Справа № 204/7104/20
Провадження № 2/932/4858/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі - Скопа Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

26 жовтня 2020 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, в якій позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 205693 грн. 68 коп., судові витрати в розмірі 15056,94 грн., які складаються із сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 30.11.2017 року ОСОБА_2 позичила у нього грошові кошти у сумі 6200,0 євро, про що між ними був укладений договір позики, факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою від 30.11.2017 року, написаною відповідачем. Відповідно до цієї розписки був встановлений строк щомісячного платежу за договором позики. ОСОБА_2 свого зобов`язання за розпискою не виконала у повному обсязі, кінцева дата сплати всієї суми боргу сплинула 30.05.2018 року, сума заборгованості відповідача перед ним складає 6200 Євро, що еквівалентно 205 693,68 грн.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2020 року дану цивільну справу № 204/7104/20 було передано за підсудністю до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2020 року суддя Кудрявцева Т.О. визначена для розгляду даної справи.

Ухвалою судді від 01.12.2020 року було відкрито провадження у справі та визначено про її розгляд в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 29.04.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

В судове засідання 23.06.2021 року відповідач не з`явилася, про день, час та місце його проведення повідомлялася належним чином, причину неявки не повідомила.

В судове засідання 17.08.2021 року відповідач не з`явилася, про день, час та місце його проведення повідомлена належним чином, її представник надала суду заяву з проханням відкласти судове засідання на іншу дату та надати можливість ознайомитися з матеріалами справи.

В судове засідання 25.10.2021 року відповідач не з`явилася, про день, час та місце його проведення повідомлена належним чином, електронною поштою надала суду заяву з проханням відкласти судове засідання на іншу дату, посилаючись на своє перебування на самоізоляції, проте доказів поважності неявки в судове засідання не надала.

30.11.2021 року представником позивача суду надана заява, в якій вона просила дане судове засідання провести без її і позивача участі та ухвалити рішення у справі.

В судове засідання 30.11.2021 року відповідач не з`явилася, про день, час та місце його проведення повідомлена належним чином, 30.11.2021 року до суду від її представника електронною поштою надійшла заява з проханням відкласти судове засідання на іншу дату, посилаючись на свою участь у цей день в розгляді іншої справи в Індустріальному районному суді м. Дніпропетровська, проте доказів поважності неявки в судове засідання суду не надано.

Зважаючи на те, відповідач та її представник були належним чином повідомлені про судове засідання, доказів поважності неявки в судове засідання не надали, суд вважає можливим відповідно до положень п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України розглянути справу за відсутності відповідача та у відсутності позивача, зважаючи на заяву її представника, а також без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши докази у справі, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ст.1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до вимог ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, 30.11.2017 року між ОСОБА_1 , як позикодавцем, та ОСОБА_2 , як позичальником, укладено договір позики у вигляді розписки, відповідно до якої ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 у позику грошові кошти у сумі 6200,0 євро, а ОСОБА_2 зобов`язалась повернути позику окремими частинами у строк до 30.05.2018 року.

Відповідачем умови договору позики не виконано, отримані у позику грошові кошти у повному обсязі не повернуто позивачу в строк, обумовлений в розписці, що нею не спростовано.

В наслідок цього право ОСОБА_1 на повернення своєї власності було порушено, а тому підлягає судовому захисту. ОСОБА_1 має право вимагати стягнення заборгованості з ОСОБА_2 і реалізував це право, звернувшись до суду.

Суд приймає розписку від 30.11.2017 року як належний та допустимий доказ, оригінал якої долучено до матеріалів справи представником позивача та оглянуто судом.

Таким чином, в зв`язку з невиконанням договору позики, в межах заявленого позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 205693,68 грн. (6200,00 Євро х 33,1764 грн., що є офіційним курсом гривні до 1 Євро за даними НБУ станом на 16.10.2020р.).

Будь-яких доказів в спростування наведеного розрахунку та розміру грошових коштів, які підлягають стягненню, відповідачем суду не надано.

Стосовно вимог позивача про стягнення на його користь з відповідача понесених витрат в зв`язку з розглядом даної справи слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Статтею 133 ЦПК України передбачені види судових витрат. Відповідно до ч.1, 2 судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У відповідності до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч.7, 8 цієї статті, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Позивачем 29.04.2021 року разом із заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу було подано копію Договору №70 про надання правової допомоги від 06.10.2020 року, укладеного нею з адвокатом Гусаковою О.Б., копію квитанції до прибуткового касового ордера №55/3 від 06.10.2020 року про сплату вартості послуг, розмір яких відповідно до умов вказаного договору відповідно до умов зазначеного договору складає 13000,00 грн., а також копію акта виконаних робіт з детальним описом виконаних робіт від 29.04.2021 року та докази направлення цієї заяви з додатками відповідачу.

Враховуючи надання позивачем усіх необхідних документів, що підтверджують понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13000,0 грн. Також, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого ним судового збору в розмірі 2056 грн. 94 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 229, 247, 258-259, 263-265, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики грошових коштів у розмірі 205693,68 грн. (двісті п`ять тисяч шістсот дев`яносто три гривні шістдесят вісім копійок), а також понесені витрати по справі - сплачений судовий збір в розмірі 2056 грн. 94 коп. (дві тисячі п`ятдесят шість гривень дев`яносто чотири копійки) та понесенні витрати на правову допомогу у розмірі 13000 грн. 00 коп. (тринадцять тисяч гривень нуль копійок), а всього 220 750 грн. 62 коп. (двісті двадцять тисяч сімсот п`ятдесят гривень шістдесят дві копійки).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня отримання його копії апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Т.О. Кудрявцева