Провадження 2/127/1660/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2021 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Короля О.П.,

секретаря Обертун Н.М.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного малого підприємства «Атлант» та ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

В наведеній вище справі представник відповідача ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням про закриття провадження у справі, яке обґрунтоване відсутністю спору між сторонами, зважаючи на те, що позивач на момент звернення до суду не набув законної можливості на реалізацію свого права вимоги в судовому порядку. Так, як із змісту позовної заяви та доданих документів вбачається, вимога про стягнення 48000 доларів США, заявлена ОСОБА_1 , ґрунтуючись на договорі про уступку права вимоги від 13.03.2020р. Представник відповідача вважає, що позовна вимога про стягнення з ОСОБА_2 боргу в сумі 48000 доларів США заявлена ОСОБА_1 передчасно, оскільки його обов`язок погасити заборгованість саме ОСОБА_1 як новому кредитору, є похідною від обов`язку останнього повідомити ОСОБА_2 письмово про набуття права вимоги.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 та представник відповідача ПМП «Атлант» Арустамян А.Е. підтримали клопотання і просили його задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними у ньому.

Представник позивача заперечував щодо задоволення клопотання відповідача.

Заслухавши учасників справи, та дослідивши клопотання представника відповідача, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі, враховуючи наступне.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини, зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Поряд з цим за змістом пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року (справа № 456/647/18, провадження №61-2018св19).

Оскільки позивач звернувся до суду про захист своїх прав та інтересів, і наразі підтримує свої позовні вимоги, то він вважає їх порушеними.

Відповідач ОСОБА_2 на момент вирішення справи свої зобов`язання з повернення позики ОСОБА_1 не виконав.

Отже, враховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку про відсутність підстав передбачених п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України для закриття провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 255 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

В задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про закриття провадження у справі в частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відомості про учасників справи :

Позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 :

Відповідач Приватне мале підприємство «Атлант», 21036, м. Вінниця, 2-й провул. Хмельницького шосе, 21;

Відповідач ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст ухвали суду складено 30.12.2021 р.

Суддя