Справа № 462/449/21 Головуючий у 1 інстанції: Іванюк І.Д.
Провадження № 22-ц/811/2528/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Савчук Г.В.,

без участі сторін, розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 травня 2021 року у справі за позовом Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2021 року ЛКП «Залізничнетеплоенерго» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просили стягнути з відповідачів 3678,90 грн. заборгованості по оплаті за спожиту теплову енергію за період з 01 жовтня 2017 року по 30 квітня 2020 року та сплачений судовий збір в сумі 1891,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовували тим, що згідно Закону України «Про теплопостачання» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ЛКП «Залізничнетеплоенерго» є виробником та виконавцем послуг з надання теплової енергії населенню.

Тарифи з централізованого теплопостачання ЛКП «Залізничнетеплоенерго» для населення встановлюються постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

Відповідачі зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 і отримують послуги з централізованого теплопостачання, які надає ЛКП «Залізничнетеплоенерго».

Будинок відповідачів обладнаний лічильником опалення і щомісячно ЛКП «Залізничнетеплоенерго» отримує покази використаної теплової енергії.

Факт надання теплоносія до будинку підтверджується актами від 27 квітня 2017 року, 26 жовтня 2017 року, 28 грудня 2017 року, 29 січня 2018 року, 26 лютого 2018 року, 27 березня 2018 року, 30 жовтня 2018 року, 28 листопада 2018 року, 20 квітня 2018 року, 27 грудня 2018 року, 29 січня 2019 року, 26 лютого 2019 року, 28 березня 2019 року, 24 квітня 2019 року, 27 листопада 2019 року, 26 грудня 2019 року, 28 січня 2020 року, лютого 2020 року, 31 березня 2020 року, 24 квітня 2020 року.

Договір між відповідачами і позивачем про надання послуг з централізованого теплопостачання не укладено, проте зобов`язання сторін виникають із закону.

Плату за спожиті послуги споживачі зобов`язані вносити не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Однак відповідачі не виконують покладені на них обов`язки, зокрема за період з 01 жовтня 2017 року допустили заборгованість за надані їм послуги з централізованого теплопостачання, а тому ЛКП «Залізничнетеплоенерго» зверталося із заявою до Залізничного районного суду м. Львова про видачу судового наказу щодо стягнення із відповідачів заборгованості за постачання теплової енергії, який було видано 04 серпня 2020 року, проте ухвалою суду від 24 вересня 2020 року такий скасовано.

Враховуючи наведене просили позов задовольнити.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 26 травня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» 3678 (три тисячі шістсот сімдесят вісім) 90 коп. заборгованості за спожиту теплову енергію.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» по 630 (шістсот тридцять) грн. 60 коп. судового збору з кожного.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачем змінено підстави пред`явлення позову та як наслідок суд не визначив розумного строку та не надав йому об`єктивної можливості сформувати заперечення проти позовних вимог, які вже виникають на зовсім інших підставах, ніж було зазначено первинно у позовній заяві.

Зазначає, що відповідачі не користуються послугами позивача, не отримують його послуг.

Стверджує, що позивачем не надано було доказів того, ним надавались послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі, отримали за спірний період послуги з централізованого опалення місць загального користування та допустили заборгованість по їх оплаті за період з 01 жовтня 2017 року по 30 квітня 2020 року в розмірі 3678,90 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Крім цього, положеннями ст. 68 ЖК України передбачено обов`язок квартиронаймачів нести витрати по оплаті комунальних послуг, а згідно із ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому законом порядку тарифами.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що балансоутримувачем будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 64, 67, 68 ЖК України та п.5 ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст. 19 Закону України "Про теплопостачання", Постанови КМУ від 21 липня 2005р. №630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Відповідно до п. 6 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.

Відповідно до п. 12 Постанови КМУ № 630 від 21.07.2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку.

Відповідно до п. 28 вказаної Постанови споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ЛКП «Залізничнетеплоенерго» є виробником та виконавцем послуг з надання теплової енергії населенню, є юридичною особою, господарюючим суб`єктом, згідно його статуту має на меті отримання прибутку, а серед видів його діяльності, зазначених у статуті та у відомостях, що містяться в ЄДРПОУ, є надання теплової енергії усім категорії споживачів, що стверджується постановою НКЗДРуСЕКпП від 23 березня 2017 року за № 342 (а.с. 24-25).

Також судом встановлено, що у квартирі АДРЕСА_2 , загальною площею 125, 00 кв.м., зареєстровані і проживають відповідачі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також неповнолітні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що стверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї та прописки №2614 від 15 квітня 2020 року (а.с. 23).

З розпорядження Залізничної районної адміністрації ЛМР від 24 травня 2007 року № 498 вбачається, що ОСОБА_1 , наймачу квартири АДРЕСА_2 погоджено технічну можливість відключення квартири від мережі центрального опалення та гарячого водопостачання та влаштування квартирного водяного опалення та гарячого водопостачання.

Водночас, факт надання послуги центрального теплопостачання до будинку по АДРЕСА_3 та, в тому числі, централізованого опалення місць загального користування, підтверджується актами від 27 квітня 2017 року, 26 жовтня 2017 року, 28 грудня 2017 року, 29 січня 2018 року, 26 лютого 2018 року, 27 березня 2018 року, 30 жовтня 2018 року, 28 листопада 2018 року, 20 квітня 2018 року, 27 грудня 2018 року, 29 січня 2019 року, 26 лютого 2019 року, 28 березня 2019 року, 24 квітня 2019 року, 27 листопада 2019 року, 26 грудня 2019 року, 28 січня 2020 року, лютого 2020 року, 31 березня 2020 року, 24.04.2020 року про зняття показів засобів обліку теплової енергії (а.с. 26-46, 48).

Як вбачається із долучених до матеріалів справи відомостей про нарахування та оплату послуг за центральне опалення (а.с. 28), відповідачі, отримавши послуги з централізованого опалення місць загального користування, від виконання обов`язку по оплаті наданих послуг ухилилися, чим допустили утворення заборгованості за період з 01 жовтня 2017 року по 30 квітня 2020 року, загальна сума якої становить 3678,90 грн.

04 серпня 2020 року Залізничним районним судом м. Львова було видано судовий наказ про солідарне стягнення із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ЛКП «Залізничнетеплоенерго» 3678,90 грн. боргу за спожиту теплову енергію, який ухвалою суду від 24 вересня 2020 року був скасований /справа № 462/4251/20/. (а.с. 47).

Таким чином, суд першої інстанції повно та об`єктивно встановивши фактичні обставини справи, дав їм належну правову оцінку та дійшов обгрунтованого висновку, що позовні вимоги з приводу обов`язку відповідачів оплачувати послуги теплопостачання за опалення місць загального користування є обґрунтованими, з чим погоджується колегія суддів.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також, відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема у справі «Гарсіа Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain) від 21.01.1999 року (заява 30544/96), п. 26: «…при відхиленні скарги апеляційний суд може в принципі просто схвалити обґрунтування рішення суду нижчого суду…».

Зважаючи на вказане колегія суддів вважає за можливе в цілому схвалити мотиви суду першої інстанції щодо розгляду усіх позовних вимог, викладені в оскаржуваному рішенні, вважаючи такі належними та відповідними до встановлених обставин, що мають значення та вимог закону, без додаткового дублювання.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 29 грудня 2021 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.