ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2021 року м. Чернівці Справа № 723/3646/20

Провадження №22-ц/822/293/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І. Н.,

суддів: Владичана А.І., Литвинюк І.М.,

секретар: Собчук І.Ю.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа: Орган опіки і піклування Сторожинецької районної державної адміністрації,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Бужори В.Т., дата складання повного тексту рішення невідома, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки і піклування Сторожинецької районної державної адміністрації, про звільнення від сплати заборгованості по аліментам.

Посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї народився син ОСОБА_2 . У зв`язку з важким матеріальним становищем сім`ї позивача та відсутності засобів до існування ОСОБА_1 вимушена була тимчасово влаштувати свого сина ОСОБА_2 до притулку дітей служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації.

Відповідно до рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 05.02.2013 року у справі за позовом Сторожинецької РДА, яка діяла в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_2 та стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 по 200 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття, стягнення яких розпочато з 18.12.2012 року. Рішення набрало законної сили 16.02.2013 року.

В подальшому, у позивачки народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . У зв`язку з відсутністю житла та коштів позивач зі своїми дітьми неодноразово перебувала у Чернівецькому обласному центрі соціально-психологічної допомоги, що підтверджується характеристикою, виданою 15.07.2020 року №38/01-27.

Вказує, що вимушена орендувати житло, за яке сплачує орендну плату, розмір якої становить 3000 грн за місяць, та комунальні послуги.

Посилається на те, що заборгованість зі сплати аліментів за період з 18.12.2012 року по 31.07.2020 року у сумі 38027,50 грн виникла у зв`язку з обставинами, що мають істотне значення. Такими обставинами є наявність у позивача чотирьох дітей, за якими вона самостійно здійснює догляд, утримує та витрачає усі наявні у неї кошти.

Просила суд звільнити її від сплати заборгованості по аліментам на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 18.12.2012 року по 31.07.2020 року в розмірі 38027,50 грн.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Вважає його незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачений ч. 13 ст. 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам закону відповідає в повній мірі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції посилався на те, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення (наприклад, у зв`язку із перебуванням платника аліментів у лавах Збройних Сил України, тяжким матеріальним становищем, тощо). При цьому, такі обставини повинні мати місце саме на час виникнення такої заборгованості.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що у позивачки ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_2 . Згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження ОСОБА_2 від 27.10.2012 року №0 батько дитини записаний відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. На підставі рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 05.02.2013 року у справі за позовом Сторожинецької РДА, яка діяла в інтересах ОСОБА_2 , позивачку позбавлено батьківських прав та присуджено стягувати з неї аліменти по 200 грн на користь неповнолітнього сина щомісяця до досягнення дитиною повноліття, стягнення яких розпочато з 18.12.2012 року.

У зв`язку з важким матеріальним становищем заявниця 09.06.2012 року влаштувала свого сина ОСОБА_2 до притулку для дітей служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації.

В майбутньому у позивачки народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Заборгованість зі сплати аліментів за період з 18.12.2012 року по 31.07.2020 року становить 38027,50 грн.

Згідно чинного законодавства, одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється у забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання.

Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

У відповідності до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У відповідності до положення ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення (наприклад, у зв`язку із перебуванням платника аліментів у лавах Збройних Сил України, тяжким матеріальним становищем, тощо). При цьому такі обставини повинні мати місце саме на час виникнення такої заборгованості.

Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд (постанова Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 307/1186/17).

Посилаючись на довідки про отримання допомоги при народженні дітей, державної соціальної допомоги на дітей одиноким матерям та допомоги малозабезпеченим сім`ям з 01.01.2013 року по 31.08.2020 року суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивачка мала змогу здійснювати аліментні зобов`язання, оскільки отримувала достатню кількість коштів для забезпечення достатнього рівня життя дітей, які проживають разом із нею та сплачувати аліменти ОСОБА_2 (а. с. 76-77, 82-101). Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, оскільки виконання щомісячного обов`язку по сплаті 200 грн не впливає на значне погіршення матеріального становища інших дітей.

Суд першої інстанції дійшов також обґрунтованого висновку про те, що оскільки позивачем не доведені підстави для звільнення її від сплати заборгованості по аліментам тому задоволення позовних вимог, перш за все, не відповідає інтересам дитини.

Виникнення вказаних обставин для звільнення від заборгованості по сплаті аліментів позивачка пов`язує з вимушеними витратами по оренді житла та неможливістю влаштуватись на роботу через наявність інших дітей, що на думку суду, не можуть бути тими істотними обставинами для задоволення вимог, оскільки вони не виникли внаслідок впливу непереборних обставин, а виникли виключно в наслідок волі заявниці, яка достеменно будучи обізнаною про наявність невиконаних обов`язків по вихованню однієї дитини прийняла на себе відповідальність по народженню та утриманню ще чотирьох дітей, що не може ставитись в залежність з погіршенням матеріального стану іншої дитини.

Положення ч. 2 ст. 197 СК України не є нормою матеріального права, яка дає право на звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами в цій справі, адже заборгованість, яка має місце, не виникла у зв`язку з тяжкою хворобою позивача або іншою обставиною, що має істотне значення. Вона виникла внаслідок ухилення позивачем від сплати аліментів.

Усупереч вимогам ст. 60 ЦПК України позивачем належних і допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про наявність підстав звільнення її від сплати заборгованості за аліментами, що утворилась станом на 03.08.2020 року, не надано.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (чч. 1-2 ст. 77 ЦПК України).

Згідно з п. 13 додатку до постанови Кабінету Міністрів України №146 від 26.02.1993 року «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків.

Доводи апелянта щодо не спроможності надавати аліменти на утримання дитини в розмірі 200 грн щомісячно колегія суддів відхиляє, оскільки будь-яких доказів на підтвердження цього факту суду не надано, а встановлення обмежень зазначеною Постановою на примусове стягнення аліментів з видів доходів, яка отримувала позивач, не перешкоджало останній будучи під фінансовою опікою з боку держави періодично вживати заходів по сплаті встановленої рішенням суду сумі.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять достатнього обґрунтування, що могло би стати підставою для скасування рішення і ухвалення нового.

На підставі наведеного суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для його зміни чи скасування, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено-повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2020 року залишити без задоволення.

Заочне рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 29 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий І.Н. Лисак

Судді: А.І. Владичан

І.М. Литвинюк