Справа № 520/3622/14-ц
Провадження № 2-з/947/1503/21
УХВАЛА

07.12.2021 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого - судді Луняченка В.О. ,

За участю

Представника позивача адвоката Соловйової К.Ю.

Представника відповідача адвоката Беренштейн І.А.

Розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову по цивільної справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості ,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду м.Одеси перебувала цивільна справа № 520/3622/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

03.12.2021 року адвокатом Соловйовою К.Ю. надано відповідь на відзив та одночасно з відповіддю на відзив надано клопотання про витребування доказів, а саме відомостей щодо перетину державного кордону України в період з 02.07.2012 року по теперішній час громадянкою ОСОБА_2 , як громадянки України або як громадянки іншої держави.

06.12.2021 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив.

03.12.2021 року адвокатом Соловйовою К.Ю., що діє в інтересах позивача заявлено клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту навсе майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 ( ІПН НОМЕР_1 АДРЕСА_1 ) до набрання рішення у цій справ законної сили, мотивуючи заяву значною ціною позову яка становить 9512364,87 гривень, а відповідачка уникає виконання обов`язку здійснити оплату за векселями, тому невжиття заходів забезпечення позову ускладнить можливе виконання рішення.

У судовому засіданні заявник підтримала клопотання про забезпечення позову.

Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Частиною 2 цієї статті передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частина 1 ст. 150 ЦПК України, передбачає такі види забезпечення позову: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, необхідно враховувати, що прийняття такого рішення доцільне лише в разі достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Частиною 1 ст. 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року за результатами перегляду рішення апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову, по суті, це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно зі вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Так суд дійшов висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити, оскільки, позивачем не конкретизовано вимоги заяви щодо накладення арешту на все майно відповідача, зокрема, не зазначено на яке саме майно позивач просить накласти арешт, його місцезнаходження, не надано даних, які підтверджують наявність у відповідача відповідного майна. Заявником також не надано суду відомостей про наявність коштів, що знаходяться на рахунках, відкритих на ім`я відповідача, або наявності у власності відповідача рухомого майна, відтак, суд не вбачає підтсав для вжиття судом зазначених у заяві заходів забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 149-153, 353,354, ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви адвоката Соловйової Ксенії Юріївни як представника позивача про забезпечення позову по цивільної справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, у вигляді накладення арешту на все майно, що належить відповідачу.

Повний текст ухвали буде виготовлено протягом п`яти днів після проголошення вступної та резолютивної частині ухвали.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту.

Повна ухвала суду виготовлена 13.12.2021 року.

Суддя Луняченко В. О.