ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

29 грудня 2021 року

м. Харків

справа № 638/1020/20

провадження № 22-з/818/430/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого Маміної О.В.,

суддів: Бурлака І.В., Котелевець А.В.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, -

в с т а н о в и в :

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила стягнути з відповідача на свою користь 190 000 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що вона є власником квартири

АДРЕСА_1 . При цьому із квартири АДРЕСА_2 власником якої є відповідач, систематично відбуваються затоплення, проте ОСОБА_3 жодних дій для запобігання затоплень її квартири не приймає, а наслідки ігнорує. Зокрема залиття її квартири відбулось 30 березня 2019 року,02 травня 2019 року, 30 листопада 2019 року, 01 грудня 2019 року.

За фактом залиття позивач звернулась до комунального підприємства (далі КП) «Жилкомсервіс», було складено відповідний акт та встановлено причини затоплення квартири позивача: халатне відношення мешканців квартири АДРЕСА_2 до використання сантехнічних приборів у приміщенні ванної кімнати, при технічно несправній системі водовідведення.

Вказувала, що через неправомірні дії відповідача її квартира потребує відновлювального ремонту, вартість якого складає 190 000 грн. Крім того їй завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях та зумовлена пошкодженням майна, неможливістю нормально користуватися і проживати в квартирі після її залиття, порушенням звичного способу життя, різким погіршенням здоров`я.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

На вказане судове рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року відкрито апеляційне провадження у цій справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2020 року.

Постановою Харківського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2020 року скасовано та ухвалено нове, яким задоволено позов. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 завдану майнову шкоду, внаслідок залиття квартири, у розмірі 182334,25 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 5000,00 грн.

Постановою Верховного Суду від 24 листопада 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_4 , в інтересах якого діє адвокат Кривошеєнко О.Ю., задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

14.12.2021 ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, яка відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 28.12.2021, передано судді-доповідачу Маміній О.В.

Заява мотивована тим, що відповідачу, який є громадянином Ізраїлю, на праві власності належить квартира АДРЕСА_3 . Здійснення заходів забезпечення позову щодо його нерухомого майна є єдиною реальною можливістю для виконання рішення суду та поновлення порушених прав та інтересів позивача, невжиття яких унеможливить виконання рішення суду.

Враховуючи наведене, позивач просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3 та заборони її відчуження будь-яким особам у будь-який спосіб.

Виходячи зі змісту ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Перевіривши матеріали заяви, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову - це фактично гарантія захисту прав позивача, що гарантує в майбутньому належне виконання судового рішення, оскільки забезпеченню підлягає матеріально-правова вимога до відповідача, реалізація якої без вжиття заходів із забезпечення позову може бути неможливою. Предмет забезпечення позову виключно матеріально-правова вимога (майнового чи немайнового характеру), що утворює предмет позову, який надалі підлягає виконанню.

У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно із п.п .1,2,3,4,10 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та(або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання ; інші заходи у випадках, передбачені законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображена в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Натомість, даних, що станом на час подання заяви про забезпечення позову про те, що квартира АДРЕСА_3 ,на яку позивач просить накласти арешт та заборонити її відчуження, належить відповідачу ОСОБА_5 , позивачкою суду не надано.

З урахування викладеного, підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відсутні.

Керуючись ст.ст.149, 150, 153 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.В. Маміна

Судді І.В. Бурлака

А.В. Котелевець