Справа № 357/6189/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Кривенко О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , який діє від імені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Білоцерківської районної державної адміністрації, орган опіки та піклування Узинської об`єднаної територіальної громади, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач АТ «Альфа Банк» звернулося до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 21.05.2008 року між АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №MRTSG-19, згідно з умовами якого відповідачу було надано кредит у сумі 26 706, 00 доларів США, на строк до 21.05.2014 року, зі сплатою за користування ним 12,0 % річних, позичальник зобов`язувався погашати своєчасно заборгованість за кредитом та відсотками, сплачувати неустойки та інші платежі в сумі та строки, на умовах передбачених договором та Додатком №1 до договору, але своїх зобов`язань не виконав, та станом на 01.02.2020 року має заборгованість в розмірі 47 551,47 доларів США, яка складається із простроченої заборгованості - 24 613, 45 доларів США, строкової заборгованості по нарахованих відсотках 90,25 доларів США, простроченої заборогованості по нарахованих відсотках 22 847,77 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 21.05.2008 року між банком та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір №MRTSG-19/S, посвідчений нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Ященко П.В., відповідно до якого іпотекодавець передає банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями і спроудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка на якій знаходиться житловий будинок загальнгою площею 0,3805 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 120 132,00 грн. Оскільки позичальником порушені умови кредитного договору, то позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями і спроудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка на якій знаходиться житловий будинок загальнгою площею 0,3805 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №MRTSG-19 від 21.05.2008 року в розмірі 47 551,47 доларів США, яка складається із простроченої заборгованості - 24 613, 45 доларів США, строкової заборгованості по нарахованих відсотках 90,25 доларів США, простроченої заборогованості по нарахованих відсотках 22 847,77 доларів США, на користь АТ «Альфа Банк», шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; примусово виселити відповідачів з житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути солідарно з відповідачів судові витрати по справі.

21.08.2020 року ухвалою судді було відкрито провадження у справі в порядку загального провадження та призначено підготовче судове засідання.

24.09.2020 року ухвалою суду було залучено до участі у справі в якості третьої особи орган опіки та піклування Узинської об`єднаної територіальної громади.

12.11.2020 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.

Позивач не направив в судове засідання свого представника повторно. В судовому засіданні 14.12.2020 року представник позивача, адвокат Белінський В.А., згідно довіреності у справі (а.с.184), просив надати час для ознайомлення з письмовими поясненнями третьої сторони по справі - Узинської міської ради.

01.02.2021 року на електронну адресу суду було надіслано письмові пояснення позивача. На розгляд справи 04.02.2021 року та 04.03.2021 року представник позивача, будучи належно повідомленим про судове засідання, не з`явився, не направив суду клопотань, чи будь-яких заяв.

Суд не вбачає підстав для повторного відкладення розгляду справи, оскільки згідно з правовою позицією, викладеною ВС, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

В даному випадку, представник позивача обізнаний про судове засідання, направив суду письмово викладені пояснення по справі, та неявка представника позивача до суду не перешкоджає розгляду справи.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належно, також, були викликані до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, жодних клопотань, відзиву чи заперечень до суду не подали та відповідно до положень ст.128,130 ЦПК України вважається, що відповідачі повідомлені належно про розгляд справи.

Представник третьої особи - Служба у справах дітей Білоцерківської РДА, не направили в судове засідання свого представника, про день та час розгляду справи були повідомлені належно, 02.09.20р. направили суду клопотання про залучення до розгляду у справі органу опіки та піклування Узинської ОТГ.

Представник третьої особи - орган опіки та піклування Узинської об`єднаної територіальної громади, не направили в судове засідання свого представника, про день та час розгляду справи були повідомлені належно, на виконання ухвали суду надали суду письмові пояснення по справі та просили суд вирішити справу з урахуванням прав та інтересів малолітніх дітей відповідачів, відмовити в позові.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Внаслідок реорганізації шляхом приєднанння АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усього майна, майноивх прав та обов`язків є АТ «Альфа Банк». Правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у АТ «Альфа Банк» з дати затвердження Передавального акту загальними зборами акціонерів АТ «Альфа Банк» та рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк», а саме з 15 жовтня 2019 року.

Судом встановлено, що 21.05.2008 року між АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №MRTSG-19, згідно з умовами якого відповідачу було надано кредит у сумі 26 706, 00 доларів США, на строк до 21.05.2014 року, зі сплатою за користування ним 12,0 % річних (а.с.9-12).

Відповідно до п.1.2 Договору кредит надається строком на 6 (шість) років зі строком остаточного повернення не пізніше 21.05.2014 року, включно.

Відповідно до п.1.3 Договору кредитні кошти призначені для придбання: будинку АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 0,3805 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ч.1.6 Договору до загальної сукупної вартості кредиту за цим Договором входять витрати позичальника, необхідні для погашення основної суми кредиту (п.1.1. цього Договору), процентів за його користування (п.2.2 -2.6 цього Договору), сплати комісій Банка, передбачених цим договором та додатками до цього Договору, а також витрати Позичальника на користь третіх осіб, пов`язані з укладенням іпотечних договорів та договорів забезпечення, вартість внесення записів про іпотеку до Державного реєстру іпотек, вартість страхування та інші супутні витрати на користь третіх осіб відповідно до Додатку №2 до цього Договору.

Встановлено, що позичальник ОСОБА_1 неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, порушив умови Кредитного договору.

Позивач зазначає, що внаслідок порушень позичальником умов Кредитного договору, станом на 01.02.2020 року, виникла заборгованість в розмірі 47 551,47 доларів США, яка складається із простроченої заборгованості - 24 613, 45 доларів США, строкової заборгованості по нарахованих відсотках 90, 25 доларів США, простроченої заборгованості по нарахованих відсотках 22 847,77 доларів США, що еквівалентно 56 357,29 грн.

Встановленим є те, що з метою забезпечення належного виконання зобов`язання за вказаним Кредитним договором, 21.05.2008 року між банком та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір №MRTSG-19/S, посвідчений нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Ященко П.В. (а.с.14-16).

Відповідно п.2.1. Іпотечного договору іпотекодавець передає банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вартість предмета іпотеки становить 120 132,00 грн.

Згідно п.2.1.2. Іпотечного договору разом з іпотекою нерухомого майна, яке зазначене в п.2.1. в іпотеку за цим договором надається земельна ділянка на якій знаходиться житловий будинок загальною площею 0,3805 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до умов вказаного Іпотечного договору, Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у будь-якому з випадків: у випадку невиконання основного зобов`язання; у випадку невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем умов договору іпотеки; у інших випадках передбачених законодавством України.

Відповідно п.9.1. Іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання по Кредитному договору в порядку, встановленому законодавством України та умовами цього Договору; продажу Іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку встановленому законодавством України та умовами цього Договору.

Згідно п.9.2. Іпотечного договору Іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах передбачених цим договором.

Судом встановлено, що на виконання умов Кредитного договору та іпотечного договору, відповідачам було направлено вимогу про усунення порушень, але ця вимога залишена без задоволення. Матеріали справи містять копію Вимоги про усунення порушень, що була направлена відповідачам 11.02.2020 року (а.с.5) та реєстр поштових відправлень рекомендованих листів (а.с.6).

Як вбачається з довідки наданої Узинською міською радою старостинського округу №6 Білоцерківського району Київської області №72 від 03.04.2019 року, в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані дев`ять осіб: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . Власник будинку ОСОБА_1 , 1954 р.н. (а.с.7).

Представник органу опіки та піклування Узинської об`єднаної територіальної громади, заперечуючи позовні вимоги, у відзиві зазначила, що 07.06.2014 р. набув чинності ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». За умовами вказаного Закону, якщо житлове майно надано в іпотеку на забезпечення виконання зобов`язань за споживчими кредитами, наданими в іноземній валюті, та іпотечне майно є єдиним місцем проживання - таке нерухоме майно не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника). Просили враховувати той факт, що, якщо в іпотечному майні зареєстровані неповнолітні діти то таке житло не може бути стягнуте без надання іншого житла. Відповідно до п.26 Правил реєстрації місця проживання затверджених постановою КМУ від 02.02.2016 року, ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання а Україні», підставами для зняття особи з реєстрації є її заява, судове рішення або припинення підстав на право користування приміщенням. Натомість від відповідачів не надходило заяв про зняття їх з місця реєстрації, та позивачем не надано доказів припинення підстав на право користування житлом, а тому таке зняття з реєстрації є незаконним. Одночасно зазначили, що в матеріалах справи відсутні докази того, що письмові вимоги до відповідачів про добровільне звільнення відповідачами спірного житлового будинку, були подані Банком протягом дії іпотечного договору та з моменту порушення позичальником умов кредитного договору, а також після закінчення строку на який було укладено іпотечний договір з урахуванням строків позовної давності. Також не надано доказу того, що письмова вимога була отримана відповідачами, як того вимагає ч.3 ст.109 ЖК Української РСР. Позивач не надав доказів того, що на час укладення договору про іпотечний кредит за №MRTG-19 від 21.05.2008р. та Іпотечного договору за № MRTG-19/S від 21.05.2008р. малолітні діти не були зареєстровані у предметі іпотеки і не мали права користування ним. Відповідно до ч.3 ст. 17 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають

нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання… Третя особа, зазначає, що на відносини, що склалися між сторонами поширюється дія ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким введено заборону на примусове стягнення (відчуження) нерухомого майна. Відповідно до ч. 1 п.1.1 та п.1.2 Договору про іпотечний кредит за №MRTG- 19 від 21.05.2008р. кредит надається строком на 6 років, а строком остаточного його повернення кредиту є 21.05.2014р. Частиною 5 п.5.1.4. та п.5.2., п.5.2.1, п.5.2.2. даного Договору передбачено, що Банк має право надати позичальнику довідку щодо стану заборгованості за Кредитним договором, а також вимагати від Позичальника належного виконання взятих на себе зобов`язань. Банк, знаючи про порушення умов кредитного договору з боку позичальника, не вжив необхідних дій з дати порушення кредитних зобов`язань, таким чином допустив зростання суми заборгованості. З матеріалів справи вбачається, що Банк звернувся до Позичальника з вимогою про усунення порушень та добровільне виселення лише 04.02.2020р. Отже, представник третьої особи, просив суд, при винесенні рішення застосувати строк позовної давності.

В підтвердження зазначеного надано лист Узинської міської ради Білоцерківського району від 09.11.2020 року №14-21-67, з якого вбачається, що станом 2008 рік у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , були зареєстровані але не проживали ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , дружина власника, на даний час ОСОБА_11 вибула з господарства та проживає в м. Нью-Йорк, США з 2018 року. (а.с.168).

Представник позивача, в письмово викладених поясненнях на відзив третьої особи зазначив, що укладаючи іпотечний договір, Іпотекодавець шляхом вільного волевиявлення прийняв на себе всі ризики, пов`язані з невиконанням умов кредитного договору та настання відповідних несприятливих для нього наслідків у разі невиконання основного зобов`язання, добровільно обмеживши своє право власності на предмет іпотеки у встановлений чинним законодавством спосіб. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Частина 2 ст. 109 Житлового кодексу визначає, що громадянам, яких виселяють жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. В даному випадку кредитні кошти були отримані для купівлі предмету іпотеки, про що вказано у п. 1.3. Кредитного договору, а відтак чинний ЖК передбачає законну можливість виселення всіх осіб, які є зареєстрованими в будинку, який був придбаний за кредитні кошти. Також, позивач зазначає, що матеріали справи містять докази, того, що неповнолітні особи не мали права користування на предмет іпотеки в момент укладення Кредитного та Іпотечного договорів. Так, згідно п. 4.11. Іпотечного договору сторонами внесено застереження наступного змісту: «Іпотекодавець стверджує, що за адресою місцезнаходження предмету іпотеки не зареєстровано неповнолітні та/чи неповнолітні діти». В силу ч. З ст. 17 Закону «Про охорону дитинства» № 2402-ІІІ батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання. Згідно з ч. З ст. 18 Закону № 2402-ІІІ органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Як передбачено ч. 4 ст. 12 Закону «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» № 2623-IV, для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке, або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Аналогічні положення містяться у ч.ч. 2, 4 ст. 177 СК України. Разом з тим, Законом України «Про іпотеку» встановлено порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. З матеріалів справи вбачається, що на час укладення сторонами договору іпотеки неповнолітні не були зареєстровані у предметі іпотеки на момент укладення Іпотечного договору. Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Іпотекодавець, укладаючи Іпотечний договір, умисно не повідомив іпотекодержателя про право проживання дітей в даному будинку, а отже, не визнавали такого їхнього права. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, не може бути підставою для визнання договору іпотеки недійсними, а може спричинити для батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування правова позиція, висловлена ВСУ у Постановах по справі 6-930цс16, 6-405цс15 та ін.). Пунктом 5.1. Іпотечного договору сторонами погоджено: «Іпотекодатель погоджується з тим, що протягом дії Іпотечного договору він не має права без письмової згоди Іпотекодержателя вчиняти чи опосередковано сприяти вчиненню нижчезазначених дій: ... не прописувати (не реєструвати) право проживання будь-яких третіх осіб території (площі) предмета іпотеки без попередньо отриманої на те згоди Іпотекодержателя». Натоміть, на порушення п. 5.1. договору іпотеки Іпотекодавець зареєстрував в будинку дітей без письмової згоди іпотекодержателя. Позивач зазначає, що встановлений ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 цього Закону протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки зазначений Закон не зупиняє дії інших нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то наведені доводи також не можуть бути підставою для відмови в позові. Також позивач зазначив, що згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а в даному випадку, відповідачі не подають заяву про застосування строку позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Згідно з ч. 2 ст. 590 ЦК України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк /термін/, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Згідно вимог ч. 1, ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Відповідно до п.7.1.3 Іпотечного договору іпотекодержатель має право у разі порушення іпотекодавцями обов`язків, встановлених даним договором, вимагати дострокового виконання зобов`язання за договором позики, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно п.9.1. Іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання по Кредитному договору в порядку, встановленому законодавством України та умовами цього Договору; продажу Іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку встановленому законодавством України та умовами цього Договору.

Згідно п.9.2. Іпотечного договору Іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах передбачених цим договором.

Стаття 35 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Судом встановлено, що на виконання умов Кредитного договору та іпотечного договору, відповідачам було направлено вимогу про усунення порушень та ця вимога залишена без задоволення. Матеріали справи містять копію Вимоги про усунення порушень, що була направлена відповідачам 11.02.2020 року (а.с.5) та реєстр поштових відправлень рекомендованих листів (а.с.6).

Згідно п. 37 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов`язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Підставою позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки позивачем визначено порушення позичальником умов кредитного договору та несплачену суму заборгованості, яка станом на 01.02.2020 року становить 47 551,47 доларів США, після направлення вимоги про усунення порушень та повернення заборгованості, яку, як стверджує позивач, відповідачі проігнорували.

Щодо обґрунтування розміру простроченої заборгованості відповідача за кредитним договором, позивачем було надано суду довідку-розрахунок заборгованості станом на 01.02.2020 року в розмірі 47 551,47 доларів США, яка складається із простроченої заборгованості - 24 613, 45 доларів США, що еквівалентно 613 357,33 грн.; строкової заборгованості по нарахованих відсотках 90,25 доларів США, що еквівалентно 2 248,99 грн.; простроченої заборогованості по нарахованих відсотках 22 847,77 доларів США, що еквівалентно 569 357,29 грн.(а.с.8).

Довідка про розрахунок заборгованості, на думку суду, сам по собі не може бути належним та допустимим доказом її наявності та розміру, оскільки нічим не підтверджується і його правильність неможливо перевірити.

Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Тому, суд критично оцінює доводи позивача щодо обґрунтування заборгованості та не приймає даний доказ, оскільки з дослідження змісту наявних у справі документів в розрахунках заборгованості зазначені різні процентні ставки та різні суми кредитного ліміту, також, зазначена в ньому інформація не пояснює природу виникнення у відповідача боргу в розмірі 47 551,47 доларів США, період виникнення порушення зобов`язань позичальника.

За правилом статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Умовами кредитного передбачено, відповідно до п.1.1 та п.1.2 Договору про іпотечний кредит за №MRTG- 19 від 21.05.2008р. кредит надається строком на 6 років, зі строком остаточного його повернення не пізніше 21 травня 2014р., включно.

При вирішенні питання про нарахування процентів після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року (№ 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року (№14-318цс18), від 06.02.2019 року у справі № 175/4753/15-ц, постанові Верховного Суду від 05 листопада 2020 року у справі № 466/7784/13-ц, яким роз`яснено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, кредитор мав право на нарахування процентів за умовами договору, лише, в межах строку кредитування, тобто до 21.05.2014 року, але згідно поданого розрахунку здійснив нарахування відсотків станом на 01.02.2020 року, тобто в порушення частини другої статті 1050 ЦК України та абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України поза межами погодженого сторонами строку кредитування.

Крім того, з наданої позивачем довідки-розхрахунку заборгованості (а.с.8), взагалі, неможливо перевірити достовірність розрахунку, оскільки дана довідка складена представником позивача, не містить необхідних даних та не є документом, оформленим відповідно до норм Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

В даному випадку, з наданої позивачем довідки неможливо перевірити розмір заборгованості, період її виникнення, розмір нарахованих та сплачених відсотків, штрафних санкцій. Отже, позивач вказав борг відповідача ОСОБА_1 на суму 47551,47 дол.США, та при цьому не надав жодного належного доказу в підтвердження дійсності такого розрахунку, необгрунтував власних розрахунків.

Згідно ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно п. 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов`язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК).

Крім того, пунктом 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» /Із змінами і доповненнями, внесеними постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 7, резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов`язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

При цьому суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення.

В даній справі неможливо встановити загальний розмір вимог АТ «Альфа-Банк» та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки. Розрахунок суми заборгованості позивачем не мотивований. Суду не надано доказів розрахунку боргу внаслідок якого позивач ставить вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому така позовна вимога не підлягає до задоволення. І як, наслідок, не підлягає до задоволення, як похідна позовна вимога, про виселення відповідачів з будинку АДРЕСА_1 .

Щодо заяви представника третьої особи про застосування в даному спорі положення про строки позовної давності, суд зазначає, що в силу ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. А згідно ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідачі не подали суду жодних заяв щодо строків позовної давності, а тому суд не вбачає підстав розглядати відповідне клопотання третьої особи.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, надавши належну правову оцінку яким, суд мав би можливість дійти обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача, тому судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 267, 509, 526, 530, 589, 590, 610, 611, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, Законом України "Про іпотеку", ст. 4, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 82, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , який діє від імені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Білоцерківської районної державної адміністрації, орган опіки та піклування Узинської об`єднаної територіальної громади, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду виготовлено 11.03.2021 року.

СуддяО. Я. Ярмола