Номер справи місцевого суду: 2-664/10
Головуючий у першій інстанції Кочко В.К.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

29.12.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

розглянувши питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 вересня 2010 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Ощадбанк» в особі філії Одеське обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2076-н від 06.11.2007 року,

встановила:

У травні 2009 року прокурор Овідіопольського району Одеської області в інтересах ВАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом, який було уточнено до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2076-н від 06.11.2007 року.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 вересня 2009 року позов прокурора Овідіопольського району Одеської області в інтересах ВАТ «Державний ощадний банк України» задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, 19.11.2021 року представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду з тих підстав, що у період з 2010 року по 2021 рік ОСОБА_1 не перебувала на території України, не брала участі у розгляді справи та не була повідомлена про наявність судової справи взагалі. У 2021 році після повернення в Україну, дізналася про наявність судового рішення з сайту «Судова влада України». 08.11.2021 року ознайомилася із матеріалами справи, про що проставлено відповідний запис, який міститься в матеріалах справи. З цих підстав просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відмову у поновленні строку та відкритті апеляційного провадження з огляду на наступне.

Як встановлено ч. 2 ст. 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

В матеріалах даної цивільної справи містяться судові повістки про виклик в судові засідання на 18.02.2010 року (а.с. 57), на 11.03.2010 року (а.с. 63), на 30.03.2010 року (а.с. 83), на 23.04.2010 року (а.с. 88), на 26.05.2010 року (а.с. 100), з відміткою про їх вручення ОСОБА_3 та особистим її підписом.

Отже посилання апелянта про те, що їй взагалі нічого не було відомо про розгляд справи не відповідає дійсності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України (в редакції яка діяла на час постановлення рішення) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Апелянт посилається на те, що з 2010 року по 2021 рік перебувала за межами України, однак в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження даного факту, крім того суду також не було повідомлено про зміну місцезнаходження.

Відповідно до ст. 294 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час ухвалення рішення) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Враховуючи наведене, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для висновку про існування випадків передбачених пунктами 1, 2 частини 2 статті 358 ЦПК України (неповідомлення особи про розгляд справи або не залучення особи до участі в справі; пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок непереборної сили), що перешкоджають відмові у відкритті апеляційного провадження у зв`язку зі спливом строку (один рік з дня складення повного тексту судового рішення) в порядку частини 2 статті 358 ЦПК України.

При таких обставинах підлягає застосуванню частина 2 статті 358 ЦПК України в якості підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження у зв`язку з спливом строку на апеляційне оскарження одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини держава, яка створює суди апеляційної чи касаційної інстанцій, має забезпечити, щоб особи, які відповідають перед законом, мали можливість користуватись всіма фундаментальними гарантіями статті 6 Конвенції в провадженнях у цих судах (рішення у справі «Делкурт проти Бельгії», від 17 січня 1970 року, пункт 25, Серія А N 11; п. 27 рішення Суду у справі «Пелевін проти України», no. 24402/02, від 20 травня 2010 року).

Однак, при цьому, Суд зазначає, що право на доступ до суду не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час, такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (пункти 22 - 23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, пункти 37-38 рішення у справі «Мушта проти України» від 18 листопада 2010 року) .

У справі «Устименко проти України» Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

Європейський Суд з прав людини у своїй прецедентній практиці постійно підкреслює, що строки давності, які характерні для національних правових систем держав-учасників, виконують декілька цілей, в числі яких, забезпечення правової визначеності та остаточності, попередження порушення прав осіб, які могли би бути зменшені, якщо б суди розглядали їх справи на основі доказів, що могли би бути неповними за спливом часу (див. п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Принцип правової визначеності в процесуальному праві обмежує можливість перегляду рішення суду, що набрало законної сили, для запобігання зловживання правом особами, які беруть участь у справі (як правило, стороною, що програла), а також встановлює неможливість ініціювання перегляду рішення, що набрало законної сили, органами державної влади, а також особами, чиї права не були порушені судовим розглядом.

Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Керуючись ст. 358 ч. 2 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалила:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 вересня 2010 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Ощадбанк» в особі філії Одеське обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2076-н від 06.11.2007 року.

Копію цієї ухвали надіслати особам, які беруть участь у справі, для відома.

Скаржнику надіслати копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Головуючий суддя: С.О. Погорєлова

Судді: А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе