ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року

м. Харків

Справа № 636/4444/20
Провадження№ 22-ц/818/2473/21
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Кругової С.С.,
суддів Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,
розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 19 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до квартирно експлуатаційного відділу м. Харкова про зобов`язання вчинити певні дії,-
в с т а н о в и в:
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила зобов`язати квартирно експлуатаційний відділ м. Харкова подати до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання про виключення з числа службових квартирно- експлуатаційного відділу м. Харкова квартири АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначила, що вона є військовослужбовцем службової частини НОМЕР_1 код НОМЕР_2 , старший сержант, старша медична сестра лікувального відділення медичної роди 92 окремої механізованої бригади ОК «Схід» Сухопутних військ ЗСУ, має 26 років вислуги, є учасником антитерористичної операції. Перебуває на квартирному обліку в КЕВ м. Харкова, але постійного житла не отримала.
З 2009 року позивач забезпечена службовим житлом за адресою: АДРЕСА_2 , ордер від 11.08.2009 року № 015319, вказана квартира включена до числа службових.
В позові ОСОБА_1 пояснює, що вищезазначена квартира є виключно службовою та призначена для тимчасового проживання і її службовий статус значно обмежує можливість реалізації встановлених законодавством житлових прав. У зв`язку з цим остання звернулась до КЕВ с Харкова з проханням надати їй житло для постійного проживання або подати відповідне клопотання до Чугуївської міської ради м. Харкова про виключення цієї квартири з числа службових, проте отримала відмову.
На підставі викладеного позивач була змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.
Ухвалою суду першої інстанції від 16 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 було залишено без руху, оскільки не відповідає вимогам с. 175, 177 ЦПК України. В ухвалі зазначено, що до позову не надано докази, що підтверджують викладені в позові обставини та не

сплачено судовий збір. Роз`яснено, що на думку суду першої інстанції, позивача неможливо звільнити від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» в якій викладено, що учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору у справах х порушенням їхніх прав що стосуються їх соціального статусу, оскільки ОСОБА_1 звернулась до суду за захистом майнових прав, а отже цей спір не стосується її соціального статусу, як передбачає положення ЗУ «Про судовий збір». Судом надано десятиденних строк для усунення недоліків з дня вручення копії ухвали.
На виконання зазначеної ухвали, 11 січня 2021 року через канцелярію позивач подала уточнену позовну заяву з додатками, однак недоліки позову в повному обсязі не усунуто: не надано протокол зняття з житла статусу «службове», затверджений наказом командира військової частини, не сплачено судовий збір, не надано довідку про вислугу років. На підставі ч. 3, 5 ст. 185 ЦПК України позовну заяву визнано неподаною та повернуто особі, яка з нею звернулась.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою. Вважає оскаржувану ухвалу такою, що не відповідає фактичним обставинам справи , ухваленою з порушенням норма матеріального та процесуального права
В обґрунтування зазначає, що судді вправі відмовити у відкриття провадження у справі, тільки на підставах, передбачених законом, не допускається відмова у відкритті провадження по справі з мотивів недоведеності заявлених вимог, адже надання доказів можливе і на наступних стадіях цивільного процесу. Щодо несплати судового збору за звернення з позовом, наголошує на тому, що як учасник АТО є особою, яка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».
Просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 19 січня 2021 року, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі.
Згідно ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції може скасувати судове рішення, якщо судом першої інстанції порушено норми процесуального та матеріального права.
За результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції може скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, з огляду на таке.
Суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу, в обґрунтування своєї позиції посилався на той факт, що позивачем не сплачено судовий збір. Зазначив, що не вважає ОСОБА_1 такою, що звільнена від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», відповідно до якої учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. При цьому наголошує, що такі справи повинні бути пов`язані з їх соціальним статусом, натомість у даному випадку позивач звернулась до суду за захистом свого майнового права, а тому цей спір виник не з приводу захисту соціальних прав.
Судова колегія не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та ставиться до них критично, та вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців» - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно положень ст. 12 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців» визначено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених ЖК УРСР.
Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.
Цим же Законом встановлено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців у правах і свободах, визначених законодавством. (стаття 2 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців»).
Системно аналізуючи вказані норми права, судова колегія дійшла висновку, що справа пов`язана із соціальним статусом позивача і порушенням її прав, як військовослужбовця.
З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 є особою, яка звільнена від сплати судового збору, тому у суду першої інстанції не було підстав залишати позов без руху.
Посилання позивача в апеляційній скарзі щодо неправомірності відмови у відкритті провадження судом першої інстанції у зв`язку з ненаданням доказів на підтвердження позовних вимог також заслуговує на увагу суду апеляційної інстанції.
З цього питання судова колегія зазначає, що ненадання доказів є підставою для відмови в позові по суті заявлених вимог, та в жодному разі не є підставою для відмови у відкритті провадження чи поверненні позову.
Крім того, ч. 7 ст. 81 ЦПК України передбачено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Тому суд першої інстанції не мав компетенції залишати позов без руху, зазначаючи як підставу такого висновку ненадання відповідних доказів на підтвердження позовних вимог.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи зазначені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду та ухвала Чугуївського міського суду Харківської області від 19 січня 2021 року такою, є такою, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, внаслідок чого підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 19 січня 2021 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту в порядку ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова