Справа № 522/8594/21
Провадження № 2/522/6716/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючої судді Ковтун Ю.І.,

за участі секретаря Лахматової С.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Бойко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №14» Одеської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу про припинення трудового договору, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 ), яка подана адвокатом Туровським Ігорем Сергійовичем (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №14» Одеської міської ради (, місцезнаходження: 65029, м.Одеса, вул. Торгова, 29/31), в якій просить суд: визнати незаконним та скасувати наказ Комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 14» (правонаступник Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 14» Одеської міської ради) від 06.09.2016 №79-ос про звільнення ОСОБА_2 з посади сестри медичної ЗПСМ амбулаторії № 1 на підставі пунктів 3, 4 статті 40 та ст. 43 КЗпП України (прогул без поважних причин); стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 14» Одеської міської ради на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 вересня 2016 року по день ухвалення рішення у справі.

В обґрунтування позову зазначено, що 06.09.2016 наказом № 79-ос позивач була звільнена з посади сестри медичної ЗПСМ амбулаторії № 1 за п. 3 та п. 4 ст. 40 та ст. 43 КЗпП України (прогул без поважних причин). Зазначає, що для звільнення працівника за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність факту не першого, а повторного здійснення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше. Про своє звільнення позивач дізналася лише після отримання трудової книжки 15.04.2021 особисто у приміщенні КНП «ЦПСМД№ 14» ОМР, про що було проставлено підпис та дуту отримання в журналі видачі трудових книжок. Зазначає, що до ОСОБА_3 жодного разу не застосовувались дисциплінарні й громадські стягнення, акті про відсутність на роботі ОСОБА_3 не складалися, витребування пояснень у ОСОБА_3 про відсутність на роботі не здійснювалося. Також посилається на те, що роботодавець може прийняти рішення про звільнення працівника за п. 3 та п. 4 ст. 40 КЗпП України лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 43 КЗпП України, подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Після отримання згоди профспілки роботодавець (керівник підприємства) видає наказ про звільнення, з яким слід ознайомити відповідного працівника під підпис згідно з вимогами ч. 4 ст. 149 КЗпП України. Зазначає, що будь-якого запрошення на засідання профспілкового комітету де розглядалося подання про звільнення позивач не отримувала та не була повідомлена про час та місце розгляду зазначеного подання.

Також зазначає, що оскільки звільнення позивача відбулося 06.09.2016, то середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих нею за попередні два місяці роботи, а саме за серпень і липень 2016 року.

Разом з позовною заявою було подано заяву, в якій позивач просить поновити пропущений процесуальний строк на звернення до суду, посилаючись на те, що позивач отримала трудову крижку 15.04.2021 особисто у приміщенні КНП «ЦПСМД №14» ОМР. У зв`язку з затримкою КНП «ЦПСМД №14» ОМР видачі ОСОБА_3 трудової книжки нею було пропущений строк звернення до суду.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 травня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

22.09.2021 на адресу суду від представника відповідача надійшла заява, в якій просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача адвокат Бойко С.В., в судовому засіданні позов не визнала та просила у задоволенні позову відмовити, пояснила, що позивача у телефонному режимі було повідомлено про її звільнення. Жодних заяв від позивача до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №14» Одеської міської ради не надходило. Під час звільнення було дотримано всі вимоги законодавства, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами. Зазначила, що після відпустки позивач мала приступити до роботи 15.08.2016 проте з`явилася на роботу 22.08.2016 на декілька годин. У відділі кадрів позивача повідомляли про те, що їй необхідно з`явитися на засідання профспілкового комітету.

Одночасно, представником відповідача подано заяву про застосування строків давності у виниклому трудовому спорі.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом установлено, що ОСОБА_2 працювала у Комунальній установі «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 14», правонаступником якої є Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 14» Одеської міської ради на посаді сестри медичної загальної практики сімейної медицини амбулаторії № 1, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_3 (а.с. 13 14).

03.08.2016 ОСОБА_2 звернулася з заявою до Головного лікаря Комунальній установі «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 14» про надання відпустки за власний рахунок з 04 по 05 серпня 2016 року та з 08 по 12 серпня 2016 року (а.с. 57, 58).

Наказом в.о. головного лікаря Кедик І.І. Комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 14» від 04.08.2016 № 39-від ОСОБА_2 надано додаткову відпустку без збереження заробітної плати строком 2 календарних дні з 04.08.2016 по 05.08.2016 та строком 5 календарних днів з 08.08.2016 по 12.08.2016 (а.с. 56).

Відповідно до рапортів завідуючої амбулаторії № 1 ОСОБА_4 від 17.08.2016 та від 19.08.2016 ОСОБА_2 не приступила до роботи 15.08.2016, 16.08.2016, 17.08.2016, 18.08.2016 та 19.08.2016 (а.с. 61, 62).

Відповідно до рапорту завідуючої амбулаторії № 1 Лазаренко О.П. від 22.08.2016 ОСОБА_2 22.08.2016 самостійно вийшла на роботу з 11.00 до 12.00 (робочий час з 09.00 до 16.28). О 12.00 годині пішла з роботи, на телефонні дзвінки не відповідає. Поважні причини прогулів не надала. Була попереджена про накладення стягнень за неодноразові порушення трудової дисципліни (а.с.63).

Відповідно до актів перевірки відпрацьованого робочого часу, які складені комісією з участю Голови профспілкового комітету ОСОБА_5 від 15.08.2016, 17.08.2016 та 19.08.2016 ОСОБА_2 15.08.2016, 17.08.2016 та 19.08.2016 відсутня на робочому місці без поважної причини. На телефонні дзвінки не відповідає (а.с.64, 65, 66).

Згідно розпорядження в.о. головного лікаря Кедик І.І. від 22.08.2016, у зв`язку з відсутністю ОСОБА_2 на робочому місці з 15.08.2016 по 20.08.2016 та 22.08.2016 з 09.00 год до 11.00 год. доручено інспекторові з кадрів ОСОБА_6 провести перевірку відсутності ОСОБА_2 на робочому місці та відібрати у неї пояснення (а.с. 67).

Згідно акту від 22.08.2016 який складено зав.амбулаторії № 1 ОСОБА_4 , членом профкому ОСОБА_7 , та інспектором з кадрів ОСОБА_6 ОСОБА_2 в телефонному режимі було запропоновано надати пояснення щодо причин відсутності її на робочому місці з 15.08.2016 по 20.08.2016 та 22.08.2016. Від дачі пояснень відмовилася (а.с.68).

Наказом в.о. головного лікаря Кедик І.І. Комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 14» від 23.08.2016 № 11-адм ОСОБА_2 , у зв`язку з неодноразовим порушенням трудової дисциплін без поважних причин (прогули), правил внутрішнього трудового розпорядку та недотримання графіку роботи по медичному обслуговуванню населення оголошено догану та попереджено, що при повторному порушенні трудової дисципліни без поважних причин буде вирішено питання її службової відповідності. Підставо зазначено: акти перевірки відпрацювання робочого часу комісією з участю Голови профспілкового комітету; рапорти завідуючої амбулаторії № 1 про відсутність ОСОБА_2 на робочому місці (а.с. 60).

Відповідно до рапорту завідуючої амбулаторії № 1 ОСОБА_4 від 05.09.2016 ОСОБА_2 не приступила до роботи з 23.08.2016. На телефонні дзвінки не відповідає. (а.с.70).

Згідно розпорядження в.о. головного лікаря Кедик І.І. від 05.09.2016, у зв`язку з відсутністю ОСОБА_2 на робочому місці з 23.08.2016 по 05.09.2016 доручено інспекторові з кадрів ОСОБА_6 провести перевірку відсутності ОСОБА_2 на робочому місці та відібрати у неї пояснення (а.с. 71).

Згідно акту від 05.09.2016, який складено зав.амбулаторії № 1 ОСОБА_4 , інспектором з кадрів ОСОБА_6 та членом профкому ОСОБА_7 , ОСОБА_2 в телефонному режимі було запропоновано надати пояснення щодо причин відсутності її на робочому місці з 23.08.2016 по 05.09.2016. Від дача пояснень відмовилася. ОСОБА_2 запросили прибути на роботу на засідання профкому 06.09.2016 о 12.00 год. (а.с.72).

Як вбачається з витягу з протоколу № 1 від 06.09.2016 загальних зборів співробітників-членів профспілкової організації КУ «ЦПМСД №14» питання звільнення ОСОБА_2 узгоджено з представниками профспілкової організації. Колектив Центру одноголосно проголосував за звільнення ОСОБА_2 (а.с.73).

Згідно наказу в.о. головного лікаря Кедик І.І. від 06.09.2016 № 79-ос ОСОБА_2 сестру медичну загальної практики сімейної медицини амбулаторії № 1, у зв`язку з неодноразовими порушеннями трудової дисципліни без поважних причин, правил внутрішнього трудового розпорядку та недотримання графіку роботи по медичному обслуговуванню населення, звільнено з посади за п. 3 (систематичного невиконання працівником без поважних причин службових обов`язків) та п.4 (прогулу без поважних причин) ст. 40 та ст. 43 (розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації) КЗпП України 06.09.2016 року (а.с.69).

Відповідно до рапорту інспектору з кадрів ОСОБА_6 від 12.10.2016 у телефонній розмові ОСОБА_2 повідомлено про її звільнення за наказом № 79-ос від 06.09.2016 та запропоновано прибути до колишнього місця роботи, ознайомитися з матеріалами звільнення та отримати трудову книжку. Прибути до колишнього місця роботи ОСОБА_2 відмовилася. (а.с.74).

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що після закінчення відпустки ОСОБА_2 на роботу не вийшла. Вийшла на роботу через декілька днів, на пару годин, після чого пішла з роботи, на телефонні дзвінки не відповідала та на роботу не приходила. Після декількох місяців один раз відповіла на телефонний дзвінок та їй було повідомлена, що її звільнено за прогули та запропоновано з`явитися ознайомитися з матеріалами звільнення та отримати трудову книжку. ОСОБА_2 повідомила, що вона не прийде та трудову книжку забирати не буде. Позивачка лише один раз відповіла на телефонний дзвінок, після чого не відповідала. Позивачка прийшла після 4 років. Питання щодо звільнення ОСОБА_2 розглядалося на загальних зборах членів профспілкової організації, на окремих зборах вказане питання не розглядалося. Також пояснив, що засобами поштового зв`язку повідомлення позивачу не направлялися, оскільки співробітники та сусіди повідомили, що позивач за вказаною адресою не мешкає. Акти з цього приводу не складалися.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_7 пояснили, що ОСОБА_2 повинна була вийти з відпустки 15.08.2016, проте вийшла 22.08.2016, на прохання пояснити де вона була не відповідала та залишила місце роботи. На засіданні профспіклового комітету було прийнято рішення звільнити ОСОБА_2 за прогули.

У пункті 4 частини 1 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Зі статті 147 цього ж Кодексу вбачається, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Згідно ч. 1 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Як встановлено судом, відповідно до положення ч. 1 ст. 149 КЗпП України відповідачем були дотримані, і до притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відповідач пропонував позивачеві надати письмові пояснення по фактам виявлених порушень.

Так, відповідно ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Так, суд приходить до висновку про те, що факти допущених порушень позивачем при виконанні своїх обов`язків, зокрема, відсутності на робочому місці без поважної причини, які були виявлені відповідачем, в дійсності мали місце.

Разом з тим, судом установлено, в матеріалах справи відсутні докази про те, що при звільненні позивача відповідачем було дотримано порядок встановлений ст. 43 КЗпП України.

Так, питання про звільнення позивача, вирішено на засіданні Первинної профспілкової організації без участі позивача, письмової згоди наданої ОСОБА_2 до Первинної профспілкової організації, щодо розгляду вказаного питання у її відсутність, матеріали справи не містять.

Таким чином, вищевикладене свідчить про недоведеність належного виконання роботодавцем вимог чинного законодавства при звільненні працівника.

Проте, реалізація права на судовий захист невід`ємно пов`язана зі строками, в межах яких позивач може звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

У справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Так, згідно до ст. ст. 233, 234 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний умісті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений ст. 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку.

Згідно з п.4 постанови Пленум Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», встановлені статтями 228, 223 КЗпП (322-08) строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст.233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з`ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обов`язки сторін.

Строки, встановлені статтею 233 КЗпП України, можуть бути поновлені лише за наявності поважних причин. При цьому, поважність причин означає, що працівник не ставився зневажливо до питання про захист своїх прав, але його зверненню за захистом перешкоджали такі причини, які можна вважати поважними.

Як видно з заявлених вимог ОСОБА_2 , вони стосуються процедури звільнення позивача та застосування, у разі визнання такого звільнення незаконним, наслідків у вигляді скасування наказу про звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Отже, строк звернення до суду з таким позовом становить один місяць та обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки із записом про звільнення.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу було достовірно відомо про існуючі між нею та відповідачем правовідносини, із наданих суду доказів установлено, що ОСОБА_2 відмовилася ознайомлюватись з наказом про звільнення та від отримання трудової книжки, що підтверджується відповідним рапортом від 12.10.2016 та показами свідків, тобто з цього моменту вона дізналася про своє звільнення, а тому, звернувшись до суду з зазначеним позовом 18.05.2021 пропустила строк, визначений ч. 1 ст. 233 КЗпП України.

Позивач не надала доказів того, що не мала реальної можливості звернутися з даним позовом у межах строку визначеного законом, а тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Вказане узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного суду від 29 липня 2020 року у справі №524/1424/18.

Крім того, вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, є похідними і також не підлягають задоволенню, їх вирішення відповідно до ст. 235 КЗпП України залежить від того, чи будуть задоволені вимоги щодо незаконності звільнення, а тому також не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовуОСОБА_2 до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №14» Одеської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу про припинення трудового договору, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ю.І. Ковтун