Справа № 464/6652/20 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/811/1844/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Симець В.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 13 квітня 2021 року у справі за позовом ЛМКП «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за послуги з централізованого опалення,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2020 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з централізованого опалення за період з 01.06.2015 року по 31.05.2019 року, інфляційні втрати, 3 % річних.

В обґрунтування позовних вимог покликалися на те. що позивач є теплопостачальною організацією і являється виконавцем послуг з централізованого опалення в будинок АДРЕСА_1 . У квартирі АДРЕСА_2 цього будинку проживають відповідачі. З 01.07.2014 року вважається укладеним Договір приєднання про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води між ЛМКП «Львівтеплоенерго», що є виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води у м. Львові (виконавець) та споживачами (власниками/співвласниками/балансоутримувачами будинку, квартири, житлових приміщень у багатоквартирних будинках, будинках, спорудах, які приєднані до теплових мереж ЛМКП «Львівтеплоенерго», а також користувачами вищевказаних приміщень, квартир, або особами, зареєстрованими (прописаними) у таких приміщеннях, квартирах, будинках). Всупереч вимогам чинного законодавства, відповідачі проживаючи і користуючись послугами, які надаються силами позивача, не виконують обов`язку, не здійснюють платежі за центральне опалення. У зв`язку з порушенням термінів оплати з боку відповідачів за період з 01.06.2015 року по 31.05.2019 року утворилась заборгованість за теплопостачання у розмірі 20 350, 87 грн. Вказану суму боргу, разом з інфляційними втратами, 3% річних просили стягнути з відповідачів солідарно в примусовому порядку, а також відшкодувати понесені судові витрати.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 13 квітня 2021 року позов Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за послуги з централізованого опалення - задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за період з 01.06.2015 року по 31.05.2019 року з централізованого опалення у розмірі 20 350, 87 гривні, інфляційні втрати у розмірі 2 443, 22 гривень та 3 % річних у розмірі 716, 47 гривень, а всього 23 510, 56 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» судові витрати у розмірі 1051 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» судові витрати у розмірі 1051 гривень.

Вказане рішення суду оскаржили ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Вважають, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Покликаються на те, що судом не було взято до уваги акт ОСББ «Антонича 14» від 19.02.2021 року згідно якого ОСОБА_2 фактично не проживає в квартирі. А отже не користується послугами ЛМКП «Львівтеплоенерго».

Також вважають, що судом першої інстанції було проігноровано те, що ОСОБА_2 не є належним відповідачем у справі, оскільки не є власником згаданої квартири, жодних договорів з ЛКП «Львівтеплоенерго» не укладав.

Покликаються на те, що суду разом з відзивом на позовну заяву було подано акт від 06.09.2018 року, згідно якого в квартирі АДРЕСА_3 відсутні радіатори центрального опалення.

Вважають, що судом не враховано, відсутність будь яких договірних відносин між позивачем та відповідачами.

Крім того, стверджують, що до заборгованості, яка виникла до 26.11.2017 року повинно бути застосовано трирічний строк позовної давності.

Враховуючи наведене просять рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч. 1ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

02 вересня 2021 року від ЛМКП «Львівтеплоенерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно зі ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Положеннями частини 1 статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Постановляючи оскаржуване рішення про задоволення позову ЛМКП «Львівтеплоенерго», суд виходив з того, що відповідачі не виконують свої зобов`язання по сплаті коштів за надані послуги з централізованого опалення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Матеріалами справи і судом встановлено, що власником квартири АДРЕСА_3 є відповідач ОСОБА_1 та зареєстрований разом з відповідачем ОСОБА_2 в даній квартирі, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки №2 від 11.06.2019 року, виданою ЛМКП «Львівтеплоенерго».

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 04.09.2020 скасовано судовий наказ від 23.07.2019 про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за надані послуги з централізованого опалення у розмірі 23 702.66 грн., а також 192,10 грн. судового збору.

З розрахунків, наданих позивачем, вбачається, що заборгованість по помешканню відповідачів за послуги з централізованого опалення за період з 01.06.2015 по 31.05.2019 становить 20 350,87 грн., інфляційних втрат в розмірі 2 443,22 грн. та 3 % річних в розмірі 716,47 грн., суд бере до уваги наданий позивачем розрахунок, вважає належним та допустимим доказом.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ч. 1ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач або суб`єкт теплопостачання має право вибирати (змінювати) теплопостачальну організацію, якщо це технічно можливо. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Положенням ст.19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" регламентовано, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг встановлено п.1 ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон).

Пунктом 5 ч.3 ст.20 Закону передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 24 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що основним обов`язком споживача теплової енергії є своєчасне укладення договору з теплопостачання організацією на постачання теплової енергії.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; без додаткової оплати отримувати інформацію про проведені управителем, виконавцем комунальної послуги нарахування плати за житлово-комунальні послуги (з розподілом за періодами та видами нарахувань) та отримані від споживача платежі (п. 5, 11 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Ч.1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно із ч.6 ст.25 Закону України «Протеплопостачання» у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Згідно із ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Тобто, за змістом ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», особи, місце проживання яких зареєстроване у квартирі у встановленому законом порядку, а також власники (співвласники) квартир, зобов`язані їх утримувати, у тому числі, нести витрати по оплаті фактично наданих житлово-комунальних послуг нарівні з іншими дієздатними, які проживають та/або зареєстровані у житлі, або співвласниками.

З матеріалів справи вбачається, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 є квартира АДРЕСА_3 , що забезпечувалася послугами централізованого теплопостачання наданими ЛМКП «Львівтеплоенерго» та за які нараховано оплату у розмірі 23 510, 56 грн.

Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором.

Отже зі змісту даної статті вбачається, що місцем проживання особи являється місце її реєстрації.

Враховуючи наведене, згідно закону місцем проживання ОСОБА_2 являється місце його реєстрації квартира АДРЕСА_3 .

Відтак суд першої інстанції вірно вирішив стягнути борг солідарно з ОСОБА_1 , який є власником вказаної квартири, та з ОСОБА_2 , який зареєстрований в квартирі

Крім того, рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 19.09.2016 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 24.01.2017 року встановлено, що квартира АДРЕСА_3 самовільно відключена від мережі централізованого опалення.

Питання відключення від мереж централізованого опалення регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року та Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 4 від 22.11.2005 року.

Згідно з п.25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Виходячи зі змісту п.24 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, право споживача відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води не є абсолютним, воно можливо за умови дотримання певного порядку.

Згідно п.2.1 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання для вирішення питання відключення житлового будинку /будинків/ від мереж централізованого опалення його власник /власники/ повинен /повинні/ звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП. У заяві про відключення від мереж ЦО і ГВП власник /власники/ будинку зазначає причини відключення.

У п.п.2.2, 2.2.1 вказаного Порядку зазначено, що комісія розглядає надані документи лише за наявності затвердженої органом місцевого самоврядування в установленому порядку оптимізованої схеми перспективного розвитку систем теплопостачання населеного пункту та у відповідності до неї.

Згідно п. 2.3.1 Порядку проект індивідуального /автономного/ теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником.

Відповідно до п. 2.4.2 Порядку проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж.

У п.2.5 Порядку передбачено, що відключення приміщень від внутрішньо-будинкових мереж ЦО і ГВП виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з ЦО і ГВП та власника, наймача /орендаря/ квартири /нежитлового приміщення/ або уповноваженої ними особи.

Відповідно до п.п.2.6, 2.7 Порядку по закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Пункт 28 постанови № 630 Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. із змінами від 31.10.2007 року передбачає, що споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Тобто навіть якщо б споживач виконав всі пункти умов відключення, він повинен сплачувати плату за опалення місць загального користування.

Відповідачі, належним чином, згідно до встановленого законом порядку не оформили відключення від мереж централізованого опалення квартири, належних документів, які б свідчили про відключення їхньої квартири до ЛМКП "Львівтеплоенерго" не подали, в зв`язку з чим позивач правомірно здійснив нарахування плати за надані послуги з теплопостачання.

Факт відсутності договору про надання послуг з теплопостачання позивачем відповідачам не може бути підставою для не сплати за надані послуги позивачем.

Також безпідставними є покликання апелянта на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України строк позовної давності переривається разом з учиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого борту або іншого обов`язку.

Відповідно до правової позиції ВСУ до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою (постанова ВСУ від 08.11.2017 у справі № 6-2891цс16, правова позиція Верховного Суду України при розгляді справи № 6-1457цс16).

З розрахунків за надані послуги централізованого опалення вбачається, що боржники вчиняли дії, що свідчать про визнання ними основного боргу. Зокрема, такі дії були вчинені ними у період з травня 2018 року по жовтень 2018 року, а також у квітні - травні 2019 року, коли окрім оплати поточних нарахувань за надані послуги, відбувалася також і часткова сплата боржниками основного боргу за надані послуги.

Відповідно до ч. 3. ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги жодним чином правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційну скаргу останніх слід залишити без задоволення, а рішення Сихівського районного суду м.Львова від 13 квітня 2021 року залишити без змін.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно ч.5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, п.1 ч.1 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 13 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 29.12.2021 року

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.