ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/516/20 Номер провадження 22-ц/814/427/21Головуючий у 1-й інстанції Омельченко І. І. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

Суддів Одринської Т.В., Пікуля В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 24 листопада 2020 року, ухваленого у складі головуючого судді Омельченко І.І., повний текст судового рішення виготовлено - дата не вказана, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу та розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення та розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , встановленого рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 17 серпня 2015 року, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, шляхом зменшення до 1/6 частини заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму.

Позов мотивовано тим, що на даний час його матеріальний стан та стан здоров`я значно погіршилися, у зв`язку з чим він потребує постійного лікування, окрім того проживає разом з матір`ю, яка потребує догляду, у зв`язку з цим просив суд змінити спосіб та розмір стягнення аліментів на утримання своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_4 з 1/4 до 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кобеляцького районного суду від 24 листопада 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі та стягнуто з нього на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Рішення мотивовано тим, що позивач не довів обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, та не надав доказів, які б підтверджували факт погіршення його матеріального становища.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись із таким вирішенням спору, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи.

Наголошував, що необґрунтованим є рішення суду першої інстанції також в частині стягнення з нього, як позивача, судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 840, 80 коп., оскільки відповідно до п.3. ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з вимогами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 мають дитину, доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає та знаходиться на утриманні матері ОСОБА_5 .

Також, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з ОСОБА_5 мають спільну дитину - сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає та знаходиться на утриманні матері ОСОБА_5 .

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2014 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано.

Згідно з рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 17.08.2015 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 , на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 червня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 09 серпня 2018 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_5 , на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з червня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 17.01.2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів - відмовлено.

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини

Згідно зі статтею 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями статті 183 СК України передбачено, що аліменти на утримання дитини стягуються в частці від заробітку батьків.

Згідно з частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу Українип при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів недоведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Параграф 1 глави 5 ЦПК України містить основні положення про докази, зокрема частиною 1 статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно положень статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Аналізуючи матеріали справи, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 не надав достатніх доказів того, що він не має можливості сплачувати аліменти саме у розмірі 1/4 частини від свого заробітку (доходу) щомісячно, як це визначено рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 17 серпня 2015 року.

Так, ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів, які були б достатніми та свідчили про погіршення його матеріального становища, навіть з урахуванням необхідності здійснення певних витрат на придбання медичних препаратів.

Твердження апелянта стосовного того, що належним аргументом для зменшення розміру аліментів на першу дитину (дочку ОСОБА_4 ) з визначеної судом 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), є існування рішення суду про стягнення аліментів в розмірі 1/6 частини його заробітку на утримання другої дитини (сина ОСОБА_6 ) колегія суддів визнає хибним, оскільки наявність лише цього факту не може бути достатньою підставою для прийняття судом рішення про зменшення розміру аліментів без врахування в сукупності інших підстав.

Ураховуючи обов`язок обох батьків утримувати дитину, розмір їх доходів, відрахувань та витрат обох батьків, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з визначеної раніше 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) до 1/6.

Також колегія суддів дійшла до висновку, що розмір аліментів, стягнутих згідно з рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 17 серпня 2015 року, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення, у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні ще одну малолітню дитину - ОСОБА_6 , без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дочки ОСОБА_4 та суперечитиме її інтересам.

Зазначена позиція відповідає висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 16 вересня 2020 року по справі № 565/2071/19 (провадження №61-9460 св 20).

Не довів ОСОБА_1 також того факту, що на його утриманні перебуває його матір, яка в свою чергу отримує пенсію.

Твердження скаржника, що судом першої інстанції було необґрунтовано стягнуто з нього судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 840,80 грн., оскільки він, як позивач на підставі п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, не приймається колегією суддів до уваги, так, як відповідно до вказаного Закону від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовної заяви про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

В даному випадку, ОСОБА_1 є особою з якої стягуються аліменти і він звернувся до суду з позовом про зменшення їх розміру. Вищезазначена норма не містить в переліку такої підстави, як зміна (зменшення) розміру аліментів, в зв`язку з чим він не є тїєю особою, яка на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких суд дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Щодо судових витрат

За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 24 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 березня 2021 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді Т.В. Одринська

В.П. Пікуль