ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8370/21 Справа № 207/861/20 Суддя у 1-й інстанції - Подобєд О. К. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 травня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 є батьком малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з разом з нею та перебувають на її утриманні, тоді як відповідач сплачує аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 від усіх видів доходу.

Вказує, що на теперішній час виникла необхідність участі батька у додаткових витратах на дітей, який добровільно приймати участь у таких витратах не бажає.

Натомість за період з вересня 2019 року по березень 2020 року витрачено за навчання дітей та оплату сніданків, групи продовженого дня у розмірі 14 000 грн., з яких: щомісячні додаткові витрати на дітей на момент подачі позовної заяви складають 2 200 грн., в тому числі: навчання в художній школі 400 грн. на 2-х дітей за місяць, навчання за програмою «Інтелект України» 500 грн. на 2-х дітей за місяць; оплата дітям сніданків та групи продовженого дня 60 грн. в день на 2-х дітей.

На підставі вищезазначеного, уточнивши позовні вимоги, просить стягнути з відповідача за період з вересня 2019 року по червень 2020 року витрати на утримання дітей у розмірі 8 500 грн., що складає 50% від затрачених коштів, та додаткові витрати на утримання дітей кожного місяця у розмірі 1 500 грн.

Рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 травня 2021 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на утримання дітей у розмірі 8 500 грн. та додаткові витрати на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дітей повноліття. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що витрати понесені позивачем, пов`язані із оплатою навчання дітей їх розвитку та лікуванню, зумовлені особливими обставинами, оскільки спрямовані відповідно на розвиток здібностей дитини (її навчання), та підлягають стягненню з відповідача за вказаний період у розмірі 8 500 грн, а також додаткових витрат у розмірі 1 500 грн. щомісячно до досягнення дітей повноліття.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не повно з`ясовано фактичні обставини справи та не надано належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам та обставинам, є незаконним та необґрунтованим. Судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що навчання в КЗ «Середня загальноосвітня школа №19», витрати на сніданки та харчування дітей не можуть визнаватися додатковими витратами у розумінні норм законодавства. Вказує, що відповідно до наданих позивачем фіскальних чеків, вартість навчання у художній школі складає 2 780 грн., тому погоджується відшкодувати половину цих затрат у вартості 1 390 грн. Стосовно витрат на лікування, зазначає, що позивачем не надано доказів необхідності придбання ліків, не надано рецептів, діагнозів, записів лікаря, однак не заперечує відшкодувати 563, 93 грн. вартості ліків. З приводу щомісячного обов`язкового платежу (додаткові витрати на дітей) в розмірі 1 500 грн. на кожну дитину, вважає, що суд першої інстанції жодним чином не обґрунтував з яких сум він складається, оскільки, суми додаткових витрат, які позивач просить стягувати щомісяця з відповідача, ґрунтуються на припущенні і не підтверджується жодними відповідними документами.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Зазначеним вимогам закону судове рішення в повній мірі не відповідає.

Судом встановлено, що сторони у справі є батьками малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У жовтні 2019 року шлюбні відносними між сторонами були припинені. За згодою сторін діти проживають з матір`ю та перебувають на її утриманні. Відповідач сплачує аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частина від усіх доходів.

Згідно довідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у понеділок, вівторок та середну з 14:00 до 16:00 години навчаються в КПСМНЗ «Дитяча художня шкода ім. І.Г.Першудчева м. Камянського» КМР від 16 грудня 2019 року (а.с. 7).

Згідно довідки директора СЗА № 19 ОСОБА_8 від 04 вересня 2019 року № 19 та 17 березня 2020 року № 65 ОСОБА_5 навчається в 2-А класі, а ОСОБА_4 навчається в 3-А класі КЗ «Середня загальноосвітня школа № 19» Кам`янської міської ради за програмою «Інтелект України» та відвідують групу продовженого дня з обов`язковим харчуванням, за рахунок батьків. Навчання за програмою «Інтелект України» відбувається за батьківські кошти (а.с. 8).

З наданої довідки № 22 від 21 грудня 2020 року, виданої фізичною особою-підприємцем ОСОБА_9 , вбачається, що ОСОБА_10 за період з вересня 2019 року по травень 2020 року сплатила 4 320,00 грн. для придбання навчальних матеріалів (а.с. 64), що підтверджується копіями квитанцій (а.с. 9-16, 35-44).

Згідно довідки, що видана ТОВ «Аптека № 97» загальна сума нарахованого доходу за період з 02 січня 2020 року по 31 січня 2020 року ОСОБА_3 склала 5 015,90 грн. (а.с. 17).

Судом встановлено, що діти потребують додаткових витрат на лікування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із матеріального та сімейного становища як позивача, так і відповідача, а також врахував обов`язок сторін в однаковій мірі брати участь в додаткових витратах на дітей, у зв`язку з чим, дійшов до висновку, що з відповідача підлягає стягненню половина додаткових витрат, понесених позивачем за період з вересня 2019 року по червень 2020 року, що складає 8 500 грн., а також щомісячних сум додаткових витрат у розмірі 1 500 грн. до досягнення дітьми повноліття.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статі 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Аналізуючи положення ст. 185 СК України можна дійти висновку, що додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини, за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Заявляючи вимоги про одноразове стягнення додаткових витрат на дитину, необхідно надати докази усієї суми фактично понесених витрат, в той час, як заявляючи про періодичні або постійні витрати, позивач повинен довести їх необхідність.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного стану сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягнення аліментів відповідно до ст.ст. 181, 182 СК. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково.

Як роз`яснено у пункті 18 постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", до передбаченої статтею 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

В цьому контексті, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом доказування у справах даної категорії є особливі обставини (розвиток здібностей дитини, її хвороба, тощо) та як наслідок додаткові грошові витрати на дитину, які несе один із батьків, а також розмір таких.

Відтак, посилання позивача на наявність у відповідача зобов`язання з відшкодування половини витрат на сніданки та харчування дітей, або банківські витрати не є ключовими у спірних правовідносинах, оскільки не можуть підтвердити чи спростувати особливих обставин розвитку здібностей дитини чи її хвороби, а також затрачених у зв`язку цим відповідних коштів, тому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в цій частині, такі витрати не відносяться до додаткових, в розумінні ст. 185 СК України, оскільки вони не викликані особливими обставинами, а є основними витратами, які батьки несуть на утримання дітей виходячи із своїх матеріальних можливостей.

Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_2 посилалася на те, що у зв`язку із навчанням дітей у КЗ «Середня загальноосвітня школа № 19» Кам`янської міської ради за програмою «Інтелект України» нею сплачено кошти на загальну суму 4 500 грн, які просила стягнути із відповідача.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції зауважує, що навіть навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України. Разом з цим навчання у середній школі є безкоштовним та не відноситься до особливих обставин, що зумовлюють додаткові витрати.

Крім того, позивачем не доведено існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дітей при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти, не навела мотивів вибору освітнього закладу та навчальної програми, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дітей.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 серпня 2020 року, висловленій у справі №336/1488/19, провадження №61-19103св19.

Таким чином, обґрунтованими є доводи апеляційної скарги, що саме по собі навчання у середній школі за програмою «Інтелект України» не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батька на утримання дітей, тоді як судом першої інстанції не досліджувалися обставини узгодження з відповідачем питання місця навчання дітей, оскільки позивачем ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано доказів на підтвердження того, що між сторонами були узгоджені питання щодо навчання дітей.

За таких обставин, навчання дітей у середній школі за програмою «Інтелект України» відноситься до загального розвитку дітей та є волевиявленням її батьків, у даному випадку позивача, а тому покладення на батька обов`язку з відшкодування половини вартості витрат на навчання за даною програмою буде суперечити принципу рівності батьків у вихованні дитини, адже, належним та допустимими доказами не підтверджено, що таке рішення приймалося ними спільно та вони узгоджували між собою необхідність отримання дітьми додаткових спеціальних знань, які безумовно необхідними кожній дитині, однак, не зумовлені особливими здібностями їх дітей.

Натомість, якщо це витрати пов`язані з розвитком здібностей дітей, наприклад, як у даному випадку, художнє мистецтво, позивачу необхідно надати рекомендації щодо навчання дітей у художній школі з вказівкою тривалості повного курсу навчання, підтвердити витрати, пов`язані з придбанням усіх необхідних знарядь, періодичність їх придбання, довівши суду при цьому, що заявлена сума, це лише половина тих витрат, яку необхідно на розвиток здібностей дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів щодо наявності рекомендацій для навчання дітей у КПСМНЗ «Дитяча художня шкода ім. І.Г.Першудчева м. Камянського» КМР та необхідності понесення витрат на навчання, якими, зокрема, мають бути докази про вартість навчання у закладі (рахунки, договір, тощо) та квитанції про оплату витрат за весь період навчання, адже лише у цьому разі суд може дійти висновку, що такі витрати дійсно обумовлені особливостями розвитку дитини та понесені одним із батьків. Враховуючи, що матеріали справи містять лише копії чеків про оплату навчання в КПСМНЗ «Дитяча художня шкода ім. І.Г.Першудчева м. Камянського» КМР, деякі з них не можливо ідентифікувати, оскільки вони не містять номеру та дати здійснення оплати, у колегії суддів не має підстав вважати, що позивачем доведено наявність виняткових обставин для понесення витрат на навчання саме у заявленому розмірі 3 200 грн., або понесення таких витрат у повному обсязі саме позивачем.

При цьому, відповідач не заперечує, а більш того, погоджується відшкодувати половину витрат на навчання дітей у художній школі в розмірі 1 390 грн., тому колегія суддів доходить висновку про можливість стягнення з відповідача вищевказаних коштів.

Не можна вважати обґрунтованими й посилання позивача на понесення нею додаткових витрат на придбання ліків для дітей, адже, якщо додаткові витрати пов`язані з особливим станом здоров`я дитини, то необхідно надавати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини, тривалості та періодичність лікування та з урахуванням цього розрахунок його вартості, а також про вартість ліків, які необхідно придбавати дитині, чого в даному випадку суду не надано.

Проте, відповідач не заперечує відшкодувати 563, 93 грн. вартості ліків, у зв`язку із чим колегія суддів вважає доцільним стягнути з нього вказані витрати.

З приводу щомісячного обов`язкового платежу (додаткові витрати на дітей) у розмірі 1 500 грн. на кожну дитину, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про відсутність необхідності в їх стягненні, як таких, що необґрунтовані жодним чином, без зазначення з яких сум відповідний платіж складається, отже суми додаткових витрат, які позивач просить стягувати щомісяця з відповідача, ґрунтуються на припущенні і не підтверджується жодними відповідними документами.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Таким чином, з урахуванням положень ч. 6 ст. 81 ЦПК України, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами понесення додаткових витрат на утримання малолітніх дітей у розмірі 8 500 грн, що складає 50 процентів від затрачених нею коштів, а тому стягнення половини додаткових витрат у заявленому позивачем розмірі є неможливим, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 1 953 грн., що складається із 1 390 грн. за навчання в художній школі та 563, 93 грн. вартості ліків.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач самостійно, на власний розсуд, здійснювала ряд витрат на дітей, які не покривалися обсягом сплачених відповідачем аліментів, що свідчить про її добросовісну поведінку, як матері, однак, не надає права вимагати від батька дітей компенсації половини вартості понесених нею витрат.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції не в повному об`ємі з`ясував права та обов`язки учасників спору, обставини справи, надав неналежну правову оцінку доказам у справі, що призвело до ухвалення рішення, яке не відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Внаслідок зазначеного, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 травня 2021 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на утримання малолітніх дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1953 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю.Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова