Справа №403/11/21 провадження № 2/403/66/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 березня 2021 року смт.Устинівка
Устинівський районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді Атаманової С.Ю.,
при секретарі судового засідання Дорошенко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Устинівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг,-
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Позов обгрунтовано тим, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписав анкету-заяву №б/н від 15.09.2015 року, підтвердивши свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Своїм підписом в анкеті-заяві відповідач підтвердив факт його ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання ним вказаної анкети-заяви. Згідно договору, укладеного сторонами в порядку ст.634 ЦК України, відповідачу було відкрито кредитний рахунок, надано кредитну картку та встановлено кредитний ліміт, розмір якого в подальшому був збільшений до 3100,00 грн.. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на передбачених договором умовах та в межах встановленого кредитного ліміту. Натомість відповідач, будучи зобов`язаним здійснювати погашення кредиту та процентів шляхом внесення коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу, не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором.
З урахуванням понесених судових витрат, представник позивача прохав суд стягнути з відповідача по справі сплачений при подачі позову до суду судовий збір в сумі 2102,00 грн..
Відповідач по справі ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» разом з доданими до нього письмовими доказами на обгрунтування своїх заперечень проти позовних вимог у встановлений судом строк не подав.
ІІ. Заяви та клопотання.
Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» згідно письмових клопотань, доданих до позовної заяви, не заперечував проти розгляду справи за його відсутності та винесення судом заочного рішення у разі виникнення обставин, викладених в ч.1 ст.280 ЦПК України, а також прохав суд розглянути позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.75, 76).
В порядку ст.85 ЦПК України представник позивача прохав суд здійснити огляд та фіксування змісту розділу 2.1.1 Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПриватБанк», з метою підтвердження ідентичності витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, який додано до позову, оригіналу Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк» та які діяли і були оприлюднені на момент укладення кредитного договору (а.с.77).
Заяв та клопотань від відповідача по справі ОСОБА_1 в порядку ст.ст.43, 84, 183 ЦПК України, в тому числі, про розгляд справи за його відсутності чи відкладення судового розгляду, витребування доказів, на дату проведення судового засідання не надходило.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
В зв`язку з тим, що в судове засідання відповідач ОСОБА_1 , будучи повідомленим про дату, час і місце його проведення в порядку ст.128 ЦПК України, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив на позовну заяву, судом за наявності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України, 11.03.2021 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Ухвалою суду від 11.03.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про огляд та фіксування змісту розділу 2.1.1 Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПриватБанк».
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
15.09.2015 року відповідач ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку погодився з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним та банкомдоговір про надання банківських послуг, примірник якого він згоден отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua. Відповідач підтвердив факт ознайомлення з договором про надання банківських послуг до його укладення та погодився з його умовами (а.с.12).
Факт підписання анкети-заяви відповідачем по справі ОСОБА_1 під час судового розгляду спростований не був.
Судом встановлено, що в анкеті-заяві від 15.09.2015 року відсутні будь-які відомості про: розмір наданого відповідачу кредиту згідно укладеного між сторонами договору про надання банківських послуг, вид отриманої ним кредитної картки (з урахуванням наявності різних кредитних карток типу «Універсальна») та умови кредитування (зокрема, процентна ставка; дата, на яку мають бути погашені нараховані відсотки за користування кредитом; розмір щомісячного платежу за користування кредитними коштами, розміри та порядок нарахування штрафу та пені за порушення договірних зобов`язань).
Укладений між сторонами договір від 15.09.2015 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить також і строку повернення кредиту (користування ним).
До позовної заяви банком додані Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.100-148) та Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна», який передбачає чотири види Тарифів в залежності від виду кредитної картки: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» (а.с.99), які відповідачем ОСОБА_1 не підписані.
Згідно інформації, зазначеної у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти відповідача по справі ОСОБА_1 , останньому 15.09.2015 року був відкритий картковий рахунок № НОМЕР_1 із встановленням кредитного ліміту в сумі 500,00 грн., який в подальшому 06.02.2016 року був збільшений до 2800,00 грн., 31.01.2017 року - до 3100,00 грн., а станом на 15.11.2018 року - зменшений до 0,00 грн. (а.с.97).
Згідно укладеного між сторонами кредитного договору, відповідачу ОСОБА_1 були надані кредитні картки за № НОМЕР_1 зі строком дії до 03/19 та № НОМЕР_2 зі строком дії до 03/20 (а.с.98).
Факт встановлення на картковий рахунок відповідача 15.09.2015 року кредитного ліміту в розмірі 500,00 грн., а також використання відповідачем наданих кредитних коштів за карткою, в тому числі шляхом зняття готівки та придбання продуктів, підтверджується випискою по картковому рахунку відповідача ОСОБА_1 згідно укладеного між сторонами договору (а.с.149-151).
Разом з тим, відомості про встановлення 31.01.2017 року відповідачу кредитного ліміту в розмірі 3100,00 грн. у виписці по його картковому рахунку відсутні.
Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 15.09.2015 року станом на 30.09.2019 року заборгованість відповідача за наданим кредитом в період з 15.09.2015 року по 30.09.2019 року, складає 8920,10 грн., з яких: 8279,35 грн. - заборгованість за тілом кредита, в тому числі, 7961,28 грн. - за поточним тілом кредита та 318,07 грн. - за простроченим тілом кредита; 590,75 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками та 50,00 грн. - заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. (а.с.93-95).
Також із виписки по особовому рахунку відповідача вбачається, що за період з 01.10.2019 року по 23.11.2020 року до здійснених відповідачем ОСОБА_1 витрат банком був включений лише страховий платіж за договором «Страхування кредитного ліміту» в розмірі 74,51 грн.. Безпосередньо здійснені відповідачем витрати кредитних коштів (зокрема, зняття готівки, здійснення платежів) за вказаний період відсутні, а внесена грошова сума на погашення кредиту становить 359,44 грн. (а.с.149).
Під час судового розгляду відповідачем ОСОБА_1 , з урахуванням вимог ст.ст.77, 78 ЦПК України, не спростовані надані банком докази отримання та користування ним кредитними коштами, а також здійснення платежів на погашення отриманого кредиту в зазначених вище розмірах.
- заборгованість за тілом кредиту - 8353,86 грн., в тому числі,
0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту та
8353,86 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту;
- заборгованість за нарахованими відсотками - 0,00 грн.;
- заборгованість за простроченими відсотками - 3281,99 грн.;
- заборгованість по пені - 0,00 грн.;
- заборгованість по комісії - 0,00 грн..
V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
Виконуючи приписи ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України та даючи оцінку аргументам, наведеним позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, в тому числі вирішуючи питання про те, чи було порушено право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, а також доказам, якими вони підтверджуються, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст.1055 ЦК України).
Відповідно до положень ч.2 ст.1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Судом встановлено, що позивач АТ КБ «ПриватБанк», пред`являючи вимоги про повернення кредиту, прохав, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути з відповідача також і заборгованість за простроченими відсотками.
Крім того, представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» на обгрунтування позовної вимоги про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за простроченими відсотками зазначив у позовній заяві про те, що прострочені відсотки - це нараховані відсотки за користування кредитним лімітом, які на конкретну дату мали бути погашені відповідачем, але не погашені, або погашені частково не у повному обсязі.
Разом з тим, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не містять підпису відповідача ОСОБА_1 про його ознайомлення з ними, а в анкеті-заяві, підписаній відповідачем 15.09.2015 року, не встановлений строк кредитування, не зазначена процентна ставка за користування наданими в кредит грошовими коштами, як і не визначені інші фінансові умови кредитування, передбачені Тарифами та Умовами, зокрема, дата, на яку відповідачем мало б бути здійснено погашення нарахованих відсотків за користування кредитним лімітом.
З огляду на викладене, судом враховується, що позивач в своєму розрахунку кредитної заборгованості при визначенні суми заборгованості за простроченими відсотками, жодним чином не мотивував їх нарахування, в тому числі, не зазначив підстав для визнання заборгованості за вказаними відсотками простроченою.
Належних в розумінні ч.1 ст.77 ЦПК України доказів укладення між сторонами договору інших угод з цього приводу позивачем під час судового розгляду надано не було.
З огляду на викладене, позивачем не було надано суду доказів того, що саме додані банком до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розумів відповідач ОСОБА_1 , погоджуючись з ними шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, і сама лише обставина наявності відповідної редакції Умов та Правил надання банківських послуг, розміщеної на офіційному сайті банку на дату підписання відповідачем анкети-заяви 15.09.2015 року, жодним чином не спростовує даного висновку суду.
Таким чином, до спірних правовідносин сторін неможливо застосувати правила ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, і який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», як до дати виникнення спірних правовідносин сторін (15.09.2015 року), так і до моменту звернення позивача до суду з даним позовом (14.01.2021 року), а тому, за відсутності в безпосередньо підписаній відповідачем анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, в тому числі, і щодо їх розміру та строків погашення, враховуючи не подання позивачем належних доказів на підтвердження конкретних запропонованих відповідачу Умов та Правил надання банківських послуг, додані до позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, а також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», не можуть свідчити про прийняття відповідачем ОСОБА_1 , як позичальником, запропонованих йому позивачем, як кредитором, умов та приєднання його, як другої сторони, до запропонованого договору в цілому, а, отже, не можуть оцінюватися судом як стандартна (типова) форма, встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.
Такий висновок суду відповідає правовому висновку, викладеному Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, який відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
За змістом ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може грунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, їх розміру та строків погашення.
Таким чином, за відсутності обґрунтованих підтверджень прийняття відповідачем ОСОБА_1 умов кредитного договору, передбачених Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, зокрема, щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами (їх розміру та строків погашення), з урахуванням того, що анкета-заява, підписана відповідачем, не містить вказаних умов, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за простроченими відсотками в сумі 3281,99 грн. та відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині у зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.
Крім того, при вирішенні спору судом враховується, що до загальних засад цивільного судочинства належать справедливість, добросовісність та розумність (ч.6 ст.3 ЦК України), а тому дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
За змістом ч.ч.1, 3 ст.509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (зокрема, сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин).
Конституційний Суд України у рішенні від 11.07.2013 року, ухваленому в справі №1-12/2013 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 року №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
За встановлених судом обставин справи, відсутні підстави вважати, що при укладенні кредитного договору з відповідачем ОСОБА_1 позивач АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), зокрема, щодо повідомлення споживача про умови кредитування (в тому числі, тип відсоткової ставки) та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Такі висновки щодо застосування норм матеріального права викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, постановах Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі №357/4626/17, від 11.12.2019 року у справі №461/1796/17 та відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в сумі 8353,86 грн., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту, суд приходить до наступного висновку.
Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» на обгрунтування позовної вимоги про стягнення із відповідача ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту зазначає про те, що прострочене тіло кредиту - це частина використаного кредитного ліміту або вся сума використаного кредитного ліміту, що на конкретну дату мало бути погашено відповідачем, але не погашено, або погашено частково не у повному обсязі.
Судом встановлено, що укладений між сторонами кредитний договір від 15.09.2015 року у вигляді анкети-заяви, підписаної відповідачем ОСОБА_1 , не містить кінцевого строку повернення кредиту (користування ним), так само як і щомісячних чи будь-яких інших строків внесення відповідачем грошових коштів на погашення отриманого кредиту в цілому.
На підтвердження розміру заборгованості за договором №б/н від 15.09.2015 року позивачем надано два розрахунки, що охоплюють періоди: 1) з 15.09.2015 року по 30.09.2019 року та 2) з 01.10.2019 року по 23.11.2020 року.
Разом з тим, за змістом п.62 «Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою Правління Національного банку України 04.07.2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Отже, саме виписка з особового рахунку клієнта банку є належним та допустимим первинним доказом на підтвердження проведених операцій з коштами на його рахунку, а тому додані до позовної заяви розрахунки заборгованості відповідача ОСОБА_1 за наданим йому кредитом суд оцінює як такі, що мають виключно інформаційний характер та відображають проведений позивачем обрахунок пред`явлених ним до відповідача вимог майнового характеру.
Таким чином, зі змісту виписки по особовому рахунку відповідача ОСОБА_1 судом встановлено, що за період з 05.09.2016 року по 09.10.2019 року банком до загальної суми заборгованості за кредитом, крім безпосередньо здійснених відповідачем витрат кредитних коштів, були включені також щомісячні страхові платежі за договором «Страхування кредитного ліміту» в загальному розмірі 1507,91 грн..
Разом з тим, підписана відповідачем ОСОБА_1 анкета-заява від 15.09.2015 року не містить будь-якої інформації про договір страхування кредитного ліміту (зокрема, дату його укладення, строк дії, розмір страхового платежу та порядок його сплати), внаслідок чого зазначений у виписці по рахунку відповідача договір страхування кредитного ліміту не може оцінюватись судом, як складова частина укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредитного договору про надання банківських послуг.
З огляду на викладене, враховуючи не надання позивачем АТ КБ «ПриватБанк» належних та допустимих доказів на підтвердження узгодження між ним та відповідачем ОСОБА_1 , як сторонами договору від 15.09.2015 року, умов щодо сплати відповідачем, починаючи з 05.09.2016 року, страхових платежів за договором «Страхування кредитного ліміту» із визначенням їх розмірів та порядку нарахування, суд приходить до висновку про безпідставність включення банком страхових платежів в розмірі 1507,91 грн. до загальної суми здійснених відповідачем витрат кредитних коштів за період з 05.09.2016 року по 09.10.2019 року.
Крім того, зі змісту доданих до позовної заяви розрахунків заборгованості відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №б/н від 15.09.2015 року вбачається, що внесені відповідачем в період часу з 15.09.2015 року по 23.11.2020 року грошові кошти, зараховувались банком, крім погашення заборгованості за тілом кредиту, також і на погашення заборгованості по пені (2663,34 грн.) та заборгованості по простроченим відсотками (309,44 грн.).
Разом з тим, судом встановлено, що анкета-заява від 15.09.2015 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відповідачем відсотків (в тому числі прострочених) та штрафних санкцій за несвоєчасну сплату кредиту, що, як наслідок, свідчить про відсутність підстав для покладення на відповідача ОСОБА_1 обов`язку по сплаті процентів за використання кредитного ліміту та пені, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованості за наданим кредитом, зокрема, відсотків - 309,44 грн. (погашена заборгованість за простроченими відсотками) в розрахунку станом на 23.11.2020 року)) та 2663,34 грн. (сума погашеної заборгованості по пені в розрахунку станом на 30.09.2019 року) підлягали зарахуванню саме на погашення тіла кредиту.
Даний висновок суду відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 09.01.2020 року у справі №643/5521/19.
За вказаних обставин визначений банком у доданому до позовної заяви розрахунку розмір заборгованості відповідача ОСОБА_1 за простроченим тілом кредиту в сумі 8353,86 грн. не можна вважати обгрунтованим.
Позивачем АТ КБ «ПриватБанк» не надано суду належних, допустимих та достовірних в розумінні ст.ст.76, 77 ЦПК України доказів щодо розрахунку наявної у відповідача заборгованості за наданим кредитом, які б у своїй сукупності були достатніми для спростування встановлених судом обставин повного погашення відповідачем кредитної заборгованості за договором №б/н від 15.09.2015 року за рахунок внесених ним на картковий рахунок грошових коштів.
Крім того, при ухваленні рішення судом приймається до уваги, що відсутність заперечень відповідача ОСОБА_1 проти позову шляхом подання відзиву на позовну заяву, не свідчить про визнання ним обставин, якими АТ КБ «ПриватБанк» обгрунтовує свої вимоги, та не звільняє позивача від обов`язку надати суду належні, допустимі, достатні і достовірні докази існування обставин, на які він посилається в позовній заяві.
Відсутність позову відповідача ОСОБА_1 про визнання кредитного договору від 15.09.2015 року недійсним (оспорювання правочину), також не може бути перешкодою для неврахування його інтересів, як позичальника, під час розгляду справи за позовом банку про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором.
Такий висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі №205/4928/18.
VI. Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, з урахуванням того, що судовими витратами при розгляді даної справи є сплачений позивачем АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2102 грн. 00 коп. за пред`явлення до суду позовної вимоги майнового характеру і в задоволенні позову відмовлено повністю, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для покладення на відповідача ОСОБА_1 обов`язку відшкодувати на користь позивача вказану суму судового збору в порядку розподілу судових витрат між сторонами.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи, відсутні.
Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 133, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 280, 282, 284, 288, 289, 354 ЦПК України, суд,-
Судові витрати, понесені АТ КБ «ПриватБанк» у виді сплаченого судового збору в сумі 2102 грн. 00 коп. (дві тисячі сто дві гривні 00 копійок), відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.
Найменування сторін:
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного перегляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України, подавши апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складення).
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відповідно до п.п.15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції може бути подана до Кропивницького апеляційного суду або через Устинівський районний суд Кіровоградської області.
Суддя С.Ю.Атаманова