ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/2319/15-ц Головуючий суддя І інстанції Бабкова Т. В.
Провадження № 22-ц/818/4823/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Котелевець А.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ципліцького Дмитра Олеговича на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 червня 2015 року, ухвалене у складі судді Бабкової Т.В., по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2015 року Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 19.03.2013 між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» (надалі ПАТ «ВБР») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ICKGMCUI.110628/003, відповідно до якого Банк зобов`язується протягом 60 днів з моменту укладення договору встановити кредит у вигляді відновлювальної лінії у розмірі 2000,00 грн з можливістю збільшення ліміту, шляхом встановлення кредитного ліміту на рахунок № 2625.3.000097818 на умовах, визначених договором. Банк нараховує відсотки у розмірі 36,00 % річних за користування кредитом, крім пільгового періоду. Нарахування відсотків здійснюється щоденно, при цьому відсотки нараховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами. Щомісячний мінімальний платіж складає 10 % від суми заборгованості та підлягає сплаті позивачу до 25-го числа за попередній місяць. Заборгованість, що не сплачена у встановлений строк вважається простроченою. Процентна ставка в пільговий період складає 0,0001 % річних. Пільговий період складає 30 днів по кожній платіжній операції. Пільговий період поширюється на всі операції по картці.

Банк виконав договірні зобов`язання щодо встановлення ліміту та надання кредитних коштів згідно приписів кредитного договору № ICKGMCUI.110628/003 від 19.03.2013.

Відповідач не виконувала належним чином зобов`язання за кредитним договором, про що неодноразово повідомлялась, в результаті чого виникла прострочена заборгованість по оплаті передбачених договором платежів перед ПАТ «ВБР». Однак на даний час кредитна заборгованість відповідачем погашена не була.

Таким чином, станом на 06.02.2015 за відповідачем ОСОБА_1 по укладеному кредитному договору № ICKGMCUI.110628/003від 19.03.2013 рахується заборгованість на загальну суму 7118,49 грн., яка складається з:

Заборгованість за тілом кредиту 2236,17 грн;

Прострочена заборгованість по тілу кредиту 1758,59 грн;

Прострочена заборгованість за процентами 1713,76 грн;

Поточна заборгованість за процентами 99,27 грн;

Сума пені 1310,40 грн.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 червня 2015 року задоволено позов.

Стягнуто з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Публічного Акціонерного Товариства «Всеукраїнський банк розвитку» (, рахунок для сплати № 26.25.3.000097818, МФО 380719) заборгованість за кредитним договором № ICKGMCUI.110628/003 від 19.03.2013 у розмірі 7118 (сім тисяч сто вісімнадцять) грн 49 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у сумі 243 (двісті сорок три) грн 60 коп.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 червня 2021 року залишено без задоволення заяву представника ОСОБА_1 адвоката Ципліцького Д.О. про перегляд вказаного заочного рішення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Ципліцький Д.О. просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 30 серпня 2013 року ОСОБА_1 звернулась до ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» з повідомленням про втрату картки банку та проханням повідомити про загальну суму заборгованості за кредитним договором. Отримавши відповідну інформацію про заборгованість у розмірі 1311,52 грн, відповідач погасила борг у повному обсязі, що підтверджується Квитанцією № 415488 від 30.08.2013, що вбачається і з розрахунку заборгованості до кредитного договору. У той же день Відповідач надала відповідну Квитанцію ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та отримала інформацію щодо закриття кредитного договору, а також блокування картки у зв`язку із її втратою.

Вказав, що ОСОБА_1 про дату, час та місце всіх судових засідань не була повідомлена належним чином, не отримувала ані повісток, ані судових рішень, що підтверджується і матеріалами судової справи, зокрема, поверненими листами із відміткою поверненими листами із відміткою «повернено за закінченням терміну зберігання».

Вважає, що сам факт звернення позивача до суду свідчить про те, що банком було проігноровано факт сплати суми заборгованості у повному обсязі та інформацію щодо втрати банківської картки, а також надано відповідачу недостовірну інформацію щодо закриття кредитного договору та блокування картки.

Зауважив, що долучений до позовної заяви розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом та не свідчить про факт надання банком відповідачу коштів.

ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» суду було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому вони просять останню залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Вказали, що представник відповідача стверджує, що листи направлялися на адресу боржника: АДРЕСА_1 , вірно, оскільки адреса боржника не змінювалась, про це свідчить також те, що в заяві про перегляд заочного рішення вказана одна і та сама адреса, що і при розгляді рішення у 2015 році.

Послались на те, що посилання на сплату у 2013 році, якою було закрито борг, є безпідставною, оскільки довідки про погашення заборгованості від АБ «Всеукраїнський Банк розвитку» не надано.

Апеляційна скарга також містила клопотання про витребування від правонаступника позивача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», первинних облікових фінансових документів, які підтверджують або спростовують факт одержання відповідачем грошових коштів від позивача згідно із кредитним договором від 13.03.2013 № ICKGMCUI.110628/003 після 30.08.2013.

Представник ОСОБА_1 адвокат Ципліцький Д.О. зазначив, що виключно за допомогою вказаних документів можна підтвердити або спростувати інформацію стосовно правильності розрахунку боргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» зазначено щодо облікових документів, а саме, що господарські операції па підставі договору № ICKGMCUI.110628/003 від 19.03.2013 проводились ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», а відтак, документи, які просить витребувати представник відповідача, можуть бути в наявності у первісного позивача.

Відповідно до п. 2. ч. 1 ст. 43 ЦПК учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст. 44 Кодексу має використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства, визначеного ст. 2 ЦПК України.

Згідно статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду першої інстанції. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

У статті ст. 84 ЦПК України передбачений порядок витребування доказів передбачений, який визначає, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом у строк зазначений у статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

В порушення вимог даного припису представником відповідача не зазначено, які заходи ним вживались для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Зазначене стало підставою для того, щоб ухвалою Харківського апеляційного суду від 27 липня 2021 року у задоволенні клопотання про витребування доказів було відмовлено.

Частина третя статті 3 ЦПК Українипередбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову, без повідомленням учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

За правилом п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

За правилом ч. 1 ст. 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення не повністю відповідає вказаним вимогам в оскарженій частині.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.03.2013 між ПАТ «ВБР» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ICKGMCUI.110628/003, відповідно до якого Банк зобов`язується протягом 60 днів з моменту укладення договору встановити кредит у вигляді відновлювальної лінії у розмірі 2000,00 грн з можливістю збільшення ліміту, шляхом встановлення кредитного ліміту на рахунок № 2625.3.000097818 на умовах, визначених договором. Банк нараховує відсотки у розмірі 36,00 % річних за користування кредитом, крім пільгового періоду. Нарахування відсотків здійснюється щоденно, при цьому відсотки нараховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами. Щомісячний мінімальний платіж складає 10 % від суми заборгованості та підлягає сплаті позивачу до 25-го числа за попередній місяць. Заборгованість, що не сплачена у встановлений строк вважається простроченою. Процентна ставка в пільговий період складає 0,0001 % річних. Пільговий період складає 30 днів по кожній платіжній операції. Пільговий період поширюється на всі операції по картці.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 06.02.2015 за відповідачем ОСОБА_1 по укладеному кредитному договору № ICKGMCUI.110628/003 від 19.03.2013 рахується заборгованість на загальну суму 7118,49 грн, яка складається з:

Заборгованість за тілом кредиту 2236,17 грн;

Прострочена заборгованість по тілу кредиту 1758,59 грн;

Прострочена заборгованість за процентами 1713,76 грн;

Поточна заборгованість за процентами 99,27 грн;

Сума пені 1310,40 грн.

Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що суду не було надано належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до положень ст. 617 ЦК України.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками районного суду щодо наявності підстав для стягнення з відповідача кредитної заборгованості.

У ст.ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, які полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилися, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. ст. 549, 550, 611, 624 ЦК України за порушення грошового зобов`язання передбачена сплата неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ч.1,3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків

Не можуть бути прийняті доводи апеляційної скарги про те, що наданий банком розрахунок заборгованості не є належним доказом у справі, з огляду на таке.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Як на підставу своїх вимог щодо стягнення заборгованості з позичальника та поручителя банком було надано: копію кредитного договору № ICKGMCUI.110628/003від 19.03.2013, розрахунок заборгованості на 06.02.2015 за кредитним договором.

Вищезазначені документи, окрім розрахунку заборгованості наданого банком із позовною заявою, були підписані ОСОБА_1 , що підтверджує, що остання була з ними ознайомлена та погодилась на умови, викладені в них.

При цьому чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Відповідно застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування. Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що наданий банком розрахунок є належним та допустимим доказом утвореної заборгованості у цій справі.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23 березня 2020 року у справі № 331/7975/13-ц.

Крім того, відповідач не заперечувала факту отримання кредиту.

Надана суду копія квитанції № 415488 від 30.08.2013 на суму 1358 грн сама по собі не може бути доказом у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України повного виконання зобов`язань за умовами кредитного договору, оскільки відповідач не втратила можливості користування кредитною карткою, про її втрату та про блокування картки банку не було заявлено.

Відповідно до ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

З наданого Банком розрахунку заборгованості слідує, що після 30.08.2013 за рахунком, відкритим на ім`я ОСОБА_1 , використовувались кредитні кошти.

Доказів того, що наданий розрахунок не відповідає умовам кредитного договору матеріали справи не містять.

В порушення вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не було надано доказів, що картка відповідача була втрачена, або використана третіми особами.

Документи, які просив витребувати представник відповідача не можуть бути належними доказами вказаних обставин.

Однак, у справі відсутні відомості про те, що відповідач була належним чином повідомлена судом першої інстанції про розгляд справи у передбачений процесуальним законодавством спосіб.

Повернення кореспонденції із зазначенням причини повернення «за закінченням строку зберігання» не може вважатись таким повідомленням, по що неодноразово зазначив Верховний Суд, зокрема у справі № 904/5943/19.

З огляду на те, що суд першої інстанції в ухвалив судове з порушенням норм процесуального права, що є безумовною підставою для скасування ого рішення, колегія суддів на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України задовольняє частково скаргу, а оскаржуване рішення скасовує, ухваливши нове про задоволення позову, оскільки правомірність таких висновків районного не була спростована відповідачем.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 червня 2015 року скасувати.

Позов Публічного Акціонерного Товариства «Всеукраїнський банк розвитку», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Публічного Акціонерного Товариства «Всеукраїнський банк розвитку» правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (), заборгованість за кредитним договором № ICKGMCUI.110628/003 від 19.03.2013 у розмірі 7118 (сім тисяч сто вісімнадцять) грн 49 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у сумі 243 (двісті сорок три) грн 60 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 30 грудня 2021 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

А.В.Котелевець.