Справа № 308/1497/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 березня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., ГОТРИ Т.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Ужгороді цивільну справу № 308/1497/20 за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20 жовтня 2020 року, повний текст якого складено 26 жовтня 2020 року, головуюча суддя Крегул М.М., -

встановив:

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк») датованою 04.02.2020 заявою, що надійшла до Ужгородського міськрайонного суду 14.02.2020, звернулося до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 мотивуючи таким.

11.10.2013 банк, який на той час мав назву Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», за правилами договору приєднання уклав із відповідачкою договір, за яким надав кредит у розмірі 13000,00 грн у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування коштами 27,60% річних і з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до Умов і Правил надання банківських послуг, які є невід`ємною частиною договору, банк управі в односторонньому порядку змінювати ліміт кредитування, відсоткову ставку за кредитом, тарифи та інші елементи кредитування, інформація про що розміщується на офіційному сайті банку в мережі Internet на сторінці http://privatbank.ua/terms/pages/70. Позичальник зобов`язаний слідкувати за відповідними змінами в умовах кредитування, отримувати виписку з рахунку щодо здійснених за ним операцій, не допускати овердрафту тощо. Пунктом 1.1.7.12. Умов і Правил передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання, а якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

В силу положень ст. 1050 ч. 2 ЦПК України, п.п. 2.1.1.12.11. договору, в разі невиконання боржником своїх зобов`язань за договором банк вправі вимагати дострокового повернення кредиту та сплати всього належного за договором.

Банк свої зобов`язання за договором виконав, а відповідачка свої порушила і спричинила виникнення боргу, який станом на 27.01.2020 склав: за кредитом 12554,70 грн, за процентами 771425,99 грн, за пенею 3076,86 грн. Оскільки кредитодавець управі вимагати стягнення як усього боргу, так і його частини, належна до стягнення заборгованість визначається в сумі 139221,06 грн, з яких 12554,70 грн заборгованість за кредитом, 126666,36 грн заборгованість за процентами, нарахованими за період з 11.10.2013 по 02.12.2017.

Посилаючись на ці обставини, на порядок виконання договірних зобов`язань та на передбачене договором і нормами ЦК України право банку вимагати повернення боргу, банк просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором від 11.10.2013 у розмірі 139221,06 грн із вищеперерахованими її елементами та покласти на неї судові витрати.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 20.10.2020 позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором від 11.10.2013 без номера у розмірі 12554,70 грн, у задоволенні інших вимог позову відмовлено, стягнуто з відповідачки на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 189,18 грн.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не були виконані передбачені законом правила укладення кредитного договору, доказів погодження сторонами істотних умов договору по суті в справі немає, тому на користь банку можуть бути стягнуті лише фактично отримані від нього відповідачкою кошти.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» оскаржив рішення суду в частині відмови у стягненні процентів як незаконне та необґрунтоване. Доводи скарги зводяться до такого.

На підставі договору від 11.10.2013 відповідачка отримала кредит у сумі 13000,00 грн, шляхом підписання відповідних документів погодилася на умови договору, а видача кредитних коштів може підтверджуватися також електронними платіжними засобами.

Згідно з судовою практикою Верховного Суду, не можна вважати неукладеним кредитний договір після його повного чи часткового виконання сторонами; саме по собі посилання на неознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин; умови та правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору і підпис під ними не потрібен. Правова позиція, висловлена Верховним Судом у справі № 342/180/17, не може бути застосована в даній справі, оскільки в ній мають місце інші правовідносини та фактичні обставини, а саме, умови договору були погоджені сторонами належним чином.

Відповідно до закону користування кредитними коштами є платним і якщо розмір процентів не встановлений договором, то такий визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ст. 1048 ч. 1 ЦК України), а відповідно до ст. 1069 ч. 3 ЦК України, розмір плати за використання клієнтом коштів банку, яке не встановлено договором, не може перевищувати подвійну облікову ставку Національного банку України.

Тому суд необґрунтовано відмовив у стягненні процентів за користування кредитними коштами. Це, крім іншого, ставить під загрозу економічну безпеку банку та держави.

Позивач просить рішення суду скасувати в частині відмови у стягненні суми та задовольнити позов.

Відповідачка ОСОБА_2 рішення суду не оскаржує, відзиву на апеляцію позивача не подавала.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України щодо кредитних зобов`язань та у відповідній частині законодавством про захист прав споживачів у редакції, що була чинною на час їх виникнення. Враховуючи положення, зокрема, ст. 42 Конституції України, ст. 4 ч. 1 п. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 10 ч. 1, ст. 12 ч. 3, ст. 13 ч. 1, ст. 263 ч.ч. 1, 5, ст. 367 ч.ч. 1, 4 ЦПК України та беручи до уваги, що позов пред`являвся з підстав, які згідно з позицією позивача надавали йому право нарахувати та вимагати стягнення боргу за кредитом і процентами та обґрунтовувався відповідним чином, наявність у позивача відповідної правової підстави для нарахування зазначених платежів і для стягнення коштів, правильність застосування норм матеріального права підлягають перевірці судом під час розв`язання спору безвідносно до того, чи є з цього приводу заперечення або інші доводи.

11.10.2013 ОСОБА_1 заповнила у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» бланк Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 8).

У полі заяви щодо видів (типів) платіжних карток відсутні відмітки про бажання відповідачки оформити на своє ім`я жодну з карток відповідного виду (типу): платіжна картка «Універсальна»; пенсійна картка; картка «Gold»; зарплатний пакет, як відсутні й дані про розмір кредитного ліміту в полі: «Бажаний кредитний ліміт за платіжною картою кредитка «Універсальна»/«Gold».

Так само відсутня відмітка в полі про отримання Пам`ятки клієнта, що містить, в тому числі, Тарифи та основні умови обслуговування та кредитування, та про ознайомлення з її змістом під розпис.

В Анкеті-заяві зазначено, що «…ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку… становить… договір про надання банківських послуг.».

Бланк Анкети-заяви не містить інформації про умови кредитування.

Анкету-заяву підписано працівником банку і відповідачкою 11.10.2013.

До позовної заяви позивач додав «Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»» (а.с. 9), що містить одночасно такі умови кредитування:

«Універсальна, 30 днів пільгового періоду» зокрема:

базова процентна ставка 3,0% на місяць; розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн і не більше залишку заборгованості; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості ПЕНЯ = пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = (базова процентна ставка за договором)/30 нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30,00 грн на місяць, нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочення за кредитом або відсотками 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму понад 50,00 грн; штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань 500,00 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій;

до цих умов міститься примітка такого змісту: «з 01.01.2013 всі карти «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» переведені на тарифний план «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»;

«Універсальна, 55 днів пільгового періоду» зокрема:

базова процентна ставка 2,5% на місяць, за тратами, здійсненими з 01.09.2014 2,9%, за тратами, здійсненими з 01.04.2015 3,6%; розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн і не більше залишку заборгованості, з 01.04.2014 5% від заборгованості, але не менше 100,00 грн і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25-го числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості ПЕНЯ = 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 50,00 грн щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100,00 грн; ПЕНЯ = 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 100,00 грн щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100,00 грн другий місяць поспіль і більше; штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань 500,00 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій;

«Універсальна Contract» зокрема:

базова процентна ставка 1,7% на місяць; розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн і не більше залишку заборгованості, з 01.04.2014 5% від заборгованості, але не менше 100,00 грн і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25-го числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості; щомісячна комісія за кредитне обслуговування карти 15,00 грн; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості ПЕНЯ = 0,0001% від заборгованості, але не менше 50,00 грн на місяць, нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочення за кредитом або відсотками; штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань 500,00 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій;

до цих умов міститься примітка такого змісту: «з 01.09.2014 проводиться зміна тарифного плану «Універсальна Contract» на «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» або «Універсальна Gold»;

«Універсальна Gold» зокрема:

базова процентна ставка 2,5% на місяць, з 01.04.2013 2,3%, за тратами, здійсненими з 01.09.2014 2,7%, за тратами, здійсненими з 01.04.2015 3,5%; розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн і не більше залишку заборгованості, з 01.04.2014 5% від заборгованості, але не менше 100,00 грн і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25-го числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості; щорічна комісія за обслуговування карти 500,00 грн; з 01.06.2012 щомісячна комісія за обслуговування (з 01.04.2013 членський внесок за участь в GoldКлубі) 20,00 грн на місяць; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості ПЕНЯ = 0,233% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 50,00 грн щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100,00 грн; ПЕНЯ = 0,233% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 100,00 грн щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100,00 грн другий місяць поспіль і більше; штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань 500,00 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

до цих умов містяться примітки такого змісту: «з 01.09.2014 змінено процентну ставку по кредитним картам «Універсальна» та «Універсальна Голд» (зміну здійснено тільки для витрат, здійснених після 01.09.2014); з 01.04.2015 змінено тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» та «Універсальна Голд», розмір процентної ставки, пені тощо.

Умовами і Правилами надання банківських послуг (Умови і Правила), затвердженими 06.03.2010, витяг із яких додано до позовної заяви (а.с. 10-33), установлено, зокрема, що:

Умови і Правила надання банківських послуг є договором, яким банк публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримати банківські послуги (Преамбула Умов і Правил);

клієнт зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за користування ним …, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором (п. 1.1.2.5.);

строки і порядок погашення за кредитом (кредитний ліміт) за кредитними картами із встановленим мінімальним обов`язковим платежем, розмір мінімального обов`язкового платежу, який є розміром боргових зобов`язань клієнта, що підлягають сплаті протягом строку дії карти, розмір і порядок розрахунку щомісячного платежу наведені у Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування (Памятке клиента/Справке об условиях кредитования), яка є невід`ємною частиною договору, і в пункті 2.1.1.12.4. (п. 2.1.1.12.4.);

нарахування відповідних платежів, застосування санкцій пов`язуються з умовами, зазначеними у Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування, також пунктами 1.1.1.50., 2.1.1.12.6.2. та іншими положеннями Умов і Правил;

при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань… більш ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500,00 грн… + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих прострочених процентів і комісій (п.п. 1.1.5.20., 2.1.1.7.6.);

в разі непогашення суми простроченого кредиту (кредитного ліміту, кредитної лінії), овердрафту чи його частини понад 210 днів увесь кредит (овердрафт) вважається простроченим і нарахування з дати переводу кредиту (овердрафту) в статус прострочених боргових зобов`язань провадяться згідно пп. 2.1.1.12.6.1., на залишок простроченої заборгованості позичальник сплачує пеню в розмірі, вказаному в пп. 2.1.1.12.6.1. цих Умов; при цьому, винагорода проценти за користування кредитом не сплачуються (п. 2.1.1.12.6.4.);

згідно зі ст. 212 ЦКУ, в разі наявності простроченого кредиту (овердрафту) строком повернення кредиту (овердрафту) у повному обсязі є 211-й день з моменту виникнення такої заборгованості, строк повернення овердрафту в повному обсязі протягом 30 днів з моменту виникнення овердрафту) (п. 2.1.1.12.4);

для надання послуг банк видає клієнту карту, її вид визначено у Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування та заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг; датою укладання договору є дата отримання клієнтом карти, вказана у заяві (п. 2.1.1.2.1.);

карта діє до останнього дня місяця, вказаного на лицьовому боці карти включно (п. 2.1.1.2.11);

договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання; якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк (п. 1.1.7.12.);

строк позовної давності стосовно вимог банку із повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів, витрат банку складає 50 років (п. 1.1.7.31.).

Розрахунок заборгованості позивач склав за договором б/н від 11.10.2013, в якому визначив борг відповідачки станом на 27.01.2020, де заборгованість: за кредитом 12554,70 грн, за процентами 771425,99 грн, за пенею 3076,86 грн, проте, до стягнення пред`явив борг у сумі 139221,06 грн, де 12554,70 грн заборгованість за кредитом, 126666,36 грн заборгованість за процентами, нарахованими за період з 11.10.2013 по 02.12.2017 (а.с. 4-7). За даними розрахунку для нарахування процентів застосовувалися ставки: з 11.01.2013 27,60% річних, з 01.09.2014 32,40% річних, з 01.04.2015 42,0% річних.

На час розгляду справи судом першої інстанції у ній не було доказів, які б фіксували видачу відповідачці платіжної картки та реквізити такої, зокрема, строк дії картки (строк кредитування). В Анкеті-заяві немає вказівки на дату отримання клієнтом платіжної картки, як відсутня і вказівка на конкретну картку, її реквізити. Не зазначив кредитну картку з відповідними реквізитами, днем видачі та строком її дії банк і в позовній заяві. Доказів надання банком позичальнику кредитних коштів у конкретній сумі та на визначену дату в порядку, передбаченому Умовами і Правилами, належних, допустимих, достатніх і достовірних доказів щодо визначення, зміни кредитного ліміту, руху коштів за договором теж немає.

Після ухвалення судом першої інстанції заочного рішення позивач 29.10.2020 направив до суду клопотання про долучення до справи письмових доказів, що разом із документами надійшло до суду 03.11.2020 (а.с. 88-110). До клопотання були додані:

копія Умов і Правил зі змінами, внесеними 28.05.2013 (а.с. 98-107);

копії довідок АТ КБ «ПриватБанк» без дат їх складання, вихідної реєстрації та підпису уповноваженої на складання довідок особи:

про те, що між банком і ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір без номера і без дати, за яким була надана кредитна картка 11.03.2013 № НОМЕР_1 з терміном дії «07/17» (а.с. 93);

про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), згідно з якою 11.10.2013 є датою старту карткового рахунку за карткою № НОМЕР_1 та датою встановлення кредитних лімітів у 300,00 грн і у 5000,00 грн; 22.01.2014 є датою збільшення кредитного ліміту до суми у 13000,00 грн; 10.01.2020 є датою зменшення кредитного ліміту до 0,00 грн (а.с. 94);

банківську виписку про рух коштів за договором із ОСОБА_1 без номера і дати за період з 11.10.2013 по 31.03.2020, де оборот коштів фіксувався за карткою № НОМЕР_1 (а.с. 89-92).

Інші дані щодо руху коштів та платіжної (кредитної) картки до суду від позивача не надходили.

Тобто, ключові дані та докази стосовно обставин, що пов`язуються з укладенням кредитного договору та власне виникненням і здійсненням цивільних прав і обов`язків, які мають випливати з такого факту, у справі відсутні.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів, інших правочинів та інших юридичних фактів (ст. 11 ч. 1, ч. 2 п.п. 1, 4 ЦК України).

За загальним правилом, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.ст. 598, 599 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ст. 631 ч.ч. 1, 4 ЦК України).

Сплата процентів за кредитом є істотною умовою договору, здійснюється у строки та на умовах, визначених договором (ст.ст. 536, 626, ст. 628 ч. 1, ст. 638 ч. 1, ст. 1048 ч. 1, ст.ст. 1054, 1056-1 ЦК України).

Сторони в цивільних відносинах є юридично рівними, у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою п`ятою ст. 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ст.ст. 1, 2, ст. 13 ч. 6 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 610, 614, 622-625, 1050, 1054 ЦК України, цивільні права та обов`язки повинні належно виконуватися; позичальник зобов`язаний повернути кредитору усе заборговане на умовах, передбачених договором і законом, а кредитор управі вимагати (за відповідних умов достроково) виконання порушеного зобов`язання; особа здійснює свої права та виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, зловживання правом не допускається; особа діє у цивільних відносинах вільно, на власний ризик і повинна діяти, в тому числі, вчиняючи правочин, добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки.

Поряд із цим, за змістом положень Конституції України, ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» (Закон № 1023-ХІІ) щодо укладання договору про споживчий кредит:

держава захищає права споживачів (ст. 42 Конституції України, ст. 4 ч. 1 п. 1 Закону № 1023-ХІІ);

договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 626 ч. 1, ст. 627 ЦК країни);

зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст. 628 ч. 1, ст. 634 ч. 1 ЦК України);

договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, істотними є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди; проценти за кредитним договором, а також забезпечення зобов`язань за кредитними договором, зокрема, штрафом, пенею, які одночасно є видами цивільно-правової відповідальності за порушення зобов`язань, є істотними умовами кредитного договору, що випливають із його предмету, правової природи й суті відповідних правовідносин; недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню, за загальним правилом, недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення; споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені в договорі (ст.ст. 546, 548, 549, 550, ст. 638 ч. 1, ст.ст. 1054, 1056-1 ЦК України, ст. 11 ч. 4 абз. 2, 3 Закону № 1023-XII));

кредитний договір укладається в письмовій формі, його зміст може бути зафіксований як в одному, так і в кількох документах, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами); обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий позичальнику (споживачеві), покладається на кредитодавця (ст. 207 ч.ч. 1, 2, ст. 208 ч. 1 п.п. 2, 4, ст. 639 ч.ч. 1, 2, ст. 1054, ст. 1055 ч. 1 ЦК України, ст. 11 ч. 1, ч. 4 абз. 1 Закону № 1023-XII);

кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним; якщо недійсність правочину встановлена законом (нікчемний правочин), визнання його судом недійсним не вимагається (ст. 215 ч. 2, ст. 218 ч. 1, ст. 1055 ч. 2 ЦК України).

Особа на власний розсуд розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами та здійснює своє право на захист (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 12 ч. 1, ст. 13 ч. 3 ЦПК України); кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 12 ч.ч. 2, 3, ст. 13 ч. 1, ст.ст. 76-81 ЦПК України).

Наявність підстави для виникнення боргу, пред`явленого до стягнення, його розмір і обґрунтованість доказуються кредитором, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ст. 614 ч. 2, ст. 623 ч. 2 ЦК України).

Про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

У справі наявна лише складена працівником банку та підписана ОСОБА_1 11.10.2013 Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Пам`ятка клієнта (Довідка про умови кредитування) у справі відсутня. «Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»», по-перше, не підписаний ані позичальником, ані кредитором і не містить ніяких вихідних реквізитів, по-друге, цей текст містить окремі умови кредитування за чотирма варіантами видачі та обслуговування карт «Універсальна» і по суті не є Тарифами банку як такими, а Тарифи банку, які теж є обов`язковою складовою кредитного договору (п. 1.1.1.91. Умов і Правил), не були додані до позовної заяви. Понад те, зміст зазначених варіантів умов кредитування з очевидністю вказує на їх запровадження в тому числі значно пізніше від дати, яку позивач вважає днем укладання кредитного договору (у 2014-2015 рр.).

Тим часом, якщо Умови і Правила визначають загальні умови, на яких будь-яка особа може укласти кредитний договір за правилами договору приєднання, то у Пам`ятці клієнта (Довідці про умови кредитування) поряд зі змістом Анкети-заяви визначаються індивідуальні умови кредитування конкретного позичальника, що можуть відрізнятися від загальних умов. Саме індивідуальні умови кредитування передбачають суму кредиту, процентну ставку за кредитом, комісії, умови відповідальності за порушення зобов`язань тощо. Зазначене узгоджується зі змістом, зокрема, п.п. 1.1.1.33., 1.1.3.2.8., 1.1.6.1.-1.1.6.2.2. Умов і Правил, за яким позичальник може приєднатися до Умов і Правил не в повному обсязі, пропонувати зміни до них, про зміни в умовах кредитування банк повідомляє клієнта і в разі, якщо одностороння зміна цих умов неможлива, передбачається підписання необхідних документів у банку, та узгоджується із нормами закону щодо дотримання прав сторін договору і фіксації його умов.

Відповідно до правової позиції позивача, кредит був наданий відповідачці на умовах сплати за користування коштами процентів за ставкою 27,60% річних. Однак, позивач не надав доказів укладання договору саме на таких умовах, погодження їх встановленим порядком із позичальником. У доданому до позовної заяви витягу з Тарифів… є варіант, що передбачає базові процентні ставки у 2,3% на місяць (27,6% річних) з 01.04.2013, у 2,7% на місяць (32,4% річних) з 01.09.2014 і у 3,5% на місяць (42% річних) з 01.04.2015 кредитна картка «Універсальна Gold», проте, підписаних позичальником умов кредитування з видачею «платіжної картки «Універсальна Gold» у справі немає, в Анкеті-заяві відсутня інформація, що фіксувала б відповідні умови і параметри кредитування, в заяві відсутня відмітка про бажання оформити картку такого виду (типу). Для пов`язування кредитної картки, щодо руху коштів за якою певні дані надійшли до суду вже після ухвалення рішення в справі, з кредитним договором, якщо такий укладався 11.10.2013, немає належних підстав і доказів, на видачу конкретної картки в рамках такого договору банк у позовній заяві не вказував. У зазначених умовах порядок і формула обрахунку пені визначені індивідуально і не співпадають із тими, що передбачені у п. 2.1.1.12.6.1. Умов і Правил, де, наприклад, розрахунок пені (1) передбачений як базова процентна ставка за договором / 30 + 50,00 грн одноразово, а пеня (2) не передбачена. Мають місце й інші відмінності.

Умови і Правила містять суперечливі положення щодо моменту (дати) укладання договору. Так, з одного боку, зазначено, що підписанням заяви клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг, що за своїм правовим змістом відповідає положенням ст. 638, ст. 639 ч. 2, ст. 640 ч. 1 ЦК України, з іншого боку, одночасно вказано, що датою саме укладання договору є дата отримання картки, зазначена в заяві, тобто, дата укладання договору обумовлена іншою дією, яка повинна бути вчинена сторонами (видача/отримання картки) і має фіксуватися в заяві, що за своїм змістом не відповідає правилам ані частини 2 статті 640 ЦК України, у якій ідеться про дію, передбачену саме актом цивільного законодавства, ані частини 1 статті 212 ЦК України, оскільки не йдеться про обставину, щодо якої невідомо, настане вона чи ні. Такі положення по суті суперечать одні одним, допускають їх неоднозначне тлумачення щодо, зокрема, моменту виникнення відповідних правовідносин із правовими наслідками, що з цього випливають, чим створюють правову невизначеність, а відтак, порушують права учасників цивільних правовідносин. В Анкеті-заяві відсутня фіксація факту видачі у певний день відповідачці кредитної картки із відповідними її реквізитами.

Беручи до уваги зміст Анкети-заяви, така взагалі не свідчить про волевиявлення ОСОБА_1 саме на отримання кредиту: жодний варіант кредитної картки не відмічений, рівно як і не визначений розмір кредиту (кредитний ліміт), якщо йшлося саме про кредит.

Із урахуванням наведеного, відповідачка повинна була ясно, у передбаченій законом, у даному випадку письмовій формі здійснити своє волевиявлення щодо укладання кредитного договору з індивідуальними умовами кредитування, а також, щодо радикального збільшення позовної давності порівняно з установленою законом, шляхом підписання відповідного документа (документів, за потреби відповідних положень Умов і Правил), у якому (яких) такі умови зафіксовані (вищенаведені норми закону та ст. 203 ч.ч. 3, 4, ст. 205 ЦК України). Дотримання належної форми і порядку укладання договору є обов`язком саме кредитора сторони, яка запропонувала укласти договір невизначеному колу осіб, розробила його умови (ст. 634, ст. 641 ч. 1 ЦК України). Ці вимоги закону не були виконані. У справі немає жодного підписаного відповідачкою документа, який би доводив факт узгодження з нею конкретних індивідуальних умов кредитування, передусім, суми кредиту, плати за кредит (проценти), строк кредитування, конкретні умови відповідальності за порушення зобов`язання (формулу нарахування пені).

Таким чином, у справі відсутні докази щодо волевиявлення відповідачки на укладення кредитного договору та докази укладення договору 11.10.2013. З огляду на зміст Умов і Правил, Пам`ятка клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи і Заява про приєднання до Умов і Правил є поряд із власне Умовами і Правилами невід`ємними складовими частинами кредитного договору, дійсні індивідуальні умови якого узгоджуються сторонами в цих документах. Такі складові кредитного договору не заперечуються по суті й позивачем, який, зокрема, надав суду відповідні документи, зі змісту яких випливає саме така сукупність документів, що складають кредитний договір. За відсутності Пам`ятки клієнта/Довідки про умови кредитування і Тарифів, як це має місце в справі, не є можливим встановити дійсні умови кредитування, в тому числі, щодо порядку і періодичності сплати за кредитом, строку кредиту, плати за кредит (процентів) на відповідний період, комісій, які впливають на сукупну вартість кредиту, конкретної відповідальності за порушення грошових зобов`язань, тоді як ці елементи належать до істотних умов кредитного договору.

Наданими позивачем документами не встановлюються факти і обставини щодо дійсних умов кредитування, які повинні бути встановлені лише письмовим доказом власне текстом договору з індивідуальними умовами кредитування, що тільки й може бути належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом як факту укладення договору, так і його умов. Так само, один лиш розрахунок заборгованості за відсутності інших необхідних доказів не є належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом щодо власне кредитної заборгованості з відповідними її елементами, зокрема, процентами за кредитом.

З огляду на надані позивачем матеріали, множинність варіантів індивідуальних умов кредитування та відсутність документального підтвердження щодо варіанту, який у передбачений законом спосіб застосовувався у відносинах із відповідачкою, доводи позову щодо умов надання коштів не можуть бути враховані. Здійснення сторонами певних цивільних прав і обов`язків, що виникли внаслідок їхніх дій, не спростовує факту недотримання належної форми договору, сама по собі сплата певних платежів відповідачкою не може свідчити про належне досягнення згоди щодо всіх істотних умов договору, про обізнаність з усіма умовами договору, якщо не були дотримані вимоги закону щодо відповідного оформлення правовідносин. Нарахування та пред`явлення до стягнення елементів боргу поза сумою фактично наданих банком коштів, що ґрунтуються на факті укладення кредитного договору, за таких умов безпідставне.

Твердження апелянта про необхідність стягнення з відповідачки процентів, розрахованих на рівні облікової ставки Національного банку України, безпідставне. Суд першої інстанції розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог, на підставі поданих, зокрема, ним доказів, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ст. 13 ч. 1, ст. 367 ч.ч. 1, 6 ЦПК України). Апеляційний суд не вправі виходити за межі підстав і вимог позову, відповідно до яких він розглядався судом першої інстанції, в тому числі, не вправі розглядати додаткові, інші вимоги, заявлені з додаткових, нових підстав.

Позивач не пред`являв вимогу про стягнення процентів, розрахованих на рівні облікової ставки НБУ, не подавав відповідних доказів і розрахунків, не визначав розмір таких процентів, натомість виходив і виходить із необхідності стягнення процентів, визначених кредитним договором, як це випливає й із прохальної частини апеляційної скарги, яким наведені вище мотиви скарги не відповідають.

Підтримуючи пред`явлені до відповідачки вимоги, позивач посилався на правові позиції, висловлені Верховним Судом у справах, що виникли з кредитних правовідносин, проте, такі посилання не підтверджують обґрунтованості правової позиції позивача в справі, доведеності позову та не можуть бути враховані.

Правова позиція щодо укладення кредитного договору за правилами договору приєднання була висловлена Верховним Судом у справі № 428/2873/17 (постанова від 28.03.2019) за інших фактичних обставин, аніж у даній справі: на підставі доказів були встановлені факти укладення кредитного договору в конкретну дату, видачі позичальнику конкретної кредитної картки з визначеним строком її дії тощо. За таких обставин колегія суддів судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду констатувала, що саме лиш посилання на неознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин.

Зробивши у справі № 666/388/16-ц висновок про дотримання вимог закону під час укладання кредитного договору за правилами договору приєднання, оскільки непідписання позичальником умов та правил надання банківських послуг та неознайомлення з їх змістом, не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин, колегія суддів судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 17.04.2019 виходила, зокрема, з того, що в момент укладення договору позичальнику були належним чином встановлений конкретний кредитний ліміт на платіжну картку, визначена процентна ставка за кредитом, видана кредитна картка з відповідними реквізитами, що підтверджується доказами. Тож мали місце обставини, які відсутні в справі, що розглядається.

Справа № 755/2720/16-ц розглядалася колегією суддів судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду щодо правовідносин, які виникли з кредитно-заставного договору, який складався із заяви позичальника, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам і тарифів, відповідно до цього договору позичальник шляхом перерахування на рахунок продавця товару отримав чітко обумовлену суму кредиту під конкретно визначені проценти за користування ним. У постанові від 06.02.2018 судом касаційної інстанції за таких умов зроблено висновок про приєднання позичальника до договору шляхом підписання зазначеної заяви та про відсутність потреби в підписанні позичальником Умов і Правил. Тобто, висновок зроблений за інших фактичних обставин, щодо іншого типу договору з іншими його складовими і умовами.

У справі № 356/1635/16-ц (постанова колегії суддів судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 10.04.2019) висновок про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами був зроблений за обставин наявності преюдиційного судового рішення, яким був встановлений факт укладання договору на відповідних умовах, та в спорі, де необґрунтовано ставилося питання про перевірку експертним шляхом факту фізичного підписання договору позичальником. Такі фактичні обставини відмінні від тих, що мають місце в справі, що розглядається.

Надані позивачем суду Умови і Правила є об`ємними, у певних частинах суперечливими та є складними для сприйняття і розуміння звичайним споживачем фінансових (кредитних) послуг. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 висловила правову позицію щодо укладення кредитного договору зі споживачем фінансових послуг за правилами договору приєднання та стягнення на вимогу кредитора боргу за таким договором, згідно з якою покладання на слабшу сторону споживача невиправданого тягаря з`ясування змісту кредитного договору за обставин, коли пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору, не відповідає основним засадам цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, принципу справедливості, добросовісності та розумності.

Доводи апелянта про те, що правові висновки, сформульовані в указаній постанові Верховного Суду, не можуть бути застосовані в справі, необґрунтовані, оскільки з огляду на обставини справи, характер спірних правовідносин та суть висновку такий підлягає врахуванню в спорі.

АТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі послалося і на постанову Верховного Суду у справі № 415/5971/17 (не вказавши дати її ухвалення) про те, що правова позиція, висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, не може братися до уваги за відсутності заперечень відповідача проти факту укладення кредитного договору та його умов. Втім, у Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутня постанова Верховного Суду в такій справі, а за даними цього реєстру судовий розгляд справи завершився ухваленням постанови Луганського апеляційного суду від 19.08.2019. Поза тим, що наведене апелянтом формулювання не відповідає встановленим обставинам справи по суті, колегія суддів звертає увагу на те, що обґрунтування апеляційної скарги в такий спосіб не відповідає правилам добросовісності здійснення стороною своїх процесуальних прав та виконання нею процесуальних обов`язків.

Тож право кредитора на пред`явлення відповідних вимог не заперечується як таке, що, однак, не звільняє від обов`язку пред`явити позов із належних підстав, обґрунтувати та довести його належним процесуальним порядком. Лише в такому разі можуть мати місце законні підстави для задоволення відповідних вимог.

В справі, що розглядається, таких підстав для стягнення процентів немає, розрахунок пред`явлених до стягнення сум не можна визнати обґрунтованим, здійсненим відповідно до чітко визначених і погоджених сторонами умов кредитування та підтвердженим доказами. У частині стягнення процентів суд першої інстанції відмовив правильно по суті, таке рішення ґрунтується на законі.

Позивач не виконав свого обов`язку доказування підстав і умов для стягнення процентів, не подав відповідні докази суду першої інстанції, як це вимагається ст. 83 ч.ч. 2, 8, ст. 177 ч. 5 та іншими нормами ЦПК України, а також не навів підстав щодо неможливості подання таких доказів, тож перешкод у доказуванні не мав. Для врахування документів, що надійшли до суду першої інстанції після ухвалення рішення, як доказів апеляційний суд не має підстав з огляду на вищевикладене та зважаючи на положення ст. 367 ч. 3 ЦПК України, позаяк визначені цими нормами цивільного процесуального закону умови для врахування таких доказів відсутні. Окрім цього, документи не відповідають і власне вимогам ст. 95 ЦПК України та іншим вимогам законодавства щодо форми документів як письмових доказів. По суті у справі немає доказів щодо обставин, які мають істотне значення в спорі. Позивач, розпорядившись процесуальними правами та здійснюючи обов`язок доказування вільно, на власний розсуд, просив суд першої інстанції розглянути справу без виклику його представника, на підставі наданих ним доказів, які вважав достатніми для задоволення позову (а.с. 2, 43, 44). Доводи позову в цій частині, а також доводи апеляції ґрунтуються на недопустимих у доказуванні припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Виходячи з викладеного, доводи позивача про укладення договору в належній формі, з дотриманням вимог закону, та, відповідно, про наявність підстав для застосування правил щодо стягнення боргу за кредитним договором не можуть бути враховані судом. Такі доводи не можуть розглядатися поза сукупністю інших обставин справи і не створюють підстав для визнання факту належного укладення договору із досягненням згоди щодо всіх його істотних умов.

За наведених вище обставин, голослівні міркування апелянта про створення відмовою у стягнені процентів загрози економічній безпеці банку та держави безпідставні. Такі міркування, як і посилання на оплатність кредиту як таку, не усувають необґрунтованості та недоведеності по суті позовних вимог в оскарженій частині рішення та не створюють підстав для їх задоволення.

Задовольнивши вимогу банку про стягнення з відповідача ОСОБА_1 суми коштів, що були фактично їй надані (12554,70 грн), з урахуванням того, що остання не спростовувала факту отримання від банку коштів у цій сумі як такого (ст. ст. 11 ч. 1, ч. 2 п. 4, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1, ст. 509 ч.ч. 1, 2, ст.ст. 525, 526, ст. 530 ч. 2 ЦК України, ст.ст. 12, 13, ст. 49 ч. 2 п. 1, ст.ст. 76-81, 206 ЦПК України), суд першої інстанції обґрунтовано, із дотриманням норм матеріального та процесуального права, з урахуванням правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, відмовив у вимозі про стягнення процентів у сумі 126666,36 грн. Доводи апеляції висновків суду в оскарженій частині рішення не спростовують. Не може бути погіршене правове становище позивача, який подав апеляцію на судове рішення, за відсутності апеляції протилежної сторони.

Відтак, на підставі ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20 жовтня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, який є днем складення повного судового рішення, але протягом тридцяти днів може бути оскаржена до Верховного Суду.

Судді