ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 року

м. Харків

Справа № 636/2431/20

Провадження № 22-ц/818/1377/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Хорошевського О.М.

Суддів Бурлака І.В., Котелевець А.В.

за участю секретаря Пузікової Ю.С.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

третя особа ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Іванова Олексія Андрійовича, на ухвалу Чугуїввського міського суду Харківської області від 09 липня 2020 року, постановлену суддею Ковригіним О.С., за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по відсоткам за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом після уточнення якого просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором кредитної лінії № 6/5/09/2008/980-КЛ87 від 16.07.2008 у розмірі 186746,08 грн та судові витрати.

Разом з позовом від позивача надійшло клопотання про обмеження відповідача у виїзді за межі України, подане як захід забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості на підставі Договору про відступлення прав вимоги від 15.07.2019 року за Кредитним договором № /5/09/2008/980-КЛ 87 від 16.07.2008 року, який укладений між заявником, ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «ФІНРАЙТ».

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 09 липня 2020 року клопотання задоволено.

Тимчасово обмежено громадянина України ОСОБА_2 , у праві виїзду за межі України до винесення судового рішення, без вилучення паспортного документу.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що такого виду заходу забезпечення позову як тимчасове обмеження права у виїзді за межі України чинник законодавством не передбачено.

Крім того, зазначає, що з метою заробітку він постійно виїжджає за межі України та це є його єдиним доходом. Також, обмеження у праві виїзду порушує його Конституційне право.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи клопотання суд першої інстанції виходив із того, що згідно зі ст. ст. 149- 151 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходів забезпечення позову, зокрема, шляхом постановлення ухвали про заборону вчиняти певні дії (тимчасово обмежити особу (боржника) у праві виїзду за межі України). Врахувавши фактичні обставини справи та обставини, викладені позивачем у клопотанні про забезпечення позову дійшов висновку про наявність підстав для задоволення такого клопотання.

Проте з таким висновком судова колегія погодитись не може.

За правилами ст. ст. 149- 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходів забезпечення позову, зокрема, шляхом постановлення ухвали про заборону вчиняти певні дії.

Виду заходу забезпечення позову шляхом встановлення обмеження у праві виїзду за межі України ст. 150 ЦПК України не передбачено.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

За правилами ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень, він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання, він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду.

Відповідно до ст. 124 Конституції судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу (далі - ДВС), яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України "Про виконавче провадження".

З набранням чинності з 9 березня 2011 р. Закону від 4 листопада 2010 р. № 2677-VI "Про внесення змін до Закону України "Про виконавче провадження" та деяких інших законодавчих актів щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)" закріплено право державного виконавця, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України.

Вирішення судами питання про обмеження у виїзді за межі України можливе у порядку, визначеному ст. 441 ЦПК, та за поданням державного виконавця на підставі п. 18 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку з ухиленням боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні (п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України").

За змістом статті 441 ЦПК України вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується в порядку, передбаченому цим Кодексом щодо боржників у виконавчому провадженні, за будь-якими виконавчими документами, передбаченими ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання яких здійснюється ДВС.

В обґрунтування клопотання позивач зазначив, що ОСОБА_2 уклав первісний договір кредитної лінії № 6/5/09/2008/980-КЛ87 ще в 2008 році, однак в добровільному порядку ухиляється від виконання грошових зобов`язань, є працездатною особою та регулярно виїжджає за кордон. ОСОБА_1 набув права вимоги за вказаним вище договором.

Враховуючи те, відносно ОСОБА_2 не має судових рішень або рішень інших органів (посадових осіб) які б перебували на примусовому виконанні, а позивач не є особою яка наділена правом звертатись із таким клопотанням, судова колегія не вбачає підстав для його задоволення.

Судові витрати вирішені в порядку передбаченому ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Іванова Олексія Андрійовича задовольнити.

Ухвалу Чугуїввського міського суду Харківської області від 09 липня 2020 року скасувати.

Клопотання ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 630,41 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.М. Хорошевський

Судді: І.В. Бурлака

А.В. Котелевець

Повний текст постанови складено 11 березня 2021 року.