Справа № 466/4040/19 Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І.
Провадження № 22-ц/811/3284/20 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н. П. Крайник

суддів: О.М. Ванівського, О.Я. Мельничук

при секретарі: К.О. Ждан

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 06 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 за участю третьої особи ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь шкоду, завдану внаслідок ДТП у розмірі 39564,24 грн. та витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 1500 грн.; стягнути з ОСОБА_3 на його користь три відсотки річних за період з 29.01.2019 року до дати виконання рішення суду; стягнути з ОСОБА_3 на його користь інфляційні втрати за період з 29.01.2019 року до дати виконання рішення суду; стягнути з ОСОБА_3 на його користь витрати на професійну допомогу у розмірі 4560 грн, а також витрат на правову допомогу у розмірі 9200 грн.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 за участю третьої особи ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП - відмовлено.

Рішення суду оскаржила представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд дійшов висновку, що такі є безпідставними, а обставини наведені стороною позивача під час розгляду справи, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи. Зокрема, суд вважав необгрунтованою суму заявленої ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 39564,24 грн. При цьому, з урахуванням позиції Верховного Суду, викладеної у постанові №522/1029/18 від 18.12.2019 року, суд визнав неналежним та недопустимим доказом висновок експертного автотоварознавчого дослідження №7060 від 08.04.2019 року у зв`язку із тим, що у ньому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду. Такий висновок суду вважає помилковим, оскільки висновок №7060 було складено 08 квітня 2019 року за зверненням ОСОБА_1 , який на той момент учасником справи не був (провадження у справі №466/4040/19 відкрито 07 червня 2019 року), а тому судовим експертом Холодцовим Д.В. цілком правомірно результати проведеного експертного дослідження викладено саме у висновку експертного автотоварознавчого дослідження із свідомим опущенням запису щодо обізнаності про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку та того, що висновок підготовлений для подання до суду. Відтак, будучи оформленим, одержаним та поданим до суду у встановленому законом порядку, висновок експертного автотоварознавчого дослідження №7060 від 08.04.2019 року в силу ст.ст. 76-78. 95 ЦПК України є належним та допустимим письмовим доказом на підтвердження розміру заподіяної позивачу шкоди. Також, безпідставним вважає висновок суду про те, що «експерт описав усі наявні пошкодження автомобіля на момент проведення експертного огляду, який проводився 25.03.2019 року, а не пошкодження, яких зазнав автомобіль внаслідок ДТП 08.12.2018 року», так як доказів того, що автомобіль «Subaru Outback», реєстраційний номер НОМЕР_1 містив ще і інші пошкодження, крім отриманих в ДТП від 08.12.2018 року, матеріали справи не містять, як і доказів участі даного автомобіля в інших ДТП, в тому числі за період з 08.12.2018 року до 25.03.2019 року, а тому наявність проміжку часу між датами скоєння згаданого ДТП та проведенням його технічного огляду не має вирішального значення.

Зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки показанням свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , як таким, що не є належними та допустимими доказами щодо наданої ними характеристики технічного стану пошкодженого автомобіля, оскільки такі особи не мають відповідної кваліфікації та не є експертами у даній галузі.

Крім того, ухвалюючи оскаржуване рішення, Шевченківський районний суд м. Львова залишив поза увагою те, що саме з вини відповідача ОСОБА_3 відбулася ДТП, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль позивача, чим останньому завдано матеріальну шкоду, та саме через винні дії відповідача ОСОБА_3 всупереч вимогам підпунктів «а», «д» п. 2.10 ПДР було залишено місце пригоди, не повідомлено про таку органи поліції 08-09.12.2018 року, і як наслідок не забезпечено відповідного оформлення даної ДТП працівниками поліції одразу після її скоєння, та саме через грубу бездіяльність відповідача ОСОБА_3 не було забезпечено належного транспортування пошкодженого автомобіля до місця його зберігання. Хоча як особа, що в подальшому відповідальна за завдані збитки, ОСОБА_3 мав бути зацікавленим в протилежному. А тому безпідставним є перекладання відповідальності за завдану відповідачем шкоду на інших осіб, зокрема сина позивача. Не відповідає дійсним обставинам справи й висновок суду про те, що схему ДТП було складено не на місці пригоди, а в кабінеті працівників поліції зі слів власника автомобіля, оскільки, як вбачається із самої схеми, така містить графічно зображену та зафіксовану ділянку дороги, на якій сталась ДТП, пошкоджений бордюрний камінь, зону слідів на трав`яному газоні із відповідними замірами висоти і довжини, висоту трав`яного газону, ширину проїжджої частини, розташування дорожньої розмітки та інше, що неможливо зазначити без виїзду на місце пригоди.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

У засіданні суду апеляційної інстанції представник апелянта ОСОБА_2 скаргу підтримала з підстав, наведених у ній, просила скаргу задоволити.

ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_7 проти скарги заперечили. Відповідач ОСОБА_3 , крім того, пояснив, що мав намір і на даний час має намір відшкодувати позивачу шкоду, яка була завдана з його вини, тому з метою в добровільному порядку відшкодувати реальну шкоду він придбав запасну частину, яка вийшла з ладу, а також пропонував за власні кошти провести її заміну, однак з такою пропозицією позивач не погодився. На даний час вважає також за можливе відшкодувати ринкову вартість пошкодженої запасної частини.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що висновок експертного автотоварознавчого дослідження №7060 від 08.04.2019 року є неналежним та недопустимим доказом, а позивачем в розпорядження суду не надано інших доказів, які би обґрунтовували суму матеріальної шкоди.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на наступне.

Судом встановлено, що автомобіль марки «Subaru Outback», державний номерний знак НОМЕР_1 належить на праві власності ОСОБА_4 із правом користування ОСОБА_1 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що стверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

08.12.2018 року за участю зазначеного автомобіля на території ТЦ «Вікторія Гарденс» було вчинено ДТП.

Постановою Шевченківського районного суду м.Львова по справі №466/10261/18 від 18.01.2019 року ОСОБА_3 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Також постановою Шевченківського районного суду м.Львова по справі №466/10262/18 від 18.01.2019 року ОСОБА_3 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП.

З постанови Шевченківського районного суду м.Львова по справі №466/10261/18 вбачається, що 08.12.2018 року о 23.50 год ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Subaru Outback» д.н.з. НОМЕР_1 на вул. Кульпарківська, 226 у м. Львові (територія ТЦ Вікторія Гарденс) був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідним чином не відреагував на її зміну, не вибрав у встановлених межах безпечної швидкості щоб мати змогу постійно контролювати нею, виїхав за межі проїзної частини дороги та здійснив наїзд на бардюрний камінь. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено автомобіль, трав`яне покриття обочини та бардюрний камінь.

На підтвердження вартості завданих збитків позивачем надано висновок №7060 експертного автотоварознавчого дослідження від 08.04.2019 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «Subaru Outback», реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП 08.12.2018 року, становить 39564,24 грн.

Відповідно до ч. 1ст. 22 Цивільного кодексу України,особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч. 1ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Оскільки вина ОСОБА_3 у вчиненому ДТП встановлена постановами Шевченківського районного суду м.Львова від 18.01.2019 року про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, саме він повинен нести відповідальність за завдану шкоду.

Відповідно до ч. 1ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Встановлено, що висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 7060 від 08.04.2019 року, наданий позивачем на підтвердження розміру завданої шкоди, проведено за зверненням ОСОБА_1 судовим експертом Холодцовим Д.В., який має свідоцтво № 899 від 29.11.2013 року про присвоєння кваліфікації судового експерта з правом проведення товарознавчих експертиз за спеціальністю 12.2 - визначення вартості КТЗ та розміру збитку, завданого власнику.

Вказаний висновок мотивований, містить відповіді на поставлені питання, в ньому відображені відомості щодо обсягу та вартості проведених відновлювальних робіт КТЗ, дослідження проведено уповноваженою особою.

Стороною відповідача не надано об`єктивних даних щодо упередженості експерта, неконкретності, неповноти чи неточності висновку.

Крім того, колегія суддів бере до уваги, що представником ОСОБА_3 подавалось клопотання про залишення клопотання про призначення судової експертизи без розгляду (том 2 арк. спр. 5).

Також відповідачем на спростування розміру завданої шкоди не надано інших доказів, які би підтверджували іншу вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Ст. 81 ЦПК України регламентовано,що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 2ст. 102 ЦПК України, предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 7060 від 08.04.2019 року належним, допустимим та достовірним доказом в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню завдана шкода в розмірі 39564,24 грн.

Щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат з ОСОБА_3 , то такі вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, виходячи з аналізу норм статті 625 ЦК України, право позивача на пред`явлення вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат виникає у зв`язку з невиконанням боржником існуючого грошового зобов`язання.

Разом з тим, положення статті 625 ЦК України не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК) (абзац другий пункту 4 постанови Пленуму ВССУ від 01 березня 2013 року № 4 (далі Постанова ПВССУ № 4).

Колегія судді враховує, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договірні правовідносини відсутні, між ними виникло деліктне зобов`язання у зв`язку із завданням відповідачем шкоди майну позивача, тому вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є передчасними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 06 жовтня 2020 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 за участю третьої особи ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 39564 гривень 24 копійки.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2021 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: О.М. Ванівський

О.Я. Мельничук