Справа № 202/3743/21
Провадження № 2/202/2028/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря -Пеки Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на стороні відповідача: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньов Максим Олександрович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позову позивач в своїй позовній заяві зазначив, що приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем вчинено виконавчий напис №2471 від 24.02.2021, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції» заборгованість в розмірі 8551,52 грн. Приватний нотаріус, мотивував виконавчий напис тим, що ОСОБА_1 є боржником за Кредитним договором №1-1-148519 від 17.04.2019 року укладеним із ТОВ «КФ.ЮА», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції».

Вважає, що виконавчий лист №2471 від 24.02.2021 року приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Тараса Володимировича про стягнення з нього заборгованості є протиправним, тобто таким, що вчинений з порушення вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Цим актом є зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595. Перелік же документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, які зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Порядок не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку.

Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року « Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року було відмовлено в задоволені заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017. Отже, починаючи з 22.02.2017 року нотаріуси позбавлені можливості вчиняти виконавчі написи про стягнення заборгованості, що випливають з кредитних відносин, які не посвідчені нотаріально.

На сьогодні редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.

Просив суд: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 24.02.2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 2471,вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» заборгованість в розмірі 8551,52 грн. та стягнути судові витрати, зокрема по оплаті послуг Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 5000 грн.; судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 908,00 грн. та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 454,00 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 червня 2021 року, головуючим суддею у справі визначено судді Слюсар Л.П., ухвалою якої від 29 червня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

03.08.2021 року до суду від представника відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» надійшов відзив на позовну заяву. В відзиві на позов зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та не підтвердженим належними доказами. Зазначив, що 17 квітня 2019 року між ТОВ «КФ.ЮА» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №1-1-148519, відповідно до якого сума кредиту становить 3500 грн. ОСОБА_1 кредитні кошти отримані але не були повернуті, чим були порушені права ТОВ «КФ.ЮА».

16 вересня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Приватні Інвестиції» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» було укладено договір факторингу №20190616-П, відповідно до умов якого ТОВ «КФ.ЮА» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» права вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимоги, а ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» зобов`язується їх прийняти та сплатити ТОВ «КФ.ЮА» суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим Договором.

У відповідності до вищезазначеного ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» набуло прав кредитора за Договором про надання позики на мовах фінансового кредиту №1-1-148519 від 17 квітня 2019 року.

Позивач не надав жодних доказів оплати заборгованості первісному кредитору - ТОВ «КФ.ЮА», а тому ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» має право вимагати виконання зобов`язань за Кредитним договором.

24 лютого 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. будо вчинено виконавчий напис №2471 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в загальному розмірі 8551,52 грн.

Згідно з п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року, виконавчий напис може бути вчинений на кредитному договорі, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашену заборгованість.

Вказав, що ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» приватному нотаріусу було надано оригінал: (Заява на отримання кредиту, Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №1-1-148519 від 17 квітня 2019 року. Додаток №1 по Договору факторингу №20190916-ІІ) на підставі яких було вчинено виконавчий напис, що спростовує посилання позивача на те, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом, коли законодавством не була передбачена така можливість.

Звернув увагу суду на те, що до позовної заяви позивачем не долучено доказів фактично понесених витрат на правову допомогу, у зв`язку із викладеним вважає, що витрати на правову допомогу підлягають зменшенню до нуля гривень. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2021 року були залучені в якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на стороні відповідача: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньов Максим Олександрович.

Представник позивача в судове засідання не з`явився. Відповідно до заяви, яка надійшла до суду 17 серпня 2021 року представник позивача просив суд розглядати справу без участі сторони позивача та задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, причини неявки суду не повідомив, у зв`язку з чим, враховуючи, відповідачем надано відзив на позовну заяву, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Третя особа приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимировичу судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Про причину неявки суд не повідомив. Заяв та клопотань до суду не надав.

Третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньов Максим Олександровичу судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Відповідно до заяви просив суд розглядати справу за його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 квітня 2019 року між ТОВ «КФ.ЮА» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №1-1-148519, відповідно до якого сума кредиту становить 3500 грн. Строк дії договору з 17.04.2019 по 16.05.2019 року. ОСОБА_1 кредитні кошти використані та повернені не були.

16 вересня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Приватні Інвестиції» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» було укладено договір факторингу №20190616-П, відповідно до умов якого ТОВ «КФ.ЮА» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» права вимоги, зазначені в Реєстрі прав вимоги, а ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» зобов`язується їх прийняти та сплатити ТОВ «КФ.ЮА» суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим Договором.

24 лютого 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем, за реєстровим № 2471 було вчинено виконавчий напис, яким стягнуто на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» з ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 7851грн. 52 коп., яка є заборгованістю, що виникла за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №1-1-148519 від 17 квітня 2019 року, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» та ОСОБА_1 . Правонаступником усіх прав та обов`язків ТОВ «КФ.ЮА» за вказаним договором є ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції», на підставі Договору відступлення прав вимоги №20190916-П від 16 вересня 2019 року. Строк платежу по Кредитному договору настав, Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 16 вересня 2019 року по 01 лютого 2021 року. Сума заборгованості складається з: заборгованості за відсотками - 3115 грн.00 коп.; заборгованість за комісією - 962 грн. 50 коп.; 3% річних застосовані до основної суми та відсотків за період з 16 вересня 2019 року по 01 лютого 2021 року - 274 грн. 02 коп. Загальна сума заборгованості по кредитному договору становить: 7851 грн. 52 коп., сума плати, що здійснена Стягувачем за вчинення виконавчого напису - 700 грн.00 коп. Всього 8551 грн. 52 коп.

26.04.2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньовим Максимом Олександровичем відкрито виконавче провадження №65263588 з примусового виконання виконавчого напису №2471, виданого 24.02.2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» заборгованість в розмірі 7851,52 грн. та за вчинення виконавчого напису 700 грн. 00 коп.

28.04.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньовим Максимом Олександровичем винесено постанову про арешт коштів боржника за виконавчим провадженням №62263588.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Таким чином, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 18 ЦК України, ст. 87 Закону України «Про нотаріат»).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 року по справі № 137/1666/16-ц міститься правовий висновок про те, що: «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно зПереліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що виконавчий напис був вчинений з дотриманням необхідних умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, а для вчинення виконавчого напису приватному нотаріусу Личуку Т.В. були надані оригінали: Заявка на отримання кредиту, Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №1-1-148519 від 17 квітня 209 року, а приймає до уваги посилання позивача на те, що на момент вчинення виконавчого напису № 2471 (24.02.2021 року) до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів не входили кредитні договори, які нотаріально не посвідчені та не забезпечені іпотекою.

Так постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 затверджено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 внесено зміни до переліку шляхом доповнення його другим пунктом - «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Згідно із п. 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 (у редакції від 12.06.2015 року), до переліку входили кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.

У подальшому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин

2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року.

Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Верховний Суд у постанові від 12.03.2020 року у справі №757/24703/18 (провадження №61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може проводитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотримання умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Виходячи із вищевикладеного, оскільки Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №1-1-148519 від 17 квітня 2019 року, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА» та ОСОБА_1 , який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису не був посвідчений нотаріально, отже був вчинений з недотриманням умов вчинення виконавчого напису що подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, тому суд доходить висновку, що виконавчий напис від 24 лютого 2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 2471, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ « Фінансова компанія «Приватні Інвестиції» заборгованості в сумі 7851 грн. 52коп., слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст. 12, ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та їх обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтями 77, 78 ЦПК України визначено поняття належності та допустимості доказів.

Відповідно до правил статті 78 ЦПК про допустимість доказів обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтями 81, 82 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов`язків по доказуванню між сторонами.

За загальним правилом, встановленим ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України.

Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Позивачем заявлено вимоги по стягнення судових витрат по справі, а саме витрат по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Відповідно до ст. ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до договору про надання правової допомоги №б/н/21 від 05.05. 2021 року, укладеного між адвокатським бюро «Калінін і Партнери» та ОСОБА_1 , предметом договору є надання правової допомоги клієнту щодо визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ТОВ «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції».

Згідно з Додатком №1 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №б/н21 від 05.05.2021, за надання професійної правничої допомоги Клієнт сплачує Бюро гонорар в розмірі 5000 грн.

Відповідно до меморіальних ордерів: №@2PL055094 від 14.05.2021 року ОСОБА_1 оплатив 2500 грн. та №№@2PL107296від 18.06.2021 року ОСОБА_1 оплатив 2500 грн.

Враховуючи вимоги діючого законодавства, оцінюючи наявні у справі докази, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 гривень та відповідно до ст.141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 908,00 грн. та судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 454,00 грн.

Керуючись: ст.8,19,41,55 Конституції України, Законом України «Про нотаріат», Законом України «Про виконавче провадження», Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, ст.ст. 4, 12, 13, 77,78, 81,82, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» (04112, м. Київ, вул. Жимбила Жабаєва, буд.7, ), треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на стороні відповідача: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович (76014, м. Івано-Франківськ, вул. Коновальця Євгена, буд.33, кім.28-29), приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньов Максим Олександрович (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд.2Н, прим.263-265), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задовольнити .

Визнати виконавчий напис від 24.02.2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 2471 вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем про стягнення заборгованості в розмірі 7851 грн. 52 коп., що виникла за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №1-1-148519 від 17 квітня 2019 року, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «КФ.ЮА», правонаступником усіх прав та обов`язків ТОВ «КФ.ЮА» за вказаним договором є ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції», на підставі Договору відступлення прав вимоги №20190916-П від 16 вересня 2019 року та ОСОБА_1 - таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» (04112, м. Київ, вул. Жимбила Жабаєва, буд.7, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати по справі, а саме: витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. 00 коп. та судовий збір в розмірні 1362 грн.00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.П. Слюсар