УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2021 року Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

судді Борєйко О.М.

за участю секретаря судового засідання Шевченко О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси подання головного державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Панімаш Ю.О. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон,

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець Соснівського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Панімаш Ю.О. звернулась до Соснівського районного суду м. Черкаси з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до погашення заборгованості за виконавчим документом.

На виконанні у Соснівському відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) знаходиться зведене виконавче провадження №66318627 від 29 липня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави боргу в сумі 26619 гривень 67 копійок.

30 жовтня 2019 року на адресу боржника ОСОБА_1 , яка вказана у виконавчому документі: АДРЕСА_1 , направлено постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанов суду та вимог ГУ ДПС у Черкаській області.

Постановою державного виконавця про арешт майна боржника від 30 жовтня 2019 року накладено арешт на майно боржника в межах суми боргу.

Державним виконавцем направлено запити для отримання інформації про доходи боржника та рахунки, відкриті в банківських та інших фінансових установах.

Постановою державного виконавця від 29 липня 2021 року накладено арешт на грошові кошти боржника.

Станом на 29 липня 2021 року заборгованість боржником не погашена.

Враховуючи викладене, державний виконавець звернувся до суду з вказаним поданням.

Державний виконавець Соснівського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Панімаш Ю.О. у судове засідання не з`явився, матеріали зведеного виконавчого провадження №66318627 суду не надав; про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали подання, надані державним виконавцем докази, дослідивши їх всебічно повно, обєктивно, безпосередньо в судовому засіданні, суд приходить до наступного.

На виконанні у Соснівському відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) знаходиться зведене виконавче провадження №66318627 від 29 липня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави заборгованості в сумі 26619 гривень 67 копійок.

Згідно ч.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404 - VII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішення, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 31 липня 2019 року, винесеній за результатами розгляду цивільної справи № 554/13475/15-ц, зазначив, що державний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, але й встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення суду.

Доказів направлення державним виконавцем вказаної постанови боржнику та викликів боржника до державного виконавця, ознайомлення боржника з матеріалами виконавчого провадження, матеріали подання не містять і державним виконавцем суду не надано.

Доказів направлення боржнику та отримання останнім постанов про накладення арешту на майно та грошові кошти боржника матеріали подання не містять і державним виконавцем суду не надано.

Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України громадян України» від 21 січня 1994 (надалі Закон) року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 6 Закону, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежене у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Тимчасове обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань застосовується судом у випадку ухилення боржником від виконання зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, при зверненні державного виконавця з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника, обов`язок доведення факту ухилення боржником від виконання зобов`язання, покладений саме на нього, та на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, повинен відбутися, бути підтвердженим належними, достатніми доказами, які знаходяться в матеріалах виконавчого провадження.

До матеріалів подання державним виконавцем не надано суду доказів, які свідчать про ухилення боржника від сплати боргу; не доведено належними достатніми достовірними доказами, що боржнику достовірно відомо про наявність на примусовому виконанні в Соснівському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області зведеного виконавчого провадження №66318627.

Сама по собі наявність у боржника невиконаних зобов`язань, про що зазначає державний виконавець в поданні, не є належним доказом ухилення боржника від виконання покладених на нього обов`язків.

Матеріали подання не містять і державним виконавцем Соснівського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Панямаш Ю.О. не містять доказів вчинення виконавчих дій, в тому числі і спрямованих на розшук майна боржника, крім двох постанов державного виконавця про накладення арешту на майно та грошові кошти боржника.

Таким чином, звернувшись з поданням про обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання своїх зобов`язань.

Згідно ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 № 3857-XII, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежене у випадках, коли, зокрема, він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або погашення заборгованості зі сплати аліментів.

Пунктом 15 Правил перетинання державного кордону громадянами України, постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року також передбачено, що громадянину може бути відмовлено у виїзді з України, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно і свою власну. На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для охорони здоров`я або моралі, чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції, і, по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому, при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів необхідно пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдане лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте, навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим з самого початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, у тому числі й ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

У справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia» від 11 липня 2013 року) ЄСПЛ застосував вказані стандарти при вирішенні питання про заборону виїзду боржника за кордон у зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі ЄСПЛ визнав порушенням ст.2 Протоколу №4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано «автоматично», тобто лише у зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, без належного обґрунтування з врахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Відповідно до ст.13 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

На підставі вищевикладеного, згідно ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404 VIIІ та керуючись ст.ст. 76-81, 83, 89, 95, 260, 261, 441 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання головного державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Панімаш Ю.О. про тимчасове обмеження боржника - ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення до Черкаського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а в разі оскарження, після розгляду справи апеляційним судом, якщо ухвала не буде скасована.

Суддя О.М. Борєйко