Провадження № 22-ц/811/2372/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

розглянувши у м.Львові в письмовому провадженні без участі сторін , цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 26 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів (пені),-

в с т а н о в и в:

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про захист прав споживачів та стягнення пені у розмірі 3041,0 гривень.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 27.03.2013 року між сторонами укладено договір про надання банківських послуг, який неналежним чином виконувався зі сторони банку. Зокрема, 07.03.2014 року він здійснив внутрішній переказ зі своєї картки № НОМЕР_1 на іншу свою картку № НОМЕР_2 через мобільний додаток «Приват24» у сумі 1200 доларів США. В подальшому, 19.03.2014 року намагався здійснити банківську операцію з картки № НОМЕР_2 на картку № НОМЕР_1 у сумі 5 доларів США, однак даний платіж був заблокований з приміткою «платежі по кримських філіях заборонені». Аналогічна ситуація мала місце 16.04.2014 року, коли він намагався здійснити банківську операцію на суму 1080 доларів США. В межах цивільної справи № 463/642/18 суд стягнув з банку грошові кошти у розмірі 1092 доларів США, встановивши тим самим протиправність дій відповідача щодо неповернення коштів. З огляду на порушення банком своїх зобов`язань відповідно до ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», просить стягнути пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше 10% від суми переказу, а саме за період з 10.10.2017 року по 03.06.2019 року у розмірі 3041,0 гривень, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 109,28 доларів США. Строк позовної давності вважає не пропущеним, оскільки про порушення своїх прав він дізнався 17.06.2020 року, коли звернувся до банку із заявою про порушення його прав.

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 26 травня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено через сплив позовної давності.

Рішення оскаржив позивач.

В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням суду, вважає його таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи. Суд не врахував, що строк позовної давності зупинявся через окупацію Автономної республіки Крим, що позбавило його змоги звернутись до суду в Автономній республіці Крим та отримати юридичну допомогу. Крім цього, строк позовної давності переривався зверненням до суду з позовом про розірвання договору про надання банківських послуг та стягнення грошових коштів. Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 18.12.2021 року, яке залишено без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 03.06.2019 року розірвано договір банківського вкладу та стягнуто в його користь 1092,82 доларів США. Дане рішення має приюдиційне значення для вирішення цієї справи, оскільки ним встановлено, що банк порушив свої зобов`язання щодо повернення вкладу. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове,яким позов задовольнити.

Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» - адвокат Тузова В.О. подала відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначає, що сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Крім цього, звертає увагу, що відповідно до вимог ст.258 ЦК України до вимог про стягнення пені застосовується позовна давність в один рік. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За змістом ч.1 ст. 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено такі обставини.

18.12.2018 року Личаківський районний суд м.Львова ухвалив рішення про розірвання договору про надання банківських послуг №SAMDN2230, укладеного між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» від 24 жовтня 2011 року та про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 1092,82 доларів США.

Постановою Львівського апеляційного суду від 03.06.2019 року, вказане рішення суду залишено без змін. В касаційному порядку судові рішення не переглядались.

Розглядаючи дану справу суд встановив, що відповідачем порушено виконання зобов`язань перед позивачем за договором банківського рахунка та не здійснено переказ коштів останнього в сумі 1092,82 доларів США на його вимогу.

Крім того, з матеріалів справи та позовних вимог встановлено, що між сторонами тривав спір про стягнення пені від простроченої суми 1092,82 доларів США за період з 10 жовтня 2017 року до 03 червня 2019 року (601 днів) в сумі 109,28 доларів США. Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 16 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що стягнення пені може відбуватись виключно в національній валюті, що стало підставою для звернення з даним позовом про стягнення пені у національній валюті гривні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що даний позов про стягненні пені є обґрунтованим, оскільки як встановлено рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 18 грудня 2018 року, яке набрало законної сили 03 червня 2019 року банком порушено зобов`язання щодо повернення вкладу. Однак з врахуванням того, що відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності, суд відмовив у задоволенні позову, оскільки до вимог про стягнення пені застосується строк позовної давності в один рік.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до частин першої, третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 32.2 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що в разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов`язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

З врахуванням зазначених норм, а також правових висновків Верховного Суду у справі № 161/4044/18 (постанова від 03.10.2018), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимога про стягнення пені у розмірі 3041,0 гривень, що еквівалентно 109,28 доларів США, та не перевищує 10 відсотків суми переказу є обґрунтована та узгоджується з нормами Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частиною другою статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в 1 рік.

Відповідно до абз.2 ч.5 ст.261 ЦПК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правильно врахував заяву відповідача про застосування строку позовної давності та зазначив, що позивач пропустив строк звернення до суду, оскільки право на стягнення пені у позивача виникло в момент скерування доручення щодо переказу коштів на іншу картку, тобто 10 жовтня 2017 року.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом окупації Автономної республіки Крим, що позбавило позивача права звернутися до суду, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем , він звертався з позовом про розірвання договору депозиту, тобто не був позбавлений можливості звернення до суду на території України . Також як вбачається з матеріалів справи, позивач має доступ до електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд», що дозволяє звертатися з позовом чи з будь-якими іншими клопотаннями без виходу з дому.

Крім цього, як вбачається з позовних вимог, предметом спору є стягнення пені за період з 10 жовтня 2017 року (дата скерування доручення про переказ коштів) до 03 червня 2019 року (дата набрання законної сили рішення про розірвання договору та стягнення суми вкладу), що свідчить про необгрунтованість та безпідставність твердження про те, що про порушення свого права позивач дізнався 17 червня 2020 року.

Необізнаність позивача про наявність права на стягнення пені, відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» не свідчить про наявність підстав для задоволення позову.

Поряд з цим, як зазначалося вище, за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи № 727/9352/17 (постанова від 21.08.2019) зазначила, що аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Щодо доводів про переривання строку позовної давності, зверненням до суду з вимогами про розірвання договору і стягнення суми депозиту, апеляційний суд зазначає, що такі є необґрунтованими, оскільки позовна давність за основною вимогою спливла 10 жовтня 2020 року, а з позовом про стягнення пені позивач звернувся в грудні 2021 року, тобто поза межами строку позовної давності.

Аргументи позивача про те, що він звертався з позовом про стягнення пені в іноземній валюті, однак йому було відмовлено, оскільки стягнення пені можливе лише в національній валюті теж не спростовують висновків суду про пропуск строку позовної давності, оскільки в цій справі суд відмовив у задоволенні клопотання про застосування строку позовної давності (а.с.43) та відмовив у задоволенні позову з підстав того, що позивач обрав неправильний спосіб захисту, зокрема про стягнення пені в іноземній валюті, що суперечить вимогам чинного законодавства та практиці Верховного Суду, яка відповідно до вимог процесуального законодавства є обов`язковою для врахування. Таке звернення не перервало строку позовної давності, оскільки на момент подання даного позову строк позовної давності вже був пропущений.

Відповідно до ч.4 ст.264 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Приписами ст.375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. ( ч.5 ст.268 ЦПК).

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 26 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Головуючий суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк