Номер провадження: 22-ц/813/2927/21
Головуючий у першій інстанції Кузнецова В. В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А.П.,

за участю секретаря - Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09.11.2020 року у справі за позовом Заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3 (м.Одеса, вул. Черняховського, 6) в інтересах держави в особі Одеської міської ради (м.Одеса, пл. Думська, 1) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області (м.Одеса, вул. Старицького, 6) про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію, визнання незаконним свідоцтва, звільнення земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Заступник керівника Одеської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію, визнання незаконним свідоцтва, звільнення земельної ділянки, відповідно до якого просить визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Калашніка Дмитра Сергійовича (індексний номер № 24236916 від 05.09.2015 року) на підставі якого за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна - машиномісце № НОМЕР_2 площею 14 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати незаконним свідоцтво про право власності, серія та номер: НОМЕР_3 , видане 10.09.2015 року Реєстраційною службою Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна - машиномісце № НОМЕР_2 площею 14 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 11111309 про право власності ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; зобов`язати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) звільнити земельну ділянку площею 14 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 ; встановити порядок виконання рішення; та стягнути судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28 жовтня 2010 року між територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Берег-Трейд" було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого ТОВ "Берег-Трейд" прийняло у строкове платне користування земельну ділянку площею 3,8121 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 для будівництва 18-поверхового житлового комплексу та благоустрою території.

19 січня 2011 року між ТОВ «Берег-Трейд» та Обслуговуючим кооперативом «Граніт» укладений договір, згідно з яким Обслуговуючий кооператив «Граніт» отримав право на ведення робіт по будівництву житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_2 , право на ведення будівельних робіт надано за винагороду, що складає 3746, 08 кв.м. площі житлових приміщень у об`єкті, а також 10% від загальної кількості машино-місць у паркінгу об`єкту.

У 2013 році комплекс багатоповерхових житлових будинків з підземними гаражами та вбудованими приміщеннями громадського призначення по АДРЕСА_2 прийнято в експлуатацію.

16 липня 2015 року Орендарем розірвано договір оренди земельної ділянки від 28 жовтня 2010 року та зазначена земельна ділянка площею 3,8121 га передана Орендодавцю.

На даний час власником земельної ділянки є Одеська міська рада, яка у оренду чи постійне користування спірну земельну ділянку не передавала.

Проте, у ході проведення слідчих дій у кримінальному провадженні № 0000064 від 20.04.2017 року, зареєстрованого за фактом самовільного зайняття земельної ділянки, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, встановлено, що ОСОБА_1 самовільно зайнято земельну ділянку по АДРЕСА_2 , яка вільна від забудови, під автомобільну стоянку, металеві паркани, шлагбауми та асфальтове покриття.

Крім того, встановлено, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (№ 24236916 від 05.09.2015р.) державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Калашніка Д.С. зареєстроване право власності на машиномісце № НОМЕР_2 , як на об`єкт нерухомості, розташований у будинку АДРЕСА_2 , яке однак, не перебуває у житловому будинку, не було побудовано як об`єкт нерухомості, а розташоване на земельній ділянці, без чіткого визначення її меж, присвоєння кадастрового номеру, тощо.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09.11.2020 року було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про залишення без розгляду позову Заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію, визнання незаконним свідоцтва, звільнення земельної ділянки .

Позов Заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3 (м.Одеса, вул. Черняховського, 6) в інтересах держави в особі Одеської міської ради (м.Одеса, пл. Думська, 1) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області (м.Одеса, вул. Старицького, 6) про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію, визнання незаконним свідоцтва, звільнення земельної ділянки задовольнено, постановлено:

Визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Калашніка Дмитра Сергійовича (індексний номер № 24236916 від 05.09.2015 року) на підставі якого за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна - машиномісце № НОМЕР_2 площею 14 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати незаконним свідоцтво про право власності, серія та номер: НОМЕР_3 , видане 10.09.2015 року Реєстраційною службою Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна - машиномісце № НОМЕР_2 площею 14 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 11111309 про право власності ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Зобов`язати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) звільнити земельну ділянку площею 14 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (машиномісце № НОМЕР_2 ).

Встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого це рішення суду є підставою для припинення права власності ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на об`єкт нерухомого майна №01, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) та Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області (м.Одеса, вул. Старицького, 6) на користь Прокуратури Одеської області (м.Одеса, вул. Пушкінська, 3, , код класифікації доходів бюджету 22030101, р/р НОМЕР_4 ) у рівних частках судовий збір у розмірі 11 561,00 грн. (одинадцять тисяч п`ятсот шістдесят одна грн. 00 коп.).

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

30 листопада 2020 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Гудима Ігорем Борисовичем було подано апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09.11.2020 року, відповідно до якої відповідач просить рішення суду першої інстанції - скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

14 грудня 2020 року представником Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області було подано апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09.11.2020 року, відповідно до якої відповідач просить рішення суду першої інстанції - скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Узагальнені доводи осіб, що подали апеляційну скаргу

Апелянт ОСОБА_1 посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необгрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, а тому рішення має бути повністю скасоване.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції було допущено наступні порушення норм процесуального права.

1.Судом першої інстанції проігноровано подану заяву про застосування строків позовної давності.

Суд першої інстанції не надав оцінку наявним в матеріалах справи письмовим доказам, якими спростовуються твердження прокурора про те, що строк позовної давності для позивача, інтереси якого він представляє, почав спливати з часу повідомлення Одеської міської ради про факт виявлених порушень, зазначених у листі 04.09.2018 за вх. №02.2-15/713.

Отже при вирішенні вказаного спору Приморським районним судом м. Одеси необхідно було врахувати заяву про пропуск позивачем трирічного строку позовної давності та застосувати наслідки такого пропуску, який слід враховувати з дати повідомлення судом (23.06.2016 року) Одеської міської ради про час та місце розгляду спору про законність розміщення об`єктів нерухомого майна за земельній ділянці територіальної громади (справа №522/7822/16-ц), однак в оскаржуваному рішенні жодним чином не відображено про наявність застосування строків позовної давності.

2. Судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні заяви про залишення позовної заяви без розгляду.

Заяву вмотивовано тим, що у Першого заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3 відсутні у даному випадку законні підстави для представництва інтересів держави, що свідчить про подання позовної заяви від імені заінтересованої особи особа, яка не має повноважень на ведення справи.

Апелянт вказує, що прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя.

У даній справі прокурор обгрунтував наявність «інтересів держави» порушенням, на його думку, законності у сфері земельних відносин при використанні ОСОБА_1 , земельної ділянки на якій знаходиться його майно, оскільки Одеська міська рада будь-яких рішень щодо передачі земельної ділянки у власність (користування) не приймала, існуюча реєстрація права власності порушує права територіальної громади м. Одеси, як власника земельної ділянки, на якій розташоване спірне машиномісце.

В своїй заяві ОСОБА_1 звертав увагу суду першої інстанції на те, що Одеська міська рада, відповідно до положень чинного законодавства наділена правом і має можливістю самостійно вирішувати питання місцевого значення (у т.ч. шляхом звернення до суду), проте такі доводи залишились поза увагою суду.

На думку апелянта, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що Одеська міська рада, знаючи про розташування на вказаній земельній ділянці зареєстрованого у встановленому законом порядку майна, що належить на праві приватної власності фізичним особам, у тому числі й ОСОБА_1 , не може чи не бажає здійснювати захист інтересів держави та звертатись до суду з відповідним позовом до відповідача.

Апелянт з посиланням на постанову Великої Палати Верховного суду від 26.05.2020 року у справі №912/2385/18 зазначає, що прокурор безпосередньо до звернення до суду із вказаним позовом не повідомив про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.

3. Суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про залучення третьої особи, чим порушив судовим рішенням його права та інтереси.

Відповідач звертав увагу місцевого суду на те, що незалучення до участі у справу ОК «Шлях», який об`єднує інтереси власників машиномісць та займається процедурою відведення в багатострокову оренду власників машиномісць та займається процедурою відведення в багатострокову оренду забудованої земельної ділянки з цільвим призначенням - під експлуатацію автостоянки, реалізуючи норми статей ЗК України, майбутнім рішенням у справі будуть порушені його безпосередні права та інтереси, оскільки, якщо суд прийме рішення про скасування державної реєстрації на об`єкт нерухомого майна - машиномісце № НОМЕР_2 та зобов`яже ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку від його майна, то наслідком цього буде неможливість прийняття Одеською міською радою рішення про надання в багатострокову оренду земельної ділянки, загальним розміром 0,6886 га саме під експлуатацію та обслуговування автостоянки, так як у результаті звільнення земельної ділянки відповідачем у ОК «Шлях» виникне необхідність отримання права оренди на інших, конкурентних засадах, передбачених законодавцем для не забудованих земельних ділянок.

4. Суд розглянув та задовольнив позовні вимоги про скасування державної реєстрації до неналежного відповідача.

Зазначає, що як звертав свою увагу представник іншого відповідача у своєму відзиві, територіальний орган ГТУЮ в Одеській області не наділений повноваженнями стосовно державної реєтрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державний реєстратор самостійно приймає рішення стосовно тих реєстраційних дій, які здійснює. Прийняття рішення про державну реєстрацію є дискредиційним, тобто виключним повноваженням державного реєстратора.

Отже враховуючи задоволення судом першої інстанції позову прокурора до неналежного відповідача та незалучення судом Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради, як належного відповідача, наслідком такого порушення судом вимог ЦПК України є відмова у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання незаконним свідоцтва про право власності та скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

5. Суд розглянув справу без належного повідомлення сторони у справі - Одеської міської ради.

Апелянт наголошує на тому, що суд першої інстанції взагалі не з`ясував чи відомо Одеській міській раді про слухання справи №522/13732/20 в Приморському районному суді, чи повідомлений вказаний орган місцевого самоврядування про час та місце розгляду справи, чи отримувала Одеська міська рада процесуальні документи, а також не було з`ясовано її думку щодо вказаного спору.

6. Суд ухвалив рішення у справі про задоволення позову на підставі недостовірних доказів.

Так, суд першої інстанції визнав встановленим факт про те, що у ході проведення слідчих дій у кримінальному провадженні №0000064 від 20.04.2017 року, зареєстрованого за фактом самовільного зайняття земельної ділянки, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, встановлено, що ОСОБА_1 самовільно зайнято земельну ділянку по АДРЕСА_2 , яка вільна від забудови, під автомобільну стоянку, металеві паркани, шлагбауми та асфальтне покриття.

Однак, відповідач вважає такі докази недостовірними в розумінні ст.79 ЦПК України, оскільки в матеріалах досудового слідства у кримінальній справі, по якій не ухвалений вирок, який вступив в законну силу, не можуть вважатись належними та достовірними доказами у цивільній справі.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції було допущено наступні порушення норм матеріального права.

1.Суд безпідставно задовольнив позовні вимоги про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання незаконним свідоцтва про право власності та скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності на об`єкт нерухомого майна - машиномісце № НОМЕР_2 , площею 14 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Суд першої інстанції зробив помилковий висновок про проведення реєстрації з порушенням діючого законодавства, оскільки державному реєстратору речових прав на нерухоме майно надано повний пакет документів, визначений чинним законодавством України, який необхідний для прийняття рішення відносно об`єкта нерухомого майна - машиномісця № НОМЕР_2 , площею 14 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі якого і винесено запис про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, так як були відсутні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації, визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»

Суд першої інстанції необгрунтовано відхилив доводи відзиву ОСОБА_1 та помилково не прийняв до уваги той факт, що внесення запису державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію речових прав на таке нерухоме майно як машиномісце жодним чином не порушує права Одеської міської ради, в інтересах якої звернувся із позовом прокурор, оскільки не породжує, не змінює та не припиняє її прав, свобод та обов`язків у цивільно-правових відносинах.

2. Суд задовольнив позовні вимоги про зобов`язання ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку, площею 14 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , (машиномісце № НОМЕР_2 ) всупереч правовим висновкам Верховного суду в аналогічних справах.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.12.2016 року на сесії Одеської міської ради було прийнято рішення щодо надання ОК «Шлях», який об`єднує інтереси співвласників машиномісць, в тому числі і спірного, дозволу на виготовлення проектної документації щодо відведення в багатострокову оренду земельної ділянки, загальним розміром 0,6886 га, яка фактично складається з пяти земельних ділянок, розташованих по периметру житлового комплексу « Академмістечко » по АДРЕСА_4 .

У зв`язку із викладеним, відповідач вважає, що з огляду на вжиття ОК «Шлях», головою якого є ОСОБА_1 заходів з оформлення земельної ділянки, частина якої знаходиться під машиномісцем № НОМЕР_2 , не може розцінюватись як правопорушення, а відтак і бути підставою для застосування приписів ст. 212 Земельного кодексу України.

Більше того, відсутність у відповідача правовстановлюючих документів на земельну ділянку не може кваліфікуватися як самостійне її зайняття, у разі правомірності набуття та оформлення у встановленому законом порядку розташованого на ній майна. У таких випадках положення статті 212 ЗК України застосуванню не підлягають.

Прийняте рішення, що оскаржується, про звільнення земельної ділянки, на якій розміщується об`єкт нерухомого майна, що належить відповідачу, фактично означає знесення належного йому на праві власності майна, що є порушенням його права власності, гарантованого ст. 41 Конституції України.

Представник Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області не погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає його незаконним, необгрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального та матерального права, та таким, що підлягає скасуванню з наступних підстав:

-безпідставне залучення ГТУЮ в Одеські області до участі у справі у якості відповідача;

-необгрунтоване здійснення прокурором представництва в суді законних інтересів держави

Апелянт наголошує на тому, що своїм рішенням суд першої інстанції очевидно «дозволяє» позивачу у подальшому грубо порушувати норми чинного законодавства, щодо представництва інтересів держави у суді, які регулюються ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», а також продовжувати недбало та зневажливо ставитись до своїх обов`язків, злегковажуючи тим фактом, що відчувши смак безкарності, позивач й надалі продовжить відверто порушувати законодавство та відкрито маніпулювати нормами права, розуміючи що зможе постійно уникати будь-якої відповідальності.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

04 лютого 2021 року Одеською місцевою прокуратурою №3 було подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , відповідно до якого вказує, що апеляційна скарга є необгрунтованою, а отже задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Щодо доводів апелянта про застосування строків позовної давності зазначає, що предметом позову є звільнення земельної ділянки, яку неправомірно займає відповідач.

Позивачем подано негаторний позов та відповідно до практики Верховного суду, до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення.

Щодо підстав для представництва інтересів держави прокурором зазначає, що під час звернення до суду прокурор представляє не тільки міську раду, як юридичну особу, а інтереси територальної громади, яку представляє Одеська міська рада.

В даному випадку міська рада самоусунулась від захисту прав територіальної громади, іншого органу який міг бі захистити її інтереси не має, у зв`язку з чим представництво прокурором інтересів територіальної громади у справі є єдиним можливим шляхом її захисту.

Зазначає, що машиномісце, яке є предметом спору, не є об`єктом нерухомого майна, не наділене індивідуальними ознаками, а тому не може бути об`єктом цивільних прав та не підлягає державній реєстрації.

Позивач вказує, що державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Калашніковим Д.С. прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №24236916 від 05.09.2015 року, а Реєстраційною службою Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Могильнікову В.Д. видане свідоцтво про право власності на спірний об`єкт №43589405 від 10.09.2015 року.

Вказана реєстрація на спірне машиномісце відбулася на підставі договору про викуп паю машиномісця, серія та номер: 800/м від 18.08.2015 року, укладеного між Головою кооперативу Могильніковим В.Д. та пайщиком ОСОБА_1 , з п.1.2. якого вбачається, що кооператив зобовязується по закінченню будівництва передати пайщикам розташовані у будинку по АДРЕСА_5 машиномісця, в тому числі № НОМЕР_2 .

Зазначає, що ОСОБА_1 , як одному з пайщиків, не могло бути не відомо, що спірне машиномісце розташоване не в будівлі, а на вільній від забудови земельній ділянці.

Позивач наголошує, що реєстрація права власності на машиномісце порушує права власника земельної ділянки, на якій воно розташоване, оскільки Одеською міською радою земельна ділянка у встановленому законом порядку ОСОБА_1 не надавалася, договори оренди або іншого права користування не укладалися.

Також, 04 лютого 2021 року Одеською місцевою прокуратурою №3 було подано відзив на апеляційну скаргу Управління державної реєстрації Головного територіального управління в Одеській області, відповідно до якого вказує, що апеляційна скарга є необгрунтованою, а отже задоволенню не підлягає.

У наданому візиві представник Одеської місцевої прокуратури № 3 зазначає, що у зв`язку з тим, що питання відчуження земель комунальної власності згідно Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є виключною компетенцією Одеської міської ради, яка повинна представляти інтереси територіальної громади, проте не здійснює свох повноваження, захистити права територіальної громади у даному випадку може лише прокуратура шляхом реалізації повноважень, наданих їй державою в порядку ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «про прокуратуру», ст. 56 ЦПК України.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.12.2020 року провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09.11.2020 року у справі за позовом Заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3 (м.Одеса, вул. Черняховського, 6) в інтересах держави в особі Одеської міської ради (м.Одеса, пл. Думська, 1) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області (м.Одеса, вул. Старицького, 6) про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію, визнання незаконним свідоцтва, звільнення земельної ділянки було відкрито.

Ухвалою від 11.12.2020 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду на 29 квітня 2021 року на 10 годину 00 хвилин.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.12.2020 року провадження у справі за апеляційною скаргою Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09.11.2020 року у справі за позовом Заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3 (м.Одеса, вул. Черняховського, 6) в інтересах держави в особі Одеської міської ради (м.Одеса, пл. Думська, 1) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області (м.Одеса, вул. Старицького, 6) про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію, визнання незаконним свідоцтва, звільнення земельної ділянки було відкрито.

Ухвалою від 16.12.2020 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду на 29 квітня 2021 року на 10 годину 00 хвилин.

29 грудня 2020 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про прискорення розгляду справи, в якjve він просить призначити розгляд справи на більш ранню дату. Заявник обґрунтовує своє клопотання тим, що в провадженні Приморського районного суду знаходиться 61 аналогічна справа за позовними заявами Заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області, рішення по яким ще не прийнято.

Вказує, що у більшості суддів Приморського районного суду м. Одеси ще не склалась однозначна позиція з приводу заявлених позовів, та судді, в провадженні яких перебувають зазначені справи чекають на результати перегляду в апеляційному порядку справи №522/13732/20.

31 грудня 2020 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Кравцан В.М. надійшло доповнення до клопотання про прискорення розгляду справи в обгрунтування якого заявник вказує, що ОСОБА_1 є людиною похилого віку (74 роки) та затягування розгляду даної справи породжує негативні наслідки для стану здоров`я відповідача.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 31.12.202о року клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Кравцан В.М. про прискорення розгляду справи було задоволено, призначено справу до судового розгляду на 11.02.2020 року, на 12 год. 30 хв.

04 лютого 2021 року представник Одеської обласної прокурати - Елісашвілі Олени Миколаївни подала клопотання про проведення судового засідання, призначеного на 11.02.2021 року на 12:30 год. в режимі відеоконференції за допомогою програмного компдексу "EasyCon" (електронна адреса для здійснення підключення за допомогою ЕЦП та обліковий запис: ).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.02.2021 року було задоволено клопотання представника Одеської обласної прокурати - Елісашвілі Олена Миколаївна про проведення судового засідання, призначеного на 11.02.2021 року на 12:30 год. в режимі відеоконференції за допомогою програмного комплексу "EasyCon".

09 лютого 2021 року на електронну адресу Одеського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Гудима І.Б. надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. В обгрунтування поданого клопотання представник апелянта зазначає, що на його електронну пошту надійшла заява представника Одеської обласної прокурати - Елісашвілі Олени Миколаївни про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Враховуючи дії карантинних заходів у зв`язку з пандемією коронавірусу covid-19, представник ОСОБА_1 - адвокат Гудима І.Б. просить суд задовольнити клопотання представника прокуратури, та також приймати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза приміщенням суду за допомогою системи відеоконференцзв`язку EASYCON (електронна адреса, яка використовується - ІНФОРМАЦІЯ_2, номер телефону для зв`язку - НОМЕР_5 , наявність електронного підпису підтверджує).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.02.2021 року клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Гудима І.Б. та представника Головного територіального управління юстиції в Одеській області - Варналій Катерини Олександрівни у судовому засіданні, призначеного на 11.02.2021 року на 12:30 год. в режимі відеоконференції за допомогою програмного комплексу «EasyCon» було задоволено.

Судове засідання 11.02.2021 року було проведено в режимі відеоконференції за допомогою програмною комплексу EASYCON. В судовому засіданні в режимі відеоконференції приймали участь представник Головного територіального управління юстиції в Одеській області - Варналій Катерина Олександрівна, представник Одеської обласної прокурати - Елісашвілі Олена Миколаївна.

На зв`язок за допомогою відеоконференції в системі «EASYCON» секретарем судового засідання була здійснена спроба приєднання представника ОСОБА_1 - адвоката Гудими І.Б., проте запрошений до відеоконференції не знаходився на зв`язку.

Представник Головного територіального управління юстиції в Одеській області - Варналій Катерина Олександрівна апеляційну скаргу підтримала, просила суд скасувати рішення суду першої інстанції. Зазначила, що вважає залучення Головного територіального управління юстиції в Одеській області як відповідача безпідставним, просила апеляційну скаргу Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області задовольнити в повному обсязі.

Представник Одеської обласної прокурати - Елісашвілі Олена Миколаївна заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області - без задоволення.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила справу розглянути за відсутності її учасників.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що 28 жовтня 2010 року між територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Берег-Трейд" (Орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого ТОВ "Берег-Трейд" прийняло у строкове платне користування земельну ділянку площею 3,8121 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 для будівництва 18-поверхового житлового комплексу та благоустрою території. Договір посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Чужовською Н.Ю. за реєст. № 4004.

19 січня 2011 року між ТОВ «Берег-Трейд» та Обслуговуючим кооперативом «Граніт» укладений договір, згідно з яким Обслуговуючий кооператив «Граніт» отримав право на ведення робіт по будівництву житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_2 , право на ведення будівельних робіт надано за винагороду, що складає 3746, 08 кв.м. площі житлових приміщень у об`єкті, а також 10% від загальної кількості машино-місць у паркінгу об`єкту.

У 2013 році комплекс багатоповерхових житлових будинків з підземними гаражами та вбудованими приміщеннями громадського призначення по АДРЕСА_2 прийнято в експлуатацію.

16 липня 2015 року Орендарем розірвано договір оренди земельної ділянки від 28 жовтня 2010 року та зазначена земельна ділянка площею 3,8121 га передана Орендодавцю, на підставі заяви генерального директора ТОВ «Берег-Трейд» ОСОБА_2 на ім`я Голови Одеської міської ради Труханова Г.Л. від 16.07.2015 року (вих. № 16/07).

На даний час власником земельної ділянки є Одеська міська рада, яка у оренду чи постійне користування спірну земельну ділянку не передавала.

У ході проведення слідчих дій у кримінальному провадженні № 0000064 від 20.04.2017 року, зареєстрованого за фактом самовільного зайняття земельної ділянки, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, встановлено, що ОСОБА_1 самовільно зайнято земельну ділянку по АДРЕСА_2 , яка вільна від забудови, під автомобільну стоянку, металеві паркани, шлагбауми та асфальтове покриття.

Крім того, встановлено, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (№ 24236916 від 05.09.2015) державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Калашніка Д.С. зареєстроване право власності на машиномісце № НОМЕР_2 , як на об`єкт нерухомості, розташований у будинку АДРЕСА_5 .

Проте, за висновком експерта № 17-2694/2695 від 26.02.2019 року, отриманого в рамках кримінального провадження № 0000062 від 20.04.2017 року, фактично визначено, що машиномісце № НОМЕР_2 як об`єкт нерухомості, розташований у будинку АДРЕСА_5 (як частина відповідної автостоянки), знаходиться поза межами земельної ділянки ТОВ «Берег-Трейд». Також, відповідно до даних Приморської районної адміністрації Одеської міської ради (лист від 16.09.2018 року № 01-12/1744/1вих), даних Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (лист від 17.10.2017 року № 0119/2491-09-01), даних Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (лист № 07.08.2019 року № 10-15-0.4-7059/2-19) вказане машиномісце не перебуває у житловому будинку, не було побудовано, як об`єкт нерухомості, а розташоване на земельній ділянці, без чіткого визначення її меж, присвоєння кадастрового номеру, тощо.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню підлягає з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст.13,14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цієюКонституцією.

Відповідно дост. 19 Конституції України, посадові особи органів державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцією та законами України.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

З приводу обгрунтованості звернення заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 з позовом до суду з метою захисту інтересів держави та необхідність такого захисту саме прокуратурою, а не органом уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах слід зазначити наступне.

Обгрунтовуючи звернення до суду з відповідним позовом, представник прокуратури вказав, що оскільки Одеською міською радою будь-яких рішень щодо передачі земельної ділянки у власність (користування) не приймалося, існуюча реєстрація права власності порушує права територіальної громади м. Одеси., як власника земельної ділянки на якій розташоване спірне машиномісце.

Та у зв`язку з обізнаністю Одеської міської ради про зазначені факти та не вжиття будь-яких заходів реагування є підставою для представництва прокуратурою інтересів держави у суді, відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 56 ЦПК України.

Факт обізнаності Одеської міської ради щодо ситуації підтверджується листом Військової прокуратри південного регіону України від 08.08.2018 року № 06/3-555-вих18, який Одеська міська рада отримала 04.09.2018 року за вх. № 02.2-15/713.

Так, відповідно до ст. 45 ЦПК України, який діяв на момент звернення прокурора з позовом,передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», який набрав чинності 30 вересня 2016 року, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

За змістом положень статей 25, 26, 31, 33 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР) у редакції, чинній на час звернення прокурора до суду із цим позовом, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження у галузі будівництва - щодо здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердження містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій та вирішення відповідно до законодавства спорів з питань містобудування, а у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища - щодо організації і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою.

Виконавчими органами міських рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи міських рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади (частини перша, друга статті 11 Закону № 280/97-ВР).

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру», який набрав чинності 15 липня 2015 року. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Згідно з ч.4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) обгрунтовує в чому полягає порушення інтересів держави, та обгрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99, державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обгрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й у діяльності приватних підприємств, товариств. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних тощо) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності України, гарантування її державної, економічної безпеки, захист прав усіх суб`єктів права власності господарювання, в тому числі й територіальних громад.

Інтереси територіальної громади є складовою частиною державних інтересів. Так, згідно п. 1 резолютивної частини вищезазначеного рішення Конституційного суду прокурори та їх заступники подають позовні заяви саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Прокурор або його заступник самостійно визначає і обгрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, і ця заява є підставою для порушення справи в суді. Під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах», потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Правова позиція щодо підстав представництва прокурором інтересів держави чітко визначена у Постанові Верховного Суду від 25.04.2018 (справа No 806/1000/17), у якій зазначено, що у Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обгрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Ці міркування Конституційний Суд зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак, висловлене Судом розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Відтак, Верховний Суд вважає, що «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом.

Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необгрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Вказаного висновку дійшла Велика палата Верховного суду, виклавши його у постанові від 26 травня 2020 року за результатами розгляду справи № 912/2385/18.

Відповідно до Повідомлення заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3 - М. Самойленко 16.03-52-8473ВИХ-20 від 17.08.2020 року на вимогу ч. 4 статті 23 Закону україни «Про прокуратуру» Одеську міську раду було повідомлено про намір звернення з позовом до ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення про державну реєстрацію прав. Визнання незаконним свідоцтва, визнання недійсним договору купівлі-продажу машиномісця АДРЕСА_6 та звільнення земельної ділянки до Приморського районного суду м. Одеси в інтересах держави в особі Оедської міської ради.

Таким чином, апеляційний суд відхиляє доводи апелянта щодо безпідставної відмови судом першої інстанції у задоволенні заяви ОСОБА_1 про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки виходячи із вищезазначеного, прокурор є належним позивачем у даній справі.

Щодо строків позовної давності на звернення до суду з відповідним позовом в інтересах держави.

Як вбачається з матеріалів справи 04.11.2020р. вхід. №113682/20 представником ОСОБА_1 подана заява про застосування строків позовної давності, яку судом першої інстанції в супереч вимогам процесуального закону розглянуто не було. Представником відповідача у вказаній заяві було зазначено, що надані прокурором обставини про обізнаність Одеської міської ради щодо порушення земельного законодавства саме з 04.09.2018 р., не відповідають дійсності.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. При цьому, частиною 3 статті 267 Цивільного кодексу України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

До позовних вимог про витребування майна на підставі статей 387, 388 ЦК України застосовується загальна позовна давність у три роки, що також визначено у судовій практиці Верховного Суду України у постановах від 08.06.2016 у справі №6-3089цсіб, від 22.06.2017 у справі № 6-1047цс 17, у Постанові Великої палати в справі N372/1036/15-ц.

Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до суду. Положення ч. 1 ст. 261 ЦК України регламентують, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушения свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, момент початку перебігу строку позовної давності у контексті ч. 1 статті 231 ЦК України збігається з моментом обізнаності особи про порушення права або об`єктивної можливості довідатись про обставини порушення її прав. Зазначена правова позиція визначена у постанові Великої палати Верховного Суду від 2018 р. у справі №372/о3615-ц. Зокрема, Касаційний суд вказав наступне: «Зазначене свідчить про неправильність застосування судом ч. 1 ст. 261 ЦК України, оскільки за змістом цієї норми для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. При цьому норма частини першої ст. 261 ЦК не містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак бов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушения права, покладається на позивача.

Представник ОСОБА_1 звертав у своїй заяві увагу суду першої інстанції на те, що Одеська міська рада була учасником спору у якості третьої особи при розгляді цивільної справи 522/7822/16-ц за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до ОСОБА_9 , Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області, Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради, де позивачі просили визнати протиправним та скасувати свідоцтва про право власності на нерухоме майно машиномісця, видані Ресстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області, скасувати державну реєстрацію на нерухоме майно - машиномiсця, що розташовані по периметру житлового комплексу " Академмістечко ", по АДРЕСА_4 , а також зобов`язати усунути перешкоди у користуванні належним позивачам майном шляхом демонтажу блокуючого пристрою (блокератора) на машиномісця.

Вказані обставини участі Одеської міської ради у спорі, де вже вирішувалось питання законності розміщення на спірній земельній ділянці машиномісць, а також проведення державної реєстрації прав на майно, що належать фізичним особам на праві власності, які розташовані по периметру житлового комплексу " Академмістечко ", по АДРЕСА_4 , підтверджуються зокрема наявними у справі № 522/7822/6-ц доказами, які додані до відзиву, зокрема: сповіщення органу місцевого самоврядування про час та місце розгляду вказаної справи № 522/7822/16-ц: рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень адресованих Одеській міській раді у вказаній справі (а.с. 149-151), заява про ознайомлення з матеріалами справи від 10.01.2017 року, та розписка про ознайомлення представника Одеської міської ради Дудніченко Д.О. 05.01.2017 року а також довіреність ОМР від 29.12.2019 року надана на підтвердження повноважень представника (а.с. 152-153)

Додатково предстаником ОСОБА_1 зазначено, що Одеська міська рада не могла не знати про порушення своїх прав, адже 07.12.2016 року на сесії Одеської міської ради було прийнято рішення щодо надання ОК «ШЛЯХ», який об`єднує інтереси співвласників машиномісць, в тому числі і спірного, дозволу на виготовлення проектної документації щодо відведення в багатострокову оренду земельної ділянки, загальним розміром 0,6886 га, яка фактично складається з п`яти земельних ділянок, розташованих по периметру житлового комплексу «академмістечко», по АДРЕСА_4 .

Апеляційний суд приймає до уваги доводи позивача зазначені у відзиві на апеляційну скаргу, щодо посилання на статтю 391 ЦК України, а саме усунення першкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, та як наслідок обгрунтування відсутності пропуску строку позовної давності шляхом реалізації способу захисту поданням негаторного позову.

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює в користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом має право вимагати усунути наявні перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від учинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямовано на усунення порушень прав власника, не пов`язаних із позбавленням його володіння майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі № 653/1096/16-ц).

З огляду на наведені визначення Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 р. у справі № 653/1096/16-ц зробила висновок, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного й негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду.

Відповідно до висновків викладених у постанові ВС від 15.08.2018 у справі № 554/4456/17, та постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 607/15489/15-ц, позовна давність до вимог за негаторним позовом не застосовується, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі, тому цей позов може бути пред`явлений власником майна протягом всього часу, поки триває порушення. Що також викладено у пункті 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Так, у постанові від 04.07.2018 р. у справі № 653/1096/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для цілей визначення наявності в особи права володіння нерухомим майном має бути застосовано принцип реєстраційного підтвердження володіння, який полягає в тому, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі повноваження власника, визначені в ч. 1 ст. 317 ЦК України, зокрема набуває й право володіння. Отже, з огляду на специфіку речей в обороті, володіння рухомими й нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджено, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку.

Таким чином, з наведеної позиції ВП ВС убачається, що власник нерухомого майна перестає бути володільцем цього майна лише в разі припинення державної реєстрації його права власності та перереєстрації цього права за іншою особою.

У постанові від 28.11.2018 р. у справі № 504/2864/13-ц Велика Палата Верховного Суду прямо зазначила, що зайняття земельної ділянки належить розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності, захист від якого має бути здійснено шляхом пред`явлення негаторного позову.

Таким чином, колегія відхиляє подану ОСОБА_1 до суду першої інстанції заяву про сплив строку позовної давності на звернення із зазначеним позовом, оскільки позивач звернувся до суду за захистом прав та інтересів з негаторним позовом до вимог якого позовна давність не застосовується.

Щодо звернення позивача до неналежного відповідача апеляційний суд вказує наступне.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових правв на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон No1952-IV), встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та іх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Також, Закон № 1952-IV передбачає, що єдиним суб`єктом, наділеними повноваженнями приймати рішення щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень, відмови в державній реєстрації, є державний реестратор. Державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Статтею 30 Законом №1952-IV (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення, передбачено, що державні реєстратори, державні кадастрові реєстратори, нотаріуси, державні виконавці за порушення законодавства у сфері державної реєстрації прав несуть дисциплінарну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність у порядку, встановленому законом.

Дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду. Шкода, завдана органом державної реєстрації прав, державним реєстратором, державним кадастровим реестратором, нотаріусом, державним виконавцем фізичній чи юридичній особі під час виконання своїх обов`язків, підлягає відшкодуванню на підставі рішення суду, що набрало законної сили, у порядку, встановленому законом.

Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та іх об`єднань у діяльність державного реєстратора, пов`язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Судом першої інстанції було проігноровано той факт, що Головне територіальне управління юстиції в Одеській області не наділене повноваженнями стосовно державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державний реєстратор самостійно приймає рішення стосовно тих реєстраційних дій, які здійснює. Прийняття рішення про державну реєстрацію є дискреційним, тобто виключним повноваженням державного реєстратора.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.09.2020 по справі №761/42332/17, для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього oбов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. У Постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 11.10.2019 у справі № 812/1408/16 (провадження N К/9901/2048119) зазначається наступне: «у разі ж відсутності правонаступників суд повинен залучити до участі у справі орган, до компетенції якого належить ухвалення рішення про усунення порушень прав, свобод чи інтересів позивача. У разі зменшення обсягу компетенції суб`єкта владних повноважень, не пов`язаного з припиненням його діяльності, до участі у справі як другий відповідач суд залучає іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого передані або належать функції чи повноваження щодо вирішення питання про відновлення порушених прав, свобод чи інтересів позивача».

Необхідно також відмітити, що у постанові від 06.02.2019 у справі No 826/19262/16 у контексті правовідносин, які виникли через незгоду позивача із рішенням про визнання протиправними дій державного реєстратора та приватного нотаріуса щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно і скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що такий спір має розглядатися як такий, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою вже зареєстровано право власності на це майно. У цій справі Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Ресстрі речових прав на нерухоме майно.

Участь у спорі державного реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні своїх прав) не змінює цивільно правового характеру правовідносин.

У 2016 році було внесено ряд суттєвих змін до нормативно-правових актів з питань здійснення державної реєстрації. Зокрема, пунктом 3 частини 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку, припиняють надання послуг у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на території відповідних адміністративно-територіальних одиниць за рішенням Кабінету Міністрів України, прийнятиv у разі забезпечення виконавчими органами міських рад міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення, Київською, Севастопольською міськими, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями умов, необхідних для реалізації повноважень у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та іх обтяжень, але не пізніше 30 квітня 2016 року.

Згідно з розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 205-0 «Про деякі питання надання адміністративних послуг у сферах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та іх обтяжень, юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 № 304-р «Про припинення надання адміністративних послуг з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців деякими Міністерством юстиції» органами державної реєстрації, утвореними зобов`язано Міністерство Юстиції України забезпечити припинення надання послуг у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, з одночасною передачею виконавчим органам міських рад реєстраційних справ, та припинити надання утвореними Міністерством юстиції України органами державної реєстрації адміністративних послуг з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців.

Поряд з цим, внесені зміни та доповнення й до інших законодавчих актів України, зокрема до Законів України «Про нотаріат», «Про звернення громадян», «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про місцеві державні адміністрації», «Про адміністративні послуги» та інші. Згідно із з законодавчими змінами організаційну систему державної реєстрації прав становлять:

1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи;

2) суб`єкти державної реєстрації прав:

виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації,

3) державні реєстратори прав на нерухоме майно.

Таким чином, функції у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на разі здійснюються на території відповідних адміністративно-територіальних одиниць виконавчими органами міських рад міст обласного та/або республіканського значення Автономної Республіки Крим , Київською, Севастопольською міськими, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями та не відноситься до компетенції територіальних органів Міністерства юстиції.

Виконавчі органи сільських, селищних та міських рад (крім міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення) набувають повноважень у сфері державної реєстрації прав відповідно до Цього Закону у разі прийняття відповідною радою такого рішення. Рішенням Одеської міської ради від 03.02.2016 № 248-VII внесені зміни до Положення «Про юридичний департамент Одеської міської ради» щодо здійснення зазначеним департаментом повноважень суб`єкта державної реєстрації прав, передбачених Законом України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до пункту 2.2.3. Положення «Про юридичний департамент Одеської міської ради», на департамент покладасться здійснення повноважень суб`єкта державної реєстрації прав, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». В цьому випадку має місце публічне правонаступництво (повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень іншим внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції). При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів. Така позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 11 жовтня 2019 року у справі № 812/1408/16 (провадження Но К/9901/20481/19).

Відповідно до статті 8 Закону №1952-IV територіальні органи Міністерства юстиції України в межах території, на якій вони здійснюють діяльність:

2) розглядають скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав та приймають обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом; 3) складають протоколи адміністративні правопорушення передбачені Кодексом України про адміністративні правопорушення, 4) організовують роботу з підготовки та підвищення кваліфікації державних реєстраторів, уповноважених осіб суб`єктів державної реєстрації прав, 5) приймають рішення про тимчасове блокування доступу державних реєстраторів, уповноважених осіб суб`єктів державної реєстрації прав до Державного реєстру прав у випадках, передбачених цим Законом; 6) здійснюють інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Таким чином, клегія суддів приймає до уваги та погоджується з доводами Головного управління міністерства юстиції України щодо безпізставного та неналежного залучення до участі у справі у якості відповідача.

У відповідності до абз.8 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Таким чином, пред`явлення позову до неналежного відповідача є однією з підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, апеляційний суд вважає безпідставним задоволення позовних вимог Заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Одеської міської ради в частині пред`явлення позову до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області як неналежного відповідача.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на той факт, що будучи обізнаним із обставинами (викладеними у відзиві на позовну заяву ГТУЮ в Одеській області (а.с. 82-92), що мають істотне значення в справі, позивач не змінював відповідним чином свого позову, не пред`являв у зв`язку зі встановленим нових (інших) вимог, не ставив питання про залучення до участі в справі у відповідному процесуальному статусі іншої особи.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що звернення до суду з позовом до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у позові.

Щодо позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання незаконним свідоцтва про право власності та скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності на об`єкт нерухомого майна - машиномісце № НОМЕР_2 , площею 14 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 апеляційний суд вважає за необхіжне зазначити наступне.

Згідно частини першої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: - прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; - виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; - встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної ресстрації прав та прийняття відповідних рішень; - прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реестру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об єкти та суб`єктів цих прав; - формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; - видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Згідно частини першої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначає Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року Ne 1127.

Згідно з абзацом першим пункту 3 вказаного Порядку, державна реєстрація прав та облік безхазяйного нерухомого майна проводиться з прийняттям рішень державним реєстратором прав на нерухоме майно, які формуються за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав в електронній формі з накладенням власного електронного цифрового підпису. Відповідно до пункту 78 вказаного Порядку, для державної реєстрації права власності на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об`єкті нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, власником такого майна подаються: - документ, що підтверджує набуття у власність особою закріпленого за особою обєкта інвестування, передбачений законодавством (інвестиційний договір, договір про пайову участь, договір купівлі-продажу майнових прав тощо); - технічний паспорт на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо).

Як вбачається з Інформаційної довідки, що міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 на виконання вказаних приписів чинного законодавства України, до заяви про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно Державному реєстратору речових прав на нерухоме майно додав наступні документи: - документи заявника оригінали та копії, серія та номер: б/н, виданий 05.09.2015, видавник ОСОБА_1 ; - акт приймання передачі нерухомого майна, серія та номер: 901/M, виданий 18.08.2015, видавник: ОСОБА_1 ; технічний паспорт, серія та номер: Б/Н, виданий 19.08.2015, видавник Товариство з обмеженою відповідальністю "Нове БТІ"; довідка з Адресного реєстру міста Одеси. серія та номер:, виданий 21.08.2015, видавник: Юридичний департамент Одеської міської ради; договір про порядок викупу пая машиномісця, серія та номер: 800/M. виданий 18.08.2015, видавник: ОСОБА_1;

Таким чином, колегія суддів вважає, що державному реєстратору речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 надано повний пакет документів, визначений чинним законодавством України, та необхідний для прийняття державним реєстратором (іншим відповідачем) рішення відносно об`єкта нерухомого майна - машиномісця НОМЕР_2 , площею 14 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі якого і внесено запис про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, оскільки були відсутні підстави для зупинення розгляду заяви, чи зупинення державної реєстрації прав, або підстави для відмови у проведенні державної реєстрації, визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що договір про порядок викупу паю машиномісця, № 800/M від 18.08.2015 року, який став підставою для проведення державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 ніким не оскаржений, не визнаний судом недійсним.

Твердження позивача про те, що ОСОБА_1 не могло було бути не відомо, що спірне машиномісце розташоване не у будівлі, а на вільній від забудови земельній ділянці, а зазначена обставина не перевірена органом державної реєстрації, не може слугувати підставою для визнання проведення такої реєстрації незаконною, оскільки ні, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ані Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, не передбачений обов`язок здійснення перевірки державним реєстратором місця розташування нерухомого майна, чи з`ясування наявності (відсутності) кадастрового номеру земельної ділянки, на якій розташовується таке майно, чи з`ясування наявності (відсутності) кадастрового номеру земельної ділянки, на якій розташовується таке майно.

Власність на спірне машиномісце набуто на підставі укладених з ОК «Граніт», який був замовником будівництва житлового комплексу, договору про порядок викупу паю № 800/M від 18.08.2015 року, розмір вартості якого встановлено 20 000,00 грн. Договір про порядок викупу паю не є спірним, кошти в рахунок паю за машиномісце було сплачено ОСОБА_1 .

На момент укладення визевказаного договору про порядок викупу паю, на підставі договору оренди земельної ділянки від 28 жовтня 2010 року посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Чужовською Н.Ю. за реєстр. № 4004, земельна ділянка, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 була у строковому платному користування ТОВ «Берег Трейд».

Щодо позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_10 земельну ділянку, площею 14 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (машинамісце № НОМЕР_2 ) апеляційний суд вважає за необхідне вказати наступне.

За змістом статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надания у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

У вирішенні питання про наявність ознак самовільного зайняття земельної ділянки необхідно враховувати, що саме по собі користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. У вирішенні таких спорів необхідним є встановлення наявності у особи, в силу закону, права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування. Отже самовільне зайняття земельної ділянки є відмінним від користування земельною ділянкою за відсутності належним чином оформлених документів на неї. (вказаний висновок викладений у постанові ВС від 06 березня 2019 року справа № 910/1056/18)

Згідно з частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (частина 3 цієї статті).

Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки (стаття 212 Земельного кодексу України).

07.12.2016 р. на сесії Одеської міської ради було прийнято рішення щодо надання ОК "Шлях", який об`єднує інтереси співвласників машиномісць, в тому числі і спірного, дозволу на виготовлення проектної документації щодо відведення в багатострокову оренду земельної ділянки, загальним розміром 0,6886 га, яка фактично складається з п`яти земельних ділянок, розташованих по периметру житлового комплексу " Академмістечко ", по АДРЕСА_4 . У зв`язку із викладеним, вважаємо, що з огляду на вжиття ОК "Шлях", головою якого с ОСОБА_1 заходів з оформлення земельної ділянки, частина якої знаходиться під машиномісцем НОМЕР_2 , не може розцінюватися як правопорушення, а відтак і бути підставою для застосування приписів статті 212 Земельного кодексу України.

Положеннями ст.41 Конституції України гарантовано кожному право володіти. користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

З огляду на встановлені обставини справи апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для повернення спірної земельної ділянки, оскільки достатнім аргументом зазначеного є наявність на такій ділянці нерухомого майна (машиномiсце № НОМЕР_2 ), яке належить відповідачу, та наявність у нього права на оформлення права користування тією частиною земельної ділянки, на якій вказаний обєкт нерухомого майна розміщений.

Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. В силу положень статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Крім того, в силу частини другої статті 328 Цивільного кодексу України презюмується правомірність набуття власником права власності на майно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Крім того, відсутність у відповідача правовстановлюючих документів на земельну ділянку не може кваліфікуватися як самовільне її зайняття, у разі правомірності набуття та оформлення у встановленому законом порядку розташованого на ній майна. У таких випадках положення статті 212 ЗК України застосуванню не підлягають. Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 902/889/16 та від 21.01.2019 у справі N 910/22093/17, від 05.03.2019 у справі № 910/24190/16 та інших.

Відповідно до положення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, основною метою якого є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном, а також, з урахуванням того, що в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року), що обраний спосіб захисту у вигляді зобов`язання повернути спірну земельну ділянку в натурі призведе до недотримання справедливої рівноваги, а тому в даному випадку виключає можливість задоволення позовних вимог.

Щодо доводів ОСОБА_1 про безпідставну відмову у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи Обслуговуючого кооперативу «Шлях» апеляційний суд зазначає, що вказане клопотання у суді апеляційної інстанції повторно заявлено не було, а заперечення щодо процесуального рішення суду першої інстанції було включено до доводів апеляційної скарги.

Згідно ч.1 п.1 ст. 365 ЦПК України у разі встановлення, що рішення суду першої інстанції може вплинути на права та обов`язки особи, яка не брала участі у справі, залучає таку особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Проте, з огляду на зазначене в апеляційній скарзі ОСОБА_11 , колегія суддів не вважає необхідним залучення до участі у справі в якості третьої особи Обслуговуючого кооперативу «Шлях», оскільки апелянтом не доведено та не обгрунтовано належним чином, як саме вказане рішення може вплинути на права та обов`язки відповідного суб`єкта.

Колегія суддів також критично ставиться до доказів наданих представником позивача до суду першої інстанції, а саме відомостей щодо факту встановленого у ході проведення слідчих дій у кримінальному провадженні № 0000064 від 20.04.2017 року, зареєстрованого за фактом самовільного зайняття земельної ділянки, тобто вчинення кримінального правопорушення за фактом самовільного зайняття земельної ділянки (за ч. 1 статті 197-1 Кримінального Кодексу України), оскільки по даному факту відсутній обвинувальний вирок, що вступив в законну силу. Таким чином, вказані докази не можуть вважатися належними та не є достовірними так як не відповідають вимогам статті 79 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області підлягає задоволенню.

З огляду на вищевказане, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкових висновків про задоволення позовних вимог з порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1 ЦПК України).

Оскільки колегія суддів задовольнила апеляційні скарги, судові витрати за їх подання підлягають відшкодуванню на користь апелянтів.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області - задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09.11.2020 року - скасувати.

Постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Заступника керівника Одеської місцевої прокуратури №3 (м.Одеса, вул. Черняховського, 6) в інтересах держави в особі Одеської міської ради (м.Одеса, пл. Думська, 1) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області (м.Одеса, вул. Старицького, 6) про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію, визнання незаконним свідоцтва, звільнення земельної ділянки - відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення буде складено 18.02.2021 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А. П. Заїкін

О. М. Таварткіладзе