У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2021 року Солом`янський районний суд міста Києва у складі: головуючої судді Усатової І.А., при секретарі Омелько Г.Т., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд

-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» про визнання договору іпотеки недійсним.

Разом із позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, якою просить вжити заходи по забезпеченню позову шляхом накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири.

В обґрунтування заяви зазначає, що на даний момент відповідач вчиняє дії на стягнення з позивача грошових коштів в розмірі значно більшому ніж передбачено чинним законодавством України, тобто в сумі більше ніж на момент передачі зобов`язань, у тому числі, шляхом примусу реалізації житлових приміщень, які вказані, як предмет іпотеки за договорами іпотеки від 05.12.2007 та 17.01.2008. Тому у заявника є підстави вважати, що дані житлові приміщення, що є власністю позивача, без згоди позивача може бути відчужено на користь третіх осіб, та у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Сторони в судове засідання не з`явились, оскільки не повідомлялись про час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України, що не є перешкодою для розгляду даної заяви.

Суд, вивчивши матеріали справи та заяви про забезпечення позову приходить до наступного висновку.

За частиною першою статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини другої цієї ж статті, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

За пунктами 1, 10 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також іншими заходами у випадках, передбачених законом, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини третьої цієї ж статті заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 94 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Предметом спору у справі є визнання недійсним договору іпотеки № 2107/Zфквіп-07 від 05.12.2007 та визнання припиненим виконання зобов`язань, що випливає із кредитного договору № 2107/ Zфквіп-07 від 05.12.2007 укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Український промисловий банк». При цьому, позовна заява ОСОБА_1 містить ціну позову визначеною сумою заборгованості за підрахунком банку по оспорюваному кредитному договору в розмірі 2 987 575,43 грн.

Разом із тим позовна заява та заява про забезпечення позову не містить реальну вартість цього майна (квартири), що унеможливлює встановити співмірність із заявленими позивачем вимогами.

Позивач у заяві про забезпечення позову не навів обставин в обґрунтування того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду буде неможливим.

Таким чином, суд вважає заяву про забезпечення позову необґрунтованою та передчасною, з огляду на що у її задоволенні слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 149-154, 157, 260, 273 ЦПК України

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва в 15-денний строк з дня її постановлення.

Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І.А. Усатова