ПОСТАНОВА

іменем України

24 лютого 2021 року м. Кропивницький

справа № 395/416/20

провадження № 22-ц/4809/216/21

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О.Л., Черненка В.В.

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 18 вересня 2020 року у складі судді Забуранного Р.А.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним.

В обґрунтування заявленого позову посилався на те, що у листопаді 2019 року його представник з`ясував, що на підставі виданої довіреності та відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області від 21 серпня 2019 року №11-4426/14-19-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» він став власником земельної ділянки, кадастровий номер :02:000:5114, загальною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Кам`янської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області. Зазначена земельна ділянка на підставі договору купівлі-продажу від 14 вересня 2019 року посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Бабіч Л.Ю., перейшла у власність ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказав, що своєї згоди на продаж земельної ділянки не надавав, грошові кошти від продажу земельної ділянки не отримував. Посилаючись на зазначені обставини просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:5114 загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Кам`янської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, від 14 вересня 2019 року, зареєстрований у реєстрі за №4094.

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 18 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення його позову у повному обсязі. Посилався на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Сторони у судове засідання апеляційного суду не з`явилися. Про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Відповідач причини неявки суду не повідомив.

ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , направив заяву справи про розгляд без участі сторони позивача (а.с.171).

Колегія суддів постановила ухвалу про слухання справи у відсутності сторін на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що 19 березня 2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було видано довіреність на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциною Н.В. за реєстровим номером 298 (а.с.66).

Згідно з наказом Головного управління Держегокадастру в Кіровоградській області від 21 серпня 2019 року №11-4426/14-19-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» ОСОБА_1 було надано у власність земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:5114, загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Кам`янської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області (а.с.51).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 14 вересня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Бабіч Л.Ю., ОСОБА_4 , який діяв на підставі зазначеної довіреності від 19 березня 2019 року, продав земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:5114, загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Кам`янської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10-12).

Як убачається з інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 21 лютого 2020 року земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:5114 загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства належить ОСОБА_2 (а.с.13).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:5114, загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Кам`янської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області від 14 вересня 2019 року, зареєстрований у реєстрі за №4094, посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Бабіч Л.Ю., зареєстровано відповідно до вимог закону та укладений від імені позивача уповноваженою ним особою на підставі довіреності, а тому позовні вимоги є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені у статті 203 Цивільного Кодексу України, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

За загальним правилом довірена особа, яка виступає від імені довірителя, зобов`язана діяти в її інтересах добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Статтею 248 ЦК України визначено, що представництво за довіреністю припиняється у тому числі у разі скасування довіреності особою, яка її видала. У разі припинення представництва за довіреністю представник зобов`язаний негайно повернути довіреність.

Відповідно до статті 249 ЦК України особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Згідно із частиною третьою статті 215 ЦК України у разі, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з частиною першою статті 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Для задоволення позовних вимог за статтею 232 ЦК України, на підставі якої заявлено позов ОСОБА_3 , що діє в інтересах ОСОБА_1 , необхідно на підставі певних доказів встановити, що представник за правочином вступив у зловмисну домовленість із другою стороною і діє при цьому у власних інтересах або в інтересах інших осіб, а не в інтересах особи, яку представляє.

У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що для визнання правочину недійсним на підставі ст.232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Тобто, для визнання недійсним правочину, вчиненого в результаті зловмисної домовленості, необхідно встановити факт зловмисної домовленості представника з іншою особою (свідоме вчинення правочину всупереч інтересам довірителя), наявність збитків та причинний зв`язок між зловмисною домовленістю та завданими збитками.

Судом першої інстанції встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:5114, загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Кам`янської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, укладено 14.09.2019, зареєстровано приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Бабіч Л.Ю. в реєстрі за №4094, було підписано представником позивача ОСОБА_4 на підставі довіреності, виданої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциною Н.В. за реєстровим номером 298.

Вказаною довіреністю ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_4 бути його представником, користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою, кадастровий номер :02:000:5114, загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Кам`янської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, (здавати в оренду, позичку, продажу, міну, укладення договорів емфітевзису, суперфіцію, а також будь-яких інших цивільно-правових правочинів, угод, дозволених законодавством) за ціну та на умовах за своїм розсудом, при цьому всі істотні та факультативні умови договорів, в тому числі, але не виключно, строк дії договорів оренди та розмір орендної плати, суму, за яку буде продаватись земельна ділянка, тощо, представник вправі визначати самостійно.

Крім того, як убачається з належно завіреної копії Скороченого витягу з Єдиного реєстру довіреностей (перевірка дійсності довіреності) від 14 вересня 2019 року за №40134946 на момент укладення спірного договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14 вересня 2019 року вищевказана довіреність від позивача на ім`я ОСОБА_4 була дійсною та не припинена (а.с.68 зворот).

У подальшому довіреність від 19 березня 2019 року у Реєстрі нотаріальних дій за №298 була припинена, що підтверджується наданим витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей від 15 листопада 2019 року, номер 40601043. Отже позивачем було припинено дію вказаної довіреності у листопаді 2019 року, тобто після укладення спірної угоди купівлі-продажу земельної ділянки (а.с.9).

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що позивач та його представник не довели належними та допустимими доказами, що оспорюваний договір купівлі-продажу земельної ділянки від 14 вересня 2019 року, зареєстрований в реєстрі за №4094, укладений ОСОБА_4 суперечить інтересам ОСОБА_1 , та розходиться з волею довірителя та волевиявленням повіреного щодо укладення такого договору, оскільки ним добровільно була підписана довіреність на ім`я ОСОБА_4 , яка посвідчена нотаріально приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциною Н.В. за реєстровим номером 298., згідно з якою він уповноважив останнього на продаж земельної ділянки з правом підписання за нього та отриманням коштів.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини, що мають значення для справи, висновки суду відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновків оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення обґрунтувань заявлених вимог, які вказані у позовній заяві позивача, яким суд першої інстанції надав належну оцінку в оскаржуваному рішенні і колегія суддів повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим рішенням у даній цивільній справі.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 18 вересня 2020 рокубез змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 березня 2021 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді О.Л.Дуковський

В.В. Черненко