Справа №949/394/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2021 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Отупор К.М.,

при секретарі судових засідань Катюха К.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Дубровиця за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Дубровицької міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача Дубровицької міської ради та просить:

- встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є її матір`ю;

- визначити їй додатковий строк в три місяці з часу набрання рішенням суду законної сили, для прийняття спадщини шляхом подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті її матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її матір ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті відкрилася спадщина на дві земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,01 га та 0,86 га, які знаходяться на території Бережницької сільської ради. За життя матір`ю було складено заповіт, відповідно до якого вона заповіла на її ім`я належний їй сертифікат на земельну частку (пай) серії РВ №007445 із земельною часткою 3,25 га. На підставі вказаного сертифіката було видано державний акт серії РВ №041745 від 11.12.2003 року на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,01 га та державний акт на право власності на земельну ділянку серії РВ №043927 від 11.12.2003 року на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,86 га. Про наявність заповіту матері їй відомо не було, оскільки вона проживала окремо від батьків і за життя матір не повідомляла її про свої наміри щодо складення заповіту на її користь. Про наявність заповіту їй стало відомо в листопаді 2020 року. Про дану обставину їй повідомив брат ОСОБА_3 , який виявив вказаний заповіт, а також державні акти про право власності на земельні ділянки під час прибирання в будинку, де проживали батьки.

Крім того, як в подальшому було встановлено, прізвище її матері у правовстановлюючих документах (державних актах), заповіті та свідоцтві про смерть зазначено " ОСОБА_3 ", а у її свідоцтві про народження вказано " ОСОБА_3 ". Вказані неточності перешкоджають їй реалізувати свої спадкові права.

У підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, подавши клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить розглянути на основі наявних у матеріалах справи доказів. При цьому додатково зазначила, що вона є спадкоємцем першої черги за законом, так і спадкоємцем за заповітом. Після смерті матері вона не подавала заяву про прийняття спадщини через те, що у неї є менший брат ОСОБА_6 , який проживає у м. Сарни, а тому, оскільки за життя батьки говорили про те, що після їхньої смерті спадкове майно повинно відійти до найменшої дитини у сім`ї. Натомість, як з`ясувалось пізніше, батьки все ж таки по іншому вирішили розпорядитися належним їм майном, в зв`язку з чим, на випадок своєї смерті, склали заповіт. Тож, оскільки заповіт, який склала її матір, відповідно до якого заповіла на її ім`я належний їй сертифікат на земельну частку (пай) серії РВ №007445 із земельною ділянкою 3,25 га є її останньою волею, вона вирішила звернутися до суду з даним позовом.

Представник відповідача Дубровицької міської ради у підготовче судове засідання не з`явився. Згідно заяви міського голови Микульського Б.М., останній просить справу розглянути без участі представника за наявними у справі матеріалами, проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 міська рада не заперечує

Суд, відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася позивач ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ), що вбачається з копії її свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.8).

Згідно вказаного свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , матір`ю позивача є ОСОБА_2 .

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_2 , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.12).

Отже, згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , копії заповіту від 04 жовтня 2002 року, копії державних актів на право власності на земельну ділянку серії РВ №043927 від 11 грудня 2003 року та серії РВ №041745 від 11 грудня 2003 року (а.с.11, 12, 13, 14) матір позивача записано, як ОСОБА_2 .

Тому, як вказує позивач, у зв`язку з вказаними розбіжностями, документами не підтверджено родинні відносини між нею та померлою.

Зважаючи на встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що вказані вище невідповідності написання прізвища померлої ОСОБА_2 у свідоцтві про народження позивача ОСОБА_1 , виникли по причині написання російською та українською мовами, а також через неуважність осіб, що вчинили вказані записи, які виправити на даний час неможливо оскільки ОСОБА_2 померла.

Зі змісту роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", вбачається, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про прав.

Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Так, в суду немає жодних підстав ставити під сумнів обставини, викладені позивачем у своїй заяві, крім того, вказаний факт ніким не заперечується і визнається відповідачем.

При таких обставинах суд вважає, що встановлення факту родинних відносин, не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси осіб та має для позивача юридичне значення, а тому підстав для відмови у задоволенні позовної зави в цій частині судом не встановлено.

Судом встановлено, що 04 жовтня 2002 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 склала заповіт та на випадок своєї смерті призначила спадкоємцем сертифікату серії РВ №007445 з земельною часткою 3,25 га землі свою дочку - ОСОБА_1 .

Вказаний заповіт посвідчено секретарем Бережницької сільської ради (а.с.11).

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно із ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1255 ЦК України, нотаріус, інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт, свідки, а також фізична особа, яка підписує заповіт замість заповідача, не мають права до відкриття спадщини розголошувати відомості щодо факту складення заповіту, його змісту, скасування або зміни заповіту.

За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Разом з тим Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 26 червня 2019 року у справі №565/1145/17, провадження № 61-38298св18.

Як вказує позивач у позовній заяві, про наявність заповіту матері від 04 жовтня 2002 року їй стало відомо лише у листопаді місяці 2020 року.

При цьому, доказів протилежного матеріали справи не містять.

Таким чином, про існування складеного на її ім`я заповіту, позивачу стало відомо вже після спливу шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини.

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права, про що 04 березня 2020 року зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №133/1880/18, провадження № 61-12000св19.

Відповідно до положень ст. 63 Закону України "Про нотаріат" в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту та повідомляє про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

Отже, Закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини.

Необхідність нотаріусом вчинити дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснити виклик спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі відповідає правовому висновку, зроблений у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2019 по справі № 761/42165/17-ц, провадження № 61-49121св18.

Отже, Закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини.

Однак, з наявних у справі матеріалів встановлено, що із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 до нотаріальної контори будь-які особи не зверталися, спадкова справа не заводилася.

Окрім того, суд вважає за належне надати оцінку тій обставині, що позивач навіть поза існування заповіту на її ім`я, мала право на успадкування спадкового майна померлої ОСОБА_2 відповідно до положень ст. 1261 ЦК України, як спадкоємець першої черги, оскільки є дочкою померлої, хоча поза відсутністю об`єктивних причин позивач не звернулася з відповідною заявою до нотаріуса.

Попри це, суд враховує ці обставини, однак бере до уваги те, що позивачу, як спадкоємцю першої черги, було відомо про наявність ще одного спадкоємця першої черги, а саме її рідного брата, тобто сина спадкодавця, якому і повинно було відійти спадкове майно за волею батьків при їх житті. Тому вона, зважаючи на вказану обставину та незнання про існування заповіту на її ім`я, не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець першої черги за законом.

Таким чином, суд встановивши, що позивач ОСОБА_1 була необізнана про наявність заповіту, складеного на її користь, оскільки спадкова справа після смерті спадкодавця ОСОБА_2 не заводилася, й відповідно не були здійснені повідомлення та виклик спадкоємця за заповітом, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску позивачем строку прийняття спадщини, що відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, що є підставою для визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Керуючись ст. ст. 1220, 1269, 1270, 1272 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 23, 76-78, 81, 89, 141, 258, 259, 263, 265, 293, 352, 354, 355 ЦПК України суд -,,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Дубровицької міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволити.

Встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 додатковий строк терміном три місяці, з моменту набрання рішенням суду законної сили, для прийняття спадщини шляхом подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_2 після смерті її матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.15 ч 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення суду складено 29 грудня 2021 року..

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького

районного суду: Отупор К.М.