Номер провадження: 22-ц/813/7094/21
Головуючий у першій інстанції Кузнецова В. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Князюка О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом Первинної профспілкової організації Державного підприємства «Одеський морський торгівельний порт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, на заочне рішенняПриморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Кузнецової В.В. 02 грудня 2020 року у м. Одеса, -

встановила:

У серпні 2020 року Первинна профспілкова організація ДП «Одеський морський торгівельний порт» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відповідно до якої просила суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Первинної профспілкової організації ДП «Одеський морський торгівельний порт» заборгованість у сумі 210 000,00 грн., інфляційні збитки у сумі 4 851,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3225,00 грн..

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2020 року позов Первинної профспілкової організації ДП «Одеський морський торгівельний порт» було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Первинної профспілкової організації ДП «Одеський морський торгівельний порт» заборгованість у сумі 210 000,00 грн. (двісті десять тисяч грн).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Первинної профспілкової організації ДП «Одеський морський торгівельний порт» інфляційні збитки у сумі 4 851,00 грн. (чотири тисячі вісімсот п`ятдесят одну грн.).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Первинної профспілкової організації ДП «Одеський морський торгівельний порт» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3225,00 грн. (три тисячі двісті двадцять п`ять грн.).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено, що сума позики складає саме 400 000 гривень та що грошові кошти у повному обсязі передані відповідачу.

Крім того апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати: ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2020 року про відкриття провадження у справі, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2020 року про проведення розгляду цивільної справи у заочному порядку, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2021 року про відмову у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З матеріалів справи вбачається, що 07 грудня 2007 року між Первинною профспілковою організацією ДП «Одеський морський торгівельний порт» та ОСОБА_1 було укладено договір №40 безвідсоткової поворотної позики.

Згідно п. 1.1 вказаного договору, позивач передає у власність відповідачу грошові кошти у розмірі встановленому договором, а відповідач зобов`язується повернути їх у встановлений цим договором строк.

Згідно п. 2.1. та п.2.2 договору, сума позики складає 400 000 грн., відсотки за користування позикою не нараховуються та не сплачуються.

Відповідно до п. 3.1. даного договору, позивач зобов`язався надати позику на протязі 30 банківських днів з моменту підписання даного договору, шляхом видачі суми позики із каси позикодавця або перерахування суми позики на рахунок позикодавця.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджено, що позивач виконав свої зобов`язання та передав відповідачу грошові коти.

Згідно пункту 4.1. договору, термін повернення грошових коштів складає п`ятнадцять років з моменту видачі позики.

Відповідно до п. 8.2 договору, у разі звільнення позичальника до закінчення строку дії договору, позичальник зобов`язаний дострочено до дня звільнення (включно) погасити всю суму наданої позики.

Колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що позивач свої зобов`язання за договором безвідсоткової позики виконав, надавши відповідачу на умовах, визначених договором, грошові кошти у сумі 400 000,00 грн.

Згідно наказу про припинення трудового договору №281К3-3 від 24 травня 2012 року, ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади.

Однак, станом на день звернення позивачем до суду із позовом, позика не була повернута та платежі не сплачуються.

З матеріалів справи вбачається, що останній платіж за договором відповідачем було здійснено 24 травня 2019 року.

Таким чином, станом на 01 червня 2020 року заборгованість відповідача за договором складала 210 000 грн.

Позивач звертався до відповідача із вимогою повернути гроші, яка була залишена без задоволення з боку ОСОБА_1 .

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України під порушенням зобов`язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Положеннями статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, зокрема, до ст.625 ЦК України, якою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом).

Статтею 1050 ЦК України також встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики.

Згідно із положеннями статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем не було повернуто на користь позивача суму заборгованості за договором позики, то колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги Первинної профспілкової організації ДП «Одеський морський торгівельний порт» є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що позивачем не доведено, що сума позики складає саме 400 000 гривень та що грошові кошти у повному обсязі передані відповідачу.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами.

Відповідно до ч. 1 статті 100 § 5 Глави 5 Розділу 1 ЦПК України, електронними доказами є: інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

За Законом «Про авторське право і суміжні права» електронна інформація - це, зокрема, аудіовізуальні твори, комп`ютерні програми, фонограми, відеограми в електронній (цифровій) формі, придатній для зчитування і відтворення комп`ютером, які можуть існувати та/або зберігатися у вигляді одного чи кількох файлів, а також програми (передачі) організацій мовлення, що ретранслюються з використанням мережі Інтернет.

Відтак, будь-яка інформація в цифровій формі на будь-яких веб-сайтах чи комп`ютерних програмах у виді статей чи переписки може використовуватися як електронний доказ в суді згідно закону.

З інформації, що міститься у відкритому доступі у мережі Інтернет, а саме, на сайті Національного агенства з питань запобігання корупції за посиланням: https://public.nazk.gov.ua/documents/list?q=Наконечний+Юрій+Віталійович&date_from=&date_to=, вбачається, що відповідачем ОСОБА_1 протягом 2016-2020 років подавались щорічні декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

При цьому, у вказаних деклараціях апелянтом власноруч було засвідчено факт отримання від Первинної профспілкової організації ДП «Одеський морський торгівельний порт» суми позики у розмірі 400 000 гривень (Розділ 13 декларації Фінансові зобов`язання). Вказана сума дорівнює сумі позики, отриманої апелянтом 07 грудня 2007 року від Первинної профспілкової організації ДП «Одеський морський торгівельний порт» за Договором №40 безвідсоткової поворотної позики.

Крім того, у щорічній декларації за 2019 рік ОСОБА_1 у Розділі 13 декларації Фінансові зобов`язання зазначено, що залишок позики (кредиту) станом на кінець звітного періоду складає 210 000 гривень, що відповідає сумі заборгованості, яку просить стягнути з апелянта Первинна профспілкова організація ДП «Одеський морський торгівельний порт».

Таким чином, з урахуванням вищезазначених доказів, колегія суддів вважає встановленим факт отримання ОСОБА_1 від Первинної профспілкової організації ДП «Одеський морський торгівельний порт» суми позики у розмірі 400 000 грн., а також факт неналежного виконання апелянтом зобов`язань за Договором №40 безвідсоткової поворотної позики, що призвело до порушення прав позивача у справі.

Також, у апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати: ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2020 року про відкриття провадження у справі, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2020 року про проведення розгляду цивільної справи у заочному порядку, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2021 року про відмову у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по справі.

Частиною 1 ст. 353 ЦПК України визначено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (ч. 2 ст. 353 ЦПК України). Цей припис, згідно з позицією Конституційного Суду України, слід розуміти так, що будь-яка ухвала суду підлягає перегляду в апеляційному порядку самостійно або разом із рішенням суду (абз. 5 підпункту 3.2 п. 3 мотивувальної частини Рішення КСУ від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010).

Колегія суддів зауважує, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не містять вказівки на конкретні і підтверджені доказами обставини, які би обґрунтовували його твердження про незаконність ухвал суду першої інстанції, які він просить скасувати, у зв`язку із чим колегія суддів приходить до висновку, що суттєвих порушень вимог ЦПК України, які б могли стати підставою для скасування вищевказаних ухвал суду, по справі не встановлено.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2020 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 29 грудня 2021 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе