Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/2127/20

Номер провадження: 2/511/105/21

11 березня 2021 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Іванової О. В.,

секретаря судового засідання - Кирилової І.В.

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду м. Роздільна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінфорс" про захист прав споживачів,-

ВСТАНОВИВ:

До Роздільнянського районного суду Одеської області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ТОВ «Фінфорс» визнати недійсним договір №766567-А від 13.01.2020 року укладений між нею та відповідачем.

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що між нею та ТОВ «СС Лоун» 13.01.2020 року було укладено договір № 766567-А, (в подальшому право вимоги за договором № 766567-А від 13.01.2020 року стало належити ТОВ «Фінфорс»), відповідно до якого ОСОБА_1 було отримано позику, однак ТОВ «СС Лоун» було надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно - телекомунікаційної системи, проте, нею договор не підписувався, порядок акцептування пропозиції відповідачем не відповідає положенням абзацу третьої частини шостої ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», Договір про надання позики, укладений між нею та відповідачем є таким, що не приравнюється до договору, укладеного в письмовій формі, розписки про отримання в борг грошових коштів вона не давала, в оспорюваному договорі не було вказана ціна та сукупна вартість кредиту. Позивач вважає, що відповідачем було введено її в оману на рахунок істотних умов договору, а зокрема на рахунок відсоткової ставки за користування кредитом та їй не було зазначено на рахунок непомірно великої відсоткової ставки у випадку порушення зобовязання. Їй повідомили значно меншу ціну кредиту(відсотків) через що вона погодилася на укладання договору. При укладанні договору було порушено принцип рівності сторін, так як їй запропонували укласти договір на фактично відомих відсотків за кредитним договором укладеним між нею та відповідачем значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. Вона звернулася із запитом до ТОВ «СС Лоун» про надання їй екземпляру кредитного договору, який вона нібито уклала з відповідачем з наданням Договору позики та розрахунку заборгованості по кожній істотній умові. Однак ані договору позики (чи кредиту), ані розрахунку на її запит не надали. Позивач просить суд визнати кредитний договір за № 766567-А від 13.01.2020 року року укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» недійсним.

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 01 грудня 2020 року провадження у справі було відкрито в порядку загального позовного провадження та справу призначено до підготовчого судового розгляду на 24 грудня 2020 року.(а.с.13).

Підготовче судове засідання слуханням не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді га лікарняному та відкладено на 15.01.2021 року об 12.00год.(а.с.20).

13.01.2021 року представником відповідача на адресу суду було надіслано повідомлення, про неможливість його участі в підготовчому судовому засіданні призначеному на 15.01.2021 року об 12.00годин, у звязку з перебуванням на самоізоляції через здійснення контакту з паціентом з підтвердженним випадком COVID -19 та відкласти підготовче судове засідання на іншу дату.(а.с.23).

Ухвалою суду від 15.01.2020 року для належної підготовки справи для розгляду по суті були продовжені строки підготовчого розгляду на 30 днів та відкладено судове засідання на 15.02.2021 року об 09.30годин. (а.с.27).

03 лютого 2021 року до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву про визнання кредитного договору недійсним від ТОВ «ФІНФОРС» відповідно до якого, відповідач не визнає позовні вимоги позивача повністю та вважає їх безпідставними, та такими, що не мають законного обґрунтування та не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки ТОВ «СС Лоун» є фінансовою установою, про що було отримано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК №737 від 14.04.2016 року видане Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Також відповідач має ліцензію на провадження діяльності з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, яка була видана відповідачу розпорядженням Нацкомфінпослуг від 13.04.2017 року №1127. 13 січня 2020 року між ТОВ «СС Лоун» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір про споживчий кредит №766567-А, на підставі примірного договору надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, затвердженого наказом ТОВ «СС ЛОУН» від 01.10.2019 року №0110-1 та Правил надання споживчих кредитів ТОВ «СС Лоун», затверджені наказом ТОВ «СС ЛОУН» від 01.10.2019 року №0110-1, що розміщені у вільному доступі на офіційному Веб-сайті ТОВ «СС Лоун» і будь-яка особа, яка бажає отримати кредит має можливість безперешкодно ознайомитися з цими документами. Згідно п.2.1. кредитного договору позикодавець надав позичальнику кредит в сумі 12000,00. Пунктом 3.2. кредитного договору передбачено, що кредит надається у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на платіжну картку позивача, що підтверджується наявними письмовими доказами. Згідно п.1.2. кредитного договору - строк, на який надається кредит - 30 календарних днів. Таким чином Строком користування кредитом за Кредитним договором був період з 13.01.2020 року по 11.02.2020 року. Умовами договору було передбачено також: фіксована процентна ставка у розмірі 1,65% в день. Надалі, в період з 10.02.2020 року по 12.08.2020 року позивач уклала з ТОВ «СС ЛОУН» 8(вісім) додаткових угод №1-8 до Кредитного договору про подовження строку користування кредитом до 30.08.2020 року. У встановлений термін позивач свої зобовязання перед ТОВ «СС ЛОУН» щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, в зв`язку з чим у неї виникла заборгованість перед ТОВ «СС ЛОУН» за кредитним договором. 07.10.2020 року між ТОВ «СС ЛОУН» та ТОВ «Фінфорс», який є фінансовою установою, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи ФК №968 від 19.12.2017 року та ліцензією на надання послуг факторингу від 28.12.2017 року №4666 було укладено Договір факторингу №40071779+71 згідно з яким, а також згідн витягу з реєстру прав грошових вимог до Договору факторингу, ТОВ «СС ЛОУН» відступило відповідачу право грошової вимоги за кредитним договором. Позивач уклала з Товариством електронний кредитний договір, який був підписаний позивачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що повністю відповідає вимогам п.п.6,8 ст. 11 та ст.. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Крім того відповідач не обмежував позивача у часі при здійсненні ознайомлення з інформацією та документами відповідача, що знаходяться на сайті та в ІТС відповідача. Вся інформація була надана у чіткий, зрозумілий, однозначний спосіб та в порядку визначеному чинним законодавством. Відповідач не вводив позивача в оману при здійсненні ним вибору та не примушував позивача до укладання кредитного договору та здійснення несвідомого вибору. До того ж, у випадку незгоди позивача з умовами отримання чи погашення кредиту та/або іншою наданою/розміщеною на веб-сайті чи в паспорті споживчого кредиту інформацією, позивач мав можливість відмовитися від отримання кредиту та не укладати кредитний договір з відповідачем натомість позивач уклала з відповідачем кредитний договір та отримала кредит, який вона і досі не повернула. Таким чином відповідач просить суд відмовити ОСОБА_1 у позові повністю.(а.с.31-133).

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 15.02.2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 11 березня 2021 року.(а.с.135).

Позивач у судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи була сповіщена належним чином. Раніше надала суду заяву в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, рзгляд цивільної справи проводити за її відсутністю.(а.с.17).

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з чим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.

Суд, оцінивши зібрані у справі докази, з`ясувавши обставини справи та надавши їм відповідну оцінку, приходить до наступних висновків.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ФК №737 від 14.04.2016 року виданого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, вбачається, що ТОВ «СС Лоун» є фінансовою установою.

Також ТОВ «СС Лоун» має ліцензію на провадження діяльності з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, яка була видана ТОВ «СС Лоун» розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 13.04.2017 року №1127.

Так у судовому засіданні встановлено, що 13 січня 2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №766567-А, згідно якого ТОВ «СС Лоун» надало позичальнику кредит в сумі 12000,00 гривень, строком на 30 календарних днів, що підтверджується п.п. 1.2. та 2.1. зазначеного договору.

Пунктами 5.8., 5.8.1. Кредитного договору, в яких чітко зазначено, що загальна вартість кредиту для позичальника становить 14970,00 грн. Цим Договором та/або Правилами не передбачена сплата Позичальником будь-яких комісій та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги Кредитодавця та/або кредитного посередника (за наявності) пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладанням цього Договору (у тому числі за ведення рахунків).

Також в Графіку платежів до Кредитного договору, станом на дату укладання Кредитного договору, зазначено: Строк кредиту: кількість днів - 30; Сума кредиту - 12000грн.; Проценти за користування кредитом - 2970,00 грн.; Термін платежу - 11.02.2020 року. Загальна сума, що підлягає сплаті - 14 970,00 грн.

Вся інформація, щодо ціни та сукупної вартості кредиту позивачу була надана у чіткій, зрозумілій формі, яка тлумачиться однозначно та не приховувалась від позивача. Всі істотні умови Кредитного договору були надані позивачу до моменту укладання Кредитного договору, а також в Паспорті продукту «Споживчий кредит». Жодних перепон у наданні роз`яснень до Кредитного договору Кредитодавець не коїв.

Крім того, в своєму позові позивач посилається на положення Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджені Постановою Правління НБУ №168, яка втратила чинність і замість якої зараз діє Постанова Правління НБУ №49 від 08.06.2017р. (надалі - Правила).

Так, згідно п.1 Правил: Ці Правила встановлюють для банків України методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договорами про споживчий кредит.

Враховуючи, що згідно Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ФК №737 від 14.04.2016р., Кредитодавець є фінансовою установою, а не банком, вказані Правила не можуть застосовуватись до правовідносин, що виникли між сторонами Кредитного договору.

Частина 1 ст. 230 Цивільного кодексу України зазначає, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

За змістом зазначеної норми закону, що підтверджено Постановою Верховного Суду України від 28.08.2019 по справі №753/10863/16-ц, правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Зазначення позивачем про замовчування Кредитодавцем істотних умов Кредитного договору, з вищевказиних пыдстав, не відповідає дійсності.

Позивач посилається на пункт 2 частини 1 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», який визначає, що Нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає... будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною, та на частину 2 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», яка визначає, що підприємницька практика вважається такою, що вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, шляхом надання йому неправдивої чи неповної інформації або ненадання інформації про... ціну або спосіб розрахунку ціни.

Як вбачається з матеріалів справи, укладання Кредитного договору було здійснено Кредитодавцем з використанням чесної підприємницької практики. Кредитодавець не погіршував умови для позичальника в порівнянні з тими умовами, що визначені вимогами чинного законодавства України та надав позивачу всю необхідну інформацію щодо умов отримання та погашення кредиту.

Всі істотні умови Кредитного договору були надані позивачу до моменту укладання Кредитного договору, жодних перепон у наданні роз`яснень щодо попередньо отриманої інформації чи умов Кредитного договору Кредитодавець не коїв.

Згідно п. 8.3., 8.4. Кредитного договору: У разі виникнення у Позичальника простороченої заборгованості, з першого дня прострочення Позичальнику нараховується штрафна санкція у розмірі 1,66% від суми загального розміру наданого кредиту, за кожен день прострочення. При цьому сумарна кількість днів нарахування штрафної санкції за Договором не перевищує 30 (тридцяти) днів включно. Загальний розмір штрафної санкції, що підлягає нарахуванню Позичальникові за прострочення виконання грошового зобов`язання, не може перевищувати 50 (п`ятдесяти) відсотків від суми загального розміру наданого кредиту.

Вищевказане положення Кредитного договору повністю кореспондує з абз.2 ч,2 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування», а саме: Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

Крім того, згідно Витягу з реєстру прав грошових вимог до Договору факторингу № від 07.10.2020р. в якій відображена заборгованість позивача за Кредитним договором, що відступається Фактору, неустойка взагалі відсутня.

Згідно п.3 частини 1 ст.13 Закону України «Про захист прав споживачів»:

1. Положення цієї статті не застосовуються до договорів, укладених на відстані, які стосуються: 3) фінансових послуг;

Враховуючи, що згідно ст.1 Закону «України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» надання кредиту позивачу є фінансовою послугою, відповідно ст.13 Закону України «Про захист прав споживачів» не підлягає застосуванню.

Відповідно до п.3.2. кредитного договору, кредит надається у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на платіжну картку позивача.

Надання кредиту було здійснено за допомогою платіжного сервісу АТ «КБ «ПриватБанк» LiqPay, яке співпрацює з ТОВ « СС Лоун» на підставі договору №3537 від 08.08.2019 року про надання послуг в системі LiqPay, шляхом перерахування коштів на платіжну картку ОСОБА_1 , що підтверджується дослідженими у судовому засіданні документами, а саме: витягом з реєстру виданих кредитів, здійснених за допомогою сервісу LiqPay АТ «КБ «ПриватБанк», згідно договору №3537 від 08.08.2019року; копією договору №3537 від 08.09..2019 року про надання послуг в системі LiqPay; копією довідки АТ КБ «ПриватБанк» щодо видачі кредиту позивачу; карткою рахунку ТОВ «СС Лоун» №376 за період з 13.01.2020 року по 13.01.2021 року.

Крім того, позивач укладала вісім додаткових угод (10.02.2020р; 25.02.2020р.; 19.03.2020р.; 11.04.2020р.; 07.06.2020р.; 06.08.2020р.; 09.08.2020р.; 12.08.2020р.) та кожний раз вона отримувала Графік платежів, який є невід`ємною частиною Договору, в новій редакції.(а.с.77-88).

Кредитний договір укладено на підставі примірного договору надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та Правил надання споживчих кредитів ТОВ «СС Лоун», затверджених наказом директора ТОВ «СС Лоун» від 27.06.2019 року №2706-1.

Кредитний договір та Правила розміщені у вільному доступі на офіційному Веб-сайті ТОВ «СС Лоун» з вільним доступом для невизначеного кола осіб, на якому міститься інформація про можливість отримання кредиту.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Згідно ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 205 Цивільного кодексу України визначено правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно п. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Однак важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, в зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

Так, матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі.

Відповідно ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), вбачається, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону України «Про електронну комерцію», є оригіналом такого документа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач пройшла реєстрацію в ІТС (Інформаційно-телекомунікаційній системі товариства), з метою отримання кредиту. Верифікація позивача в системі свідчить, про те, що вона ознайомилась з Правилами та іншою наданою на сайті відповідача інформацією.

Про це свідчить: надання позивачем своїх особистих/персональних та інших, супутніх даних (номер телефону роботодавця, розмір доходів, номер телефону та ПІБ родича; надання згоди на обробку персональних даних, згідно із ЗУ «Про захист персональних даних»; створення особистого кабінету; подання в ІТС товариства кредитної заявки (з зазначенням бажаної суми та строку кредитування) .

Своєю відміткою в ІТС товариства позивач підтвердила ознайомлення та прийняття Правил.

Зі змісту заявки-анкети вбачається, що ОСОБА_1 підтверджує, що вона ознайомлена та приймає умови правил надання грошових коштів в кредит ТОВ «СС Лоун», а також, що в повному обсязі отримала інформацію, зазначену в ч.2 ст. 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Більше того, без поставлення вищевказаних відміток позивач не зміг би завершити процес подачі кредитної заявки в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «СС Лоун».

Крім того пунктами 13.7., 13.8. підтверджується, що позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Також позичальник підтверджує, що під час укладання договору не знаходиться під впливом обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу тяжких обставин.

В процесі реєстрації в ІТС товариства позичальник також пройшла процедуру верифікації платіжної картки.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 підписала договір про споживчий кредит №766567-А, шляхом використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, визначеного ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію».

Згідно пункту 5.3. Правил позичальник визнає, що всі документи, засвідчені з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, є еквівалентом документа в письмовій формі, які підписані власноручно. Позичальник визнає, що використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором в повідомленнях, переданих в рамках користування особистим кабінетом, призводить до юридичних наслідків, аналогічно з використанням власноручного підпису відповідно до вимог законів.

Згідно п.7.4.5. позичальник зобов`язаний визнавати електронні документи, складені кредитодавцем і позичальником (заявки, договори, акти та інше) відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», як документи, складені в простій письмовій формі відповідно до законодавства України.

Згідно п. 13.5. сторони підтверджують, що даний електронний договір та всі додатки до нього має таку саму юридичну силу для сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін, тобто, вчинені в простій письмовій формі.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України, що передбачено ч.13 ст.11 вищезазначеного закону.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У судовому засіданні встановлено, та підтверджено дослідженими доказами, що сторони кредитного договору досягли згоди з усіх істотних умов договору перед його укладанням (сума кредиту, строк кредиту, процентна ставка по кредиту, розмір процентів за користування кредитом в гривні, розмір неустойки (штрафу), річна процентна ставка, загальна вартість кредиту для позичальника з урахуванням процентної ставки та виходячи з обраних споживачем умов кредитування), позичальник ОСОБА_1 погодилася на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить її заявка до ТОВ «СС Лоун» та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, кредитні кошти перераховані кредитодавцем на рахунок позичальника, тому в силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

В силу ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З вищевикладеного чітко випливає, що відсутні будь-які обставини, які б свідчили про невідповідність умов Кредитного договору вимогам чинного законодавства України, про несправедливість та невигідність його умов для позивача та про введення позивача в оману, а всі намагання позивача визнати Кредитний договір недійсним направлені лише на уникнення цивільно - правової відповідальності за Кредитним договором, боргові зобовязання за яким і досі не виконані позивачем у повному обсязі.

Таким чином посилання ОСОБА_1 на те, що вона не підписувала кредитного договору від 13.01.2020 року та не була ознайомлена зі всіма істотними умовами договору, не наведено жодної обставини, яка б дозволяла припустити, що у діях Кредитодавця при укладанні з нею Кредитного договору був умисел ввести її в оману, не доведено ні навмисних цілеспрямованих дій на введення її в оману, ні сам факт обману, як на підстави визнання договору недійсним - не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні належними та допустимими доказами. Отже, суд вважає, що заявлені вимоги ОСОБА_1 не можуть бути задоволеними, оскільки відсутні підстави для визнання договору про споживчий кредит №766567-А від 13.01.2020 року укладеного між ТОВ «СС ЛОУН» та ОСОБА_1 недійсним, а відтак позов є безпідставним та необгрунтованим.

Керуючись ст.ст.2, 4, 81, 82, 96, 128, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» про захист прав спожівачів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Роздільнянський районний суд Одеської області.

Суддя: О. В. Іванова