ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/606/19 Номер провадження 22-ц/814/622/21Головуючий у 1-й інстанції Цвітайло П. В. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 22 грудня 2020 року, прийнятого під головуванням судді Цвітайло П.В. в сел. Котельва із складанням повного тексту рішення 30 грудня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітніх дітей,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Зіньківської райдержадміністрації Полтавської області, Шилівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до районного суду з вказаним позовом. Змінивши предмет позову, просила визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 . Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення ним повноліття.

У серпні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до районного суду із зустрічним позовом. Просив визначити місце проживання сина та дочки з ним.

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 22 грудня 2020 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3 та стягнення аліментів на утримання малолітнього сина відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітніх дітей сина ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_4 задоволено частково.

Визначено місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_2 .

Додатковим рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 25 січня 2021 року визначено місце проживання малолітньої дочки ОСОБА_4 з її мамою ОСОБА_1 .

Визначаючи місце проживання дітей сторін, районний суд виходив з їх особистої прихильності дочки - до мами, а сина - до батька.

Рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 22 грудня 2020 року оскаржила ОСОБА_1 , яка в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити її позов, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що вже є рішення, яке набрало законної сили та яким вже вирішувалось питання визначення місця проживання сина ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_2 та стягнення аліментів на утримання сина.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вважає рішення районного суду вірним та просить залишити його без змін.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.10.2006 року по 21.12.2018 рік, від якого мають двох дітей : сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після розірвання шлюбу син ОСОБА_3 проживає з батьком, донька ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю, що підтверджується матеріалами справи.

Звертаючись з позовом ОСОБА_1 вважає, що син має проживати з нею, оскільки відсутні будь-які обставини, які б перешкоджали спільному проживанню дитини з матір`ю.

Обгрунтовуючи зустрічний позов, ОСОБА_2 вважав, що проживання дітей разом з ним відповідає їх інтересам, оскільки він має можливість належного їх забезпечення та виховання.

Задовольняючи частково первісний та зустрічний позов щодо визначення місця проживання дітей, зокрема сина з батьком, а доньки з мамою, районний суд виходив із першочергового та як найкращого забезпечення їх інтересів, а також засад справедливості, добросовісності, виваженості, розумності, відповідно до вимог п.п.5,6ч.1ст.3 ЦК України, при цьому враховуючи особисту прихильність дітей.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком.

У ст.141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157 цього Кодексу.

Відповідно до ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

У даній справі суд першої інстанції при прийнятті рішення надав перевагу частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року та вірно керувався цією нормою, яка передбачає, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а зібрані у справі докази з урахуванням думки дитини та висновку органу опіки та піклування вказують на те, що проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком найкраще забезпечить інтереси дитини.

Так, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Визначаючи місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком, а ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю, суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам, на підставі яких достатньо повно установив обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Зокрема, згідно висновків служби у справах дітей та органу опіки та піклування Зіньківської районної державної адміністрації щодо розв`язання спору про місце проживання малолітніх дітей зазначено про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей, а саме: малолітнього сина ОСОБА_3 з його батьком ОСОБА_2 ; малолітньої доньки ОСОБА_4 із її матір`ю ОСОБА_1 ( т.2, а.с.163-171).

Крім того, під час спілкування з ОСОБА_5 встановлено, що хлопчик бажає проживати з батьком, висловлюючи свою особисту прихильність до батька ( т.1, а.с.242).

В свою чергу донька ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю за адресою АДРЕСА_1 . Для неї створені всі умови для проживання та всебічного розвитку. Під час спілкування з ОСОБА_4 з`ясовано, що дівчинка бажає проживати з матір`ю, висловлюючи свою особисту прихильність до неї.

Не заслуговують на увагупосилання в апеляційній скарзі на існування рішення Полтавського апеляційного суду від 18 березня 2019 року, оскільки підстава позовних вимог по даній справі є відмінною від справи, що розглядалась з приводу розірвання шлюбу між подружжям ОСОБА_6 .

Отже, визначаючи місце проживання дітей сторін, суд першої інстанції надав належну оцінку зібраним у справі доказам, достатньо повно встановив обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-88 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції, а тому вона підлягає відхиленню, а рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 22 грудня 2020 року залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374,375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 22 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10.03.2021 р.

Головуючий-суддя О. В. Прядкіна

Судді: С. Б. Бутенко

О. І. Обідіна