Єдиний унікальний номер 223/594/20
Номер провадження 22-ц/804/650/21
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

09 березня 2021 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Биліни Т.І.,

суддів Баркова В.М., Лопатіної М.Ю.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Комунального підприємства «Тепломережа» Вугледарської міської ради» на рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 07 грудня 2020 року у складі суду Дочинець С.І., у справі за позовом Комунального підприємства «Тепломережа» Вугледарської міської ради» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надання послуг з постачання теплової енергії, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

11 серпня 2020 року позивач КП «Тепломережа» Вугледарської міської ради» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надання послуг з постачання теплової енергії.

Позовна заява, мотивована тим, що КП «Тепломережа» Вугледарської міської ради» регулярно здійснювало постачання теплової енергії відповідачам та проводило нарахування вартості за спожиту теплову енергію. Однак, відповідачі тривалий час не виконують свої зобов`язання по оплаті вартості отриманої теплової енергії, у зв`язку з чим виникла заборгованість за період з 01.03.2017 року по 30.04.2020 року у розмірі 26486,52 гривень, яку позивач просив стягнути солідарно з відповідача на свою користь.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 07 грудня 2020 року в задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Тепломережа» Вугледарської міської ради» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що договір про надання послуг з централізованого опалення №3522 від 22 лютого 2020 року не підписаний відповідачами. Законодавством визначено два способи нарахування оплати за отримані послуги з централізованого опалення, виходячи з показників лічильників загально-будинкового або квартирного. Як вбачається з довідки наданої КП «Тепломережа» Вугледарської міської ради» про нарахування і оплату станом на 03 серпня 2020 року, тепловий лічильник є, однак не вбачається який саме лічильник мав позивач на увазі. Вказана обставина позбавила суд можливості перевірити розрахунок заборгованості, наданий позивачем.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи

Не погодившись з рішенням суду, позивач КП «Тепломережа» Вугледарської міської ради» подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що підприємство регулярно здійснювало постачання теплової енергії відповідачам та проводило нарахування вартості спожитої теплової енергії за показниками загально-будинкового приладу комерційного обліку. Відповідачі, станом на 30.04.2020 року заборгували за надані послуги з центрального теплопостачання та гарячого водопостачання 26.468,52грн. Відповідачі не заявляли про відмову від споживання теплової енергії у встановленому порядку, та не подавали скарги щодо неналежної якості наданих послуг. Наданий позивачем розрахунок є належним доказом наявності заборгованості відповідачів, а тому повинен був врахований при постановленні рішення, оскільки будь-якого іншого розрахунку чи обґрунтованого заперечення відповідачами не надано.

Доводи і заперечення інших учасників справи

Відповідачі скористались правом на подачу відзиву, в якому зазначили, що позивач до матеріалів справи долучив завідомо підроблений договір від 22.02.2020 року, який суд першої інстанції, як правочин не визнав. Заявник не надав інформації щодо кількості спожитої ними теплової енергії та звернувся до суду з пропуском строку позовної давності. Позивач відмовляється встановити лічильник безпосередньо в їх квартирі та вимагає кошти за послуги, які вони не отримують.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вище зазначене, розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення не відповідає, обставини судом першої інстанції встановлено не повно, висновки зроблено без дотримання вимог законів, які регулюють спірні відносини.

Відповідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Згідно довідки №16 від 26 лютого 2020 року, виданої Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Десантники 7», відповідачі мешкають за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа якої дорівнює 44,77 кв.м. (а.с. 9).

Відповідно до довідки про нарахування і оплату станом на 03 серпня 2020 року площа вказаної квартири становить 43,9 кв.м., тепловий лічильник є. Заборгованість станом на 30 квітня 2020 року дорівнює сумі 26486,52 гривень (а.с. 10).

Відповідно до рішень Вугледарської міської ради №7/1-15 від 01.12.2015 року, №3 від 09.01.2014 року, № 5 від 20.01.2016 року та №242 від 19.10.2016 року створено комунальне підприємство «Тепломережа» Вугледарської міської ради», яке є учасником договірних відносин у сфері надання житлово-комунальних послуг для будинків комунальної власності територіальної громади міста з 01.01.2016 року. Підприємство є правонаступником майнових прав та обов`язків ТОВ «Водотеплокомунікація» (а.с. 13-14, 16, 17, 18, 19-20).

Договір про надання послуг з централізованого опалення №3522 від 22 лютого 2020 року не підписаний відповідачами, містить запис «від підпису відмовились» (а.с. 11-12).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Згідно частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до статті 25 вищезазначеного Закону, у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила), централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Згідно пункту 24 Правил споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється (пункт 25 Правил).

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову, оскільки суд не повно дослідив обставини справи, не перевірив їх доказами, не оцінив на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши відсутність порушеного права.

КП «Тепломережа» Вугледарської міської ради», дійшов правильного висновку про те, що у відповідачів наявна заборгованість зі сплати за послуги з постачання централізованого опалення та обслуговування мереж опалення.

Доводи відповідачів про те, що між сторонами не існує будь-яких відносин, оскільки договір між сторонами не укладено, є безпідставними.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18.

Доводи відповідачів щодо неотримання ними наданих КП «Тепломережа» Вугледарської міської ради» послуг з опалювання у вказаний позивачем період колегія суддів відхиляє як недоведені.

В той же час з позовної заяви, поданої до суду 11.08.2020 року, вбачається, що вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги стосуються періоду з березня 2017 року по квітень 2020 року. Відповідачі в судовому засіданні заявили клопотання про застосування наслідків пропущення строків позовної давності.

Відповідно положень ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно ч.ч. 1, 3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

З аналізу наведеного вбачається, що відповідачі в межах трьох років здійснювали дії, які свідчать про визнання ними свого обов`язку по погашенню боргу, а саме 31.03.2017 року оплатили отриману послугу в сумі 598,11грн., тобто переривали строк позовної давності, а тому відсутні підстави для застосування його наслідків.

Відповідно положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Враховуючи, що позов про стягнення боргу стосується періоду з березня 2017 року по квітень 2020 року, позивач безпідставно до загальної суми боргу врахував 8090,71грн. (8872,47грн./борг станом на березень 2017 року/ - 781,76грн./вартість наданої послуги в березні 2017 року/. З огляду на вказане, заборгованість відповідачів у зазначений в позові період, з урахуванням суми 598,11грн., сплаченої ними в березні 2017 року, дорівнює 17614,05грн.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За вказаних обставин доводи позивача про незаконність судового рішення є обґрунтованими, як наслідок рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції не правильно визначився з нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не повно та не всебічно дослідив наявні у справі докази і не дав їм належну оцінку, не правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив не законне й необґрунтоване рішення, яке не відповідає вимогам матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням вимог чинного законодавства та повинно бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно положень ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на вказане з відповідачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з кожного окремо на користь позивача необхідно стягнути понесені при подачі позову та апеляційної скарги судові витрати, пропорційно до суми задоволених вимог в розмірі 1118,30грн.

Повний текст постанови виготовлено 09 березня 2021 року.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Тепломережа» Вугледарської міської ради» задовольнити частково.

Рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 07 грудня 2020 року скасувати та постановити нове.

Позовну заяву Комунального підприємства «Тепломережа» Вугледарської міської ради» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надання послуг з постачання теплової енергії - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 1996 року народження, солідарно, на користь Комунального підприємства «Тепломережа» Вугледарської міської ради» заборгованість за отримані послуги з постачання теплової енергії за період з березня 2017 року по квітень 2020 року, у сумі 17614,05грн. та з кожної окремо, понесені судові витрати за подачу позову та апеляційної скарги в сумі 1118,30 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: В.М. Барков

М.Ю. Лопатіна