014:0756) для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код 03.07) (вхідна група) (а.с.14).

Сторони у справі є власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вказують про порушення їхнього права як співвласників житлового будинку на використання прибудинкової території, а також обмеження доступу до приміщення ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням права спільної сумісної власності.

Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Можна зробити висновок, що суди загальної юрисдикції не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а друге суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Отже, одним з учасників адміністративного спору є суб`єкт владних повноважень орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства.

Також у пункті 2 частини першої статті 4 КАС України надано визначення публічно-правового спору як спору у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Під час вирішення питання щодо компетенції суду слід урахувати суб`єктний склад спірних правовідносин, одним з яких є участь суб`єкта владних повноважень, визначити характер правовідносин, з яких виник спір, і кінцеву мету пред`явлення позову.

Суд першої інстанції, в частині вимог про визнання протиправними та скасування рішень органу місцевого самоврядування дійшов помилкового висновку, що спір в цій частині зводиться до незгоди з рішенням суб`єкта владних повноважень, оскільки при цьому не звернув уваги на характер спірних правовідносин, а також на те, що вимоги спрямовані на захист цивільних прав та інтересів фізичних осіб (права власності), що є кінцевою метою пред`явлення позову.

Під час прийняття рішення про передачу земельної ділянки у користування (оренду) органи місцевого самоврядування, з одного боку, перебувають у статусі суб`єкта владних повноважень, а з іншого - реалізують право власності на землю комунальної власності. Крім того, таке рішення, як правовий акт індивідуальної дії, є підставою, з якої виникає речове право власності чи користування землею в суб`єктів приватного права.

За змістом частини першої ст.374 ЦК України та ст.80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

У частині першій статті 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

За таких обставин, реалізовуючи вказані вище повноваження з передачі в оренду земельної ділянки ОСОБА_3 , Новоград-Волинська міська рада діяла як орган місцевого самоврядування, який реалізовував свої владні повноваження, визначивши себе як юридичну особу - власника конкретної земельної ділянки із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код 03.07), набула статусу учасника цивільно-правових відносин з приводу вирішення земельного спору, у тому числі й встановлення межі земельної ділянки, яку передано в оренду іншій особі.

Статтями 38, 39 ЗК України визначено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування. Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Окрім того, частиною другою, пунктами «б», «г» частини третьої статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав і визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Звернувшись до суду за захистом, позивачі в позовній заяві посилаються на те, що земельна ділянка передана в оренду ОСОБА_3 із метою влаштування окремої вхідної групи, яка знаходиться на фасаді багатоквартирного житлового будинку, а земельна ділянка, що надана в оренду є частиною прибудинкової території та рішеннями міської ради відповідачі позбавили позивачів права користування прибудинковою земельною ділянкою за цільовим призначенням.

У цьому випадку предметом спору є порушення права користування земельною ділянкою та запобігання вчиненню дій, що порушують право користування співвласниками нерухомим майном, а позивачі як співвласники багатоквартирного будинку вправі порушувати питання про захист своїх прав, зокрема, щодо законності передачі земельної ділянки, що знаходиться на прибудинковій території у користування іншої особи, а також правомірності щодо здійснення ОСОБА_3 влаштування на фасаді багатоповерхового будинку вхідної групи до приміщення, розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

Тобто, захист цивільного приватного права є домінуючим у вказаному спорі, а правовідносини після вирішення питання про передачу земельної ділянки у оренду перейшли з публічно-правової до приватноправової площини.

За таких обставин, цивільні права позивачів підлягають судовому захисту в порядку цивільного судочинства. У цьому випадку виник спір про цивільне право, а не спір між фізичною особою та суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності, як помилково вважав суд першої інстанції, а тому цей спір не є публічно-правовим і належить до цивільної юрисдикції, оскільки саме суть правовідносин (зміст та характер спору) є вирішальною ознакою під час віднесення справи до цивільної чи адміністративної юрисдикції, а не суб`єктний склад та участь суб`єкта владних повноважень, який сам по собі не визначає спір як публічно-правовий і не відносить до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за його участю.

До того ж, публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи особистого немайнового права та інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений загрозою порушення приватного права та інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Саме такий правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 травня 2018 року в справі № 14-109цс18 і підстав для відступлення від вказаного висновку Велика Палата Верховного Суду не вбачає.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 липня 1950 року (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 ст.6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]».

Згідно з п.4 частини першої ст.379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали, є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,379,381-382,384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 серпня 2021 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: