ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2021 року м. Чернівці

справа № 727/10990/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.

секретар Тодоряк Г.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Калінін Сергій Костянтинович, про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржуватиметься боржником в суді, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 грудня 2020 року, (головуючий у 1 інстанції Чебан В.М.),-

ВСТАНОВИВ:

29 грудня 2020 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Калінін Сергій Костянтинович, звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.

В обґрунтування вимог зазначав, що першим відділом державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 28.11.2020 року відкрито виконавче провадження №63753144 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького Ігоря Вікторовича про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УМ Факторинг» заборгованість за кредитним договором.

Вказував, що не визнає вказаний виконавчий напис та розмір грошової суми, що підлягає стягненню за спірним виконавчим написом, що свідчить про наявний спір між сторонами як щодо наявності кредитних правовідносин так і щодо розміру заборгованості.

Просив суд зупинити стягнення по виконавчому провадженню №63753144 від 28.11.2020 року, відкритого на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького Ігоря Вікторовича,

________________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/291/21

про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УМ Факторинг» заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою суду від 29.12.2020 року заяву задоволено, забезпечено позов шляхом зупинення стягнення по виконавчому провадженню №63753144 відкритого на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького Ігоря Вікторовича про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УМ Факторинг» заборгованість за кредитним договором.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ТОВ «УМ Факторинг» подано апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати як таку, що суперечать нормам матеріального та процесуального права, та постановити нову ухвалу, якою відмовити в забезпеченні позову.

Доводи скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням правил підсудності, оскільки позовна заява повинна була бути подана за місцем знаходження відповідача а саме м. Київ, за територіальною підсудністю Шевченківському районному суду м. Києва, тому розглядати заяву про забезпечення позову та примати рішення суд першої інстанції не мав процесуального права.

Зазначає, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. В даному випадку порушуються права кредитора в задоволенні вимог по діючому кредитному договору №450930 від 08.08.2019 року.

Крім того, вказує, що недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання виконавчого документу, що набрало законної сили. Заява про зупинення виконання виконавчого документу має бути мотивована, містити достатні та обґрунтовані підстави для зупинення, підтверджені певними доказами. У зазначеній справі позивачем не наведено обґрунтованих підстав зупинення виконання виконавчого документу, а також не додано доказів, які б підтверджували таке зупинення.

Наявність у суду позову не дає права на зупинення виконання виконавчого документу та незгода сторони із цим виконавчим документом не є підставою для зупинення.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга

підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити в майбутньому або зробити неможливим виконання рішення по справі, оскільки в заяві наявні відомості щодо можливого в майбутньому спору та ініціативи заявника звернутись із відповідним позовом до суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Частиною першою статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 11) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

При встановленні відповідності заходів забезпечення позову позовним вимогам слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, в якому зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

ЄСПЛ у рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 листопада

2019 року у справі № 331/3944/18 (провадження № 61-11311св19), і підстав відступати від якого колегія суддів не вбачає.

Матеріалами справи підтверджується, що інформацією з Єдиного реєстру боржників вбачається, що ОСОБА_1 , являється боржником по виконавчому провадженню №63753144 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького І.В. про стягнення коштів (а.с.10).

28.11.2020 року відкрито виконавче провадження №63753144 щодо боржника ОСОБА_1 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького І.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УМ Факторинг» заборгованості за кредитним договором, а ОСОБА_1 має намір оскаржити такий виконавчий напис в судовому порядку шляхом подання позову про визнання його таким, що не підлягає виконанню, через те, що вважає, що такий виконавчий напис здійснено з порушенням норм чинного законодавства та існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно утруднити чи унеможливити ефективний захист або поновлення його прав (у разі задоволення позову), за захистом якого він має намір звернутися.

Встановивши, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно утруднити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав, для застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса, який оскаржуватиметься в судовому порядку.

Таким чином, застосування заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення по виконавчому провадженні відкритого на підставі виконавчого напису нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького І.В. є обґрунтованим, адекватним та ефективним способом забезпечення позову.

Колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги, що недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання виконавчого документу, що набрало законної сили, і забезпечення заяви боржника шляхом зупинення виконання виконавчого документу призведе до порушення прав стягувача у виконавчому провадженні щодо виконання судового рішення, яке набрало законної сили в розумні строки, передбачені Законом, оскільки обраний заявником спосіб забезпечення позову не спричинить невідновлювальної шкоди відповідачу чи третім особам.

Також не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі про порушення судом першої інстанції правил підсудності, оскільки відповідно до ч.12 статті 28 ЦПК України позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання. Шевченківський районний суд м. Чернівці з урахуванням норм процесуального права розглянув заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, з дотриманням правил підсудності.

ОСОБА_1 наведено обґрунтовані підстави зупинення виконання виконавчого напису, а також надано докази, які б підтверджували необхідність зупинення виконання виконавчого напису, а посилання на подання позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, або незгода сторони із цим виконавчим документом, є правом на зупинення виконання виконавчого документу.

Підсумовуючи зазначене вище, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги, оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін, оскільки постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Дата складання повного тексту постанови 10 березня 2021 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: І.Н. Лисак

І.Б. Перепелюк