Номер провадження: 22-ц/813/8439/21
Номер справи місцевого суду: 509/3273/19
Головуючий у першій інстанції Кириченко П.Л.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Погорєлової С.О., Князюка О.В.

за участю секретаря судового засідання: Тищенко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвоката Славінського Анатолія Васильовича на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 квітня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивачів: ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Овідіопольська селищна рада про зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні майном, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_4 чиннить їм перешкоди у користуванні спільним проходом-проїздом, доступі до житлового будинку та земельної ділянки, не дотримується правил добросусідства. Крім того, відповідачка над замощенням спільного проходу-проїзду без згоди ОСОБА_5 змонтувала металеву арку висотою 2,76 метра перед ворітьми між подвір`ями сторін і така висота не дає можливості автотранспорту завозити будівельні матеріали на власне подвір`я позивачів, що порушує їхні права та інтереси. Вказані обставини стали підставою звернення до суду. На підставі наведеного, позивачі просили: зобов`язати відповідачку ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в користуванні проходом-проїздом по спільному замощенню до Ѕ частини житлового будинку з відповідною частиною господарчих будівель та споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 та зняти незаконно встановлену нею металеву перемичку (арку) висотою 2,76 м над цим проїздом.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвокат Славінський Анатолій Васильович подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у позові про зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні майном, зобов`язання вчинити певні дії, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі будучи родичами співвласника житлового будинку і не маючи на праві власності будинку, є не тими особами, які мають право звернутись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, а тому їх права та інтереси в тому числі замощенням та проїздом - проходом іншою особою, не порушуються.

Проте погодитися з такими висновками районного суду не можна.

Судом встановлено, що власником нерухомого майна у вигляді Ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , є третя особа ОСОБА_5 , на підставі нотаріально посвідченого договору від 09.07.2007 року, який належним чином зареєстрований в компетентних установах, форма власності приватна спільна часткова. Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є родичами третьої особи ОСОБА_5 , родинні відносини підтверджуються копіями документів актів цивільного стану.

Судова колегія виходить з наступного.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплено положення, відповідно до яких громадяни, що мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_5 і ОСОБА_4 є співвласниками домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 у рівних частках - по 1/2 частини за кожним.

В силу наведених обставин, які не оспорюються сторонами справи ОСОБА_5 , має право користування, володіння та розпорядження належною їй власністю у вигляді Ѕ частини зазначеного домоволодіння.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей та мають право розпоряджатися цією власністю за своїм бажанням: продавати, дарувати, передавати у спадщину, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з ч.1 ст.156 ЖК України члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. У ч.2 ст.156 говориться, що за згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї має право заселяти в житлове приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згода власника не потрібна.

Частина 4 ст.156 ЖК України встановлює, що до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, вказані в ч.2 ст.64 Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України до членів сім`ї наймача відносяться дружина, їх діти і батьки. Членами сім`ї можуть бути визнані й інші особи, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_1 є членами сім`ї власника ОСОБА_5 чоловіком та сином відповідно, а ОСОБА_2 є її невісткою, яка має у спірному домоволодінні зареєстроване місце проживання.

Присутня у судовому засіданні в Одеському апеляційному суді третя особа ОСОБА_5 підтвердила, що вона є співвласником домоволодіння, яке використовується нею та членами її сім`ї чоловіком ОСОБА_3 , її сином ОСОБА_1 та її невісткою (дружиною сина) ОСОБА_2 для проживання. 08.06.2019 року виник конфлікт з сусідкою ОСОБА_4 , яка також є співвласницею іншої частини домоволодіння. Зокрема ОСОБА_7 перед загальним в`їздом на подвір`я, залишила свій автомобіль і таким чином перекрила проїзд до частини домоволодіння, де разом з іншим співвласником домоволодіння проживають позивачі. Спроба позивачів діститися на автомобілі до частини домоволодіння, якою вони, як члени сім`ї іншого співвласника користуються кілька років призвела до опіру з боку відповідача, конфлікту і бійки. В подальшому ОСОБА_2 знадобилась медична допомога.

Встановивши зазначені обставини, а також, що право користування позивачів не заперечувалося одним із діючих співвласників домоволодіння ОСОБА_5 (на праві спільної часткової власності), членами сім`ї якої є позивачі, останні мають право користування частиною домоволодіння у вигляді тих приміщень, якими володіє та користується ОСОБА_5 .

Визначальним в даному випадку є не заперечення права на таке користування з боку співвласника зі згоди якого позивачі користуються жилим приміщенням.

Належне та законне користування житлом передбачає можливість дістатися до такого житла у загальноприйнятий спосіб не заборонений законом і такий, що не перешкоджає загальновідомими правилам добросусідства.

Будь-яких доказів, що обраний позивачами спосіб дістатися до житла шляхом проїзду до частини домоволодіння, яка використувовується ними для проживання порушує правила добросусідства або суперечить закону, відповідачем не надано.

Колегія суддів звертає увагу на доводи, які викладені у запереченнях відповідача, а саме, що позивачі до надання ОСОБА_5 10.06.2019 року нотаріально посвідченої довіреності на право користування всім її майном, не мали правових підстав користування частиною домоволодіння, яка належить ОСОБА_5 .

Сам факт заперечення відповідачем права користування позивачами частиною домоволодіння, яка належить іншому співвласнику, члена сім`ї якого позивачі є, до видання іншим співвласником 10.06.2019 року нотаріально посвідченої довіреності, вже свідчить про невизнання відповідачем до цієї події, а значить і 08.06.2019 року права позивачів на користування частиною домоволодіння,яке включає і право дістатися до житла на власному автомобілі у спосіб, який не заборонений законом і який відповідає правилам добросусідства.

Оскільки закон гарантує членам сім`ї право користування частиною жилого будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 , то у разі порушення іншою особою цих прав, члени сім`ї власника житла мають право на ефективний судовий захист.

Обраний позивами спосіб судового захисту не чинити перешкоди ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в користуванні проходом-проїздом по спільному замощенню до Ѕ частини житлового будинку з відповідною частиною господарчих будівель та споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 є ефективним, а сама зазначена вимога обґрунтованою та доведеною.

При таких обставинах у суду першої інстанції не було підстав для відмови у задоволенні вимоги про не чинення відповідачкою перешкод ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в користуванні проходом-проїздом по спільному замощенню до Ѕ частини житлового будинку з відповідною частиною господарчих будівель та споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 лише з тих підстав, що позивачі не є власниками даного жилого будинку.

Що стосується вимог про зобов`язання ОСОБА_4 зняти незаконно встановлену нею металеву перемичку (арку) висотою 2,76 м над цим проїздом, то колегія суддів звертає увагу на таке.

Як вже зазначалося, позивачі, як члени діючого співвласника ОСОБА_5 , мають право користування частиною домоволодіння, яка належить останній, а на час звернення з позовом до суду вони наділені власником відповідними повноваженнями також і у довіреності, яка посвідчена нотаріально.

Разом з тим, вимагаючи зобов`язати відповідача зняти встановлену нею перемичку (арку) висотою 2,76 м. над проїздом до подвір`я, позивачі не надали доказів, яким чином встановлена над проїздом арка перешкоджає їм дістатися до частину будинку,яким користуються. Зазначаючи про неможливість проїзду вантажними автомобілями для підвозу будівельних матеріалів і вивозу будівельного сміття, позивачі не надали докази, що ними проводиться або має намір проводитися ремонт та який саме (проект ремонту, перелік необхідних матеріалів та конструкцій, неможливість доставити ці матеріали інакше, як на автомобілях, яким за їхніми габаритами наявність арки унеможливлює під`їзд до частини будинку, якою вони користуються).

Крім того, певні ремонтні роботи мають проводитися з дозволу власника, який в порядку добросусідства має у разі необхідності погодити такі роботи з іншим співвласником для зручного користування спільним подвір`ям.

Таких документів позивачами не представлено, внаслідок чого заявлені ними вимоги про зобов`язання ОСОБА_4 зняти незаконно встановлену нею металеву перемичку (арку) висотою 2,76 м над проїздом до загального подвір`я домоволодіння що знаходиться по АДРЕСА_1 , є передчасними і такими, що не можуть бути задоволеними.

Таким чином виходячи з наведеного апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвоката Славінського Анатолія Васильовича - задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 квітня 2021 року змінити.

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в користуванні проходом-проїздом по спільному замощенню до Ѕ частини житлового будинку з відповідною частиною господарчих будівель та споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

В іншій частині вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 29.12.2021 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: С.О. Погорєлова

О.В. Князюк