Справа № 162/31/21
Провадження № 2/162/68/2021
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року смт Любешів

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Цибень О.В.,

за участю секретаря судових засідань Будько І.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в смт Любешів Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та дружини, з якою проживають діти, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 20 січня 2021 року звернулася до Любешівського районного суду Волинської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та дружини, з якою проживають діти.

Позов обґрунтовано тим, що 01 червня 2017 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, у якому в них народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач зазначила, що оскільки подружні стосунки з чоловіком погіршились, вже тривалий час вони з відповідачем проживають окремо. Діти проживають з нею. На даний час відповідач коштів на утримання дітей не надає. Крім того, у зв`язку з перебуванням позивача у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, вона не може вийти на роботу та почати працювати, відтак потребує матеріальної допомоги на своє утримання.

У зв`язку з вищевказаним позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розмірі 1/2 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1200 (одна тисяча двісті) гривень щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення сином ОСОБА_4 трьохрічного віку. Стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 600 (шістсот) гривень.

Ухвалою судді від 02 лютого 2021 року у вказаній справі відкрито провадження та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Згідно ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У встановлений ухвалою строк від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Сторони в судове засідання не з`явилися.

Позивач подала до суду із заявою про розгляд справи без її участі, позоні вимоги визнає повністю.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився без поважних для суду причин. Подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити, не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також вказує, що є учасником бойових дій, під час проходження військової служби отримав вогнепальне поранення, що свідчить про потребу в постійному лікуванні, на яке витрачає значні кошти. Крім того, має неповнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання якої також надає кошти.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, згідно свідоцтва про народження ОСОБА_3 , серії НОМЕР_1 від 08.11.2017 року, та свідоцтва про народження ОСОБА_4 , серії НОМЕР_2 від 16.09.2020 року, їх батьком є ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ст. 141 Сімейного кодексу, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При цьому, суд у відповідності до вимог ст. 182 СК України враховує матеріальне становище та стан здоров`я дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатного віку, наявність у нього рухомого та нерухомого майна та інші обставини, що мають істотне значення.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2021 рік» також визначено прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який для дітей віком до 6 років з 1 січня 2021 року - 1921 гривня.

Крім того, на даний час позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку.

Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Визначаючи розмір аліментів, суд врахував, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, потреби дітей, матеріальний стан відповідача, загальновідомі обставини про щоденну потребу дітей у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, постійне зростання цін на товари та послуги для дітей.

Cуд зауважує, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків обов`язку по утриманню дитини.

Проаналізувавши досліджені докази в їх сукупності, з врахуванням того, що суду надано відомості про незадовільний стан здоров`я відповідача, наявність на утриманні неповнолітньої доньки, відсутні відомості про його матеріальне становище, суд, дотримуючись меж позовних вимог, визначає аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розмірі 1/3 (однієї третьої) частки з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дітьми повноліття, вважаючи, що такий їх розмір буде необхідним та достатнім для забезпечення його гармонійного розвитку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

При вирішенні позовних вимог щодо стягнення на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд керується таким.

Згідно довідки про склад сім`ї, виданої Любешівською селищною радою Любешівського району Волинської області та акту про фактичне місце проживання (не проживання) громадян на території Любешівської селищної ради сини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають з матір`ю ОСОБА_1 .

Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Отже, матеріальне становище дружини, з якою проживає дитина, правового значення не має, а вирішальним є наявність у чоловіка - батька дитини можливості надавати матеріальну допомогу дружині.

Відповідач зазначає, що не має змоги надавати матеріальну допомогу на утримання дружини. На підтвердження незадовільного стану здоров`я подав до суду копію виписки з медичної карти стаціонарного хворого №1521, копію виписного епікризу, а на підтвердження наявності інших утриманців свідоцтво про народження ОСОБА_5 (серії НОМЕР_3 ), згідно якого ОСОБА_2 є її батьком.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів, позивачка не надала допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження матеріального становища відповідача, розміру отримуваних ним доходів та його можливість сплачувати аліменти на її утримання у визначеному нею розмірі.

З огляду на вказане, враховуючи встановлені судом обставини щодо стану здоров`я відповідача, наявність у нього інших утриманців, керуючись принципом розумності та справедливості, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення у межах суми платежу за один місяць слід звернути до негайного виконання.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 600 (шістсот) гривень.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначена правова позиція також викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п. п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, позивачем було надано копію договору про надання правничої допомоги та додатку до нього від 29 грудня 2020 року, копію акта виконаних робіт від 14 січня 2021 року, та квитанцію про сплату 600 (шестисот) гривень за договором від 29 грудня 2020 року.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними доказами наявність понесених витрат, тому вимога про стягнення цих витрат з відповідача підлягає до задоволення.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, тому у відповідності до п. 5 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 908,00 грн., встановлений Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VІ з урахуванням ставок судового збору станом на 01 січня 2021 року.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 19, 81, 274-279, 354, 430 ЦПК України, на підставі ст. ст. 141, 180, 181, 182, 184, 191 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та дружини, з якою проживають діти задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду, 20 січня 2021 року, і до досягнення ними повноліття.

Рішення підлягає обов`язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 600 (шістсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави 908 (дев`ятсот вісім) гривень судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Любешівського районного суду Волинської області О.В. Цибень