Справа № 297/2928/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 лютого 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Кожух О.А.,

з участю секретаря Купар Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Берегівського районного суду від 20 березня 2017 року (у складі судді Ільтьо І.І.) за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення солідарно кредитної заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Універсал Банк» (надалі Банк) звернувся до суду з позовом у листопаді 2016 р.

Просив:

-стягнути солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 15/581К-07 від 13.06.2007 р. у розмірі 815,66 доларів США;

-звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме три кімнатну квартиру загальною площею 67,30 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у межах суми заборгованості за кредитним договором № 15/581К-07 від 13.06.2007 р. у розмірі 815,66 доларів США;

-вирішити питання розподілу судових витрат.

На обґрунтування позовних вимог указав, що 13 червня 2007 р. між ОСОБА_1 і Банком було укладено кредитний договір № 15/581К-07, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредит у сумі 11 000 доларів США зі сплатою 12,5 % річних. На забезпечення виконання умов указаного кредитного договору було укладено договір іпотеки та договори поруки.

Унаслідок систематичного порушення умов кредитного договору станом на 27 жовтня 2016 р. загальна сума заборгованості склала 815,66 доларів США, із яких: 814,53 доларів США сума дострокового стягнення кредиту та 1,13 доларів США відсотки.

Рішенням Берегівського районного суду від 20 березня 2017 р. у задоволенні позову відмовлено.

Банк просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводить про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

-згідно з розрахунком заборгованості ані станом на 27.10.2016 р., ані станом на 19.04.2017 р. кредитна заборгованість позичальником не погашена;

-квитанції, про які згадує суд у оскаржуваному рішення, є насамперед поповненням банківського рахунку, який відкритий згідно з договором №010781763 від 19.03.2015 р., метою якого є зберігання грошових коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів, а не для погашення заборгованості по кредитному договору № 15/581К-07 від 13.06.2007 р. ;

-як убачається із розрахунку заборгованості, погашення тіла та відсотків по кредиту припинені з січня 2016 р., однак відбувалося часткове погашення нарахованої пені за невиконання умов договору;

-позичальник продовжувала поповнювати банківський рахунок, а не погашати заборгованість на рахунку для сплати відсотків і тіла кредиту, згідно з умовами кредитного договору.

У письмовому запереченні на апеляційну скаргу відповідачі просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Узагальнені доводи заперечення зводяться до законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції та безпідставності доводів апеляційної скарги.

Суд встановив, що ОСОБА_1 поточну заборгованість погасила повністю, що підтверджується доданими до матеріалів справи квитанціями: № 69 від 09.02.2016 р., № 24 від 09.03.2016 р., № 84 від 08.04.2016 р., № 41 від 04.05.2016 р., № 7 від 02.06.2016 р., № 54 від 01.07.2016 р., № 1 від 02.08.2016 р., № 4 від 01.09.2016 р., № 4 від 03.10.2016 р., № 5 від 01.12.2016 р., № 65 від 05.01.2017 р., № 64 від 02.02.2017 р., № 71 від 01.03.2017 р.

ОСОБА_1 добросовісно виконувала умови договору і станом на 20.03.2017 р. продовжує виконувати взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 15/581К-07 від 13.06.2007 р., а тому суд поважав, що позивач скористався своїм правом на дострокове повернення позики передчасно.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції оскільки вони відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, із таких мотивів.

Як видно з матеріалів справи, 13.06.2007 р. між ОСОБА_1 і Банком було укладено кредитний договір № 15/581К-07,відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 11 000 доларів США, за користування кредитом позичальник має сплачувати проценти, виходячи зі процентної ставки в розмірі 12,5 % річних (т.1 а.с.24-27).

Для забезпечення виконання умов кредитного договору № 15/581К-07 між Банком і ОСОБА_3 (т.1 а.с.39), ОСОБА_4 (т.1 а.с.38) було укладено договори поруки, згідно з якими останні виступили поручителями по основному зобов`язанню. Між Банком і ОСОБА_4 на забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору додатково було укладено договір іпотеки на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.32-37).

Відповідно до п.1.1 Кредитного договору та графіку погашення заборгованості дата погашення кредиту 12.06.2017 р. (т.1 а.с.24, 28-30).

Як убачається із заяви на видачу готівки № 124_73 від 13.06.2007 р., Банк видав, а позичальник отримала згідно з угодою № 15/581К-07 кошти в розмірі 11000 доларів США, тобто позивач повністю виконав своє зобов`язання в частині надання коштів позичальникові (т.1 а.с.31).

Банк 12.05.2016 р. надіслав позичальнику та поручителям вимоги про сплату простроченої заборгованості за кредитним договором, проценти нараховані за користування кредитними коштам та штрафні санкції за порушення виконання зобов`язань усього в розмірі 1869,87 доларів США (т.1 а.с.46-47, 48-49, 50-51, 52-53, 54-55).

19 березня 2015 р. між Банком і ОСОБА_4 було укладено договір № 010781763 банківського обслуговування фізичної особи, відповідно до умов якого Банк відкриває клієнту банківські рахунки для зберігання грошових коштів та здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів та здійснює банківське обслуговування рахунку клієнта. Банк приймає і зараховує на рахунки, відкриті клієнтові, грошові кошти, що йому надходять, виконує розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум із рахунків та проводить інші операції за рахунками відповідно до вимог чинного законодавства України та/або умов цього договору (т.1 а.с.98).

Також ОСОБА_1 було надано квитанції, які підтверджують здійснення оплати за кредитним договором: № 69 від 09.02.2016 р. (т.1 а.с.99), № 24 від 09.03.2016 р. (т.1 а.с.100), № 84 від 08.04.2016 р. (т.1 а.с.101), № 41 від 04.05.2016 р. (т.1 а.с.102), № 7 від 02.06.2016 р. (т.1 а.с.103), № 54 від 01.07.2016 р. (т.1 а.с.104), № 1 від 02.08.2016 р. (т.1 а.с.105), № 4 від 01.09.2016 р. (т.1 а.с.106), № 4 від 03.10.2016 р. (т.1 а.с.107), № 26 від 03.11.2016 р. (т.1 а.с.193), № 5 від 01.12.2016 р. (т.1 а.с.108), № 65 від 05.01.2017 р. (т.1 а.с.109), № 64 від 02.02.2017 р. (т.1 а.с.110) та № 71 від 01.03.2017 р. (т.1 а.с.141), № 10 від 04.04.2017 р. (т.1 а.с.194), № 42 від 04.05.2017 р. (т.1 а.с.195), № 41 від 02.06.2017 р. (т.1 а.с.196).

01.04.2016 р. ОСОБА_4 зверталася до Банку з проханням дозволити їй погашати заборгованість шляхом покупки валюти за пільговим курсом. Необхідні гривневі кошти внесено позичальником на поточних рахунок у Банку (т.1 а.с.112).

07.07.2016 р. Банком було надано відповідь на звернення ОСОБА_4 , що ним розглядається можливість задоволення її прохання, однак це питання потребує додаткового вивчення (т.1 а.с.125).

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно з статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Як видно з матеріалів справи, строк дії кредитного договору встановлено до 13 червня 2017 р. (т.1 а.с.24). Графіком погашення заборгованості передбачено внесення кожного місяця до 10 числа (з 10 липня 2007 р. по 12 червня 2017 р.) суми 91,67 доларів США в рахунок погашення кредиту (т.1 а.с.28-30).

Як видно з вимоги, надісланої Банком до ОСОБА_1 , станом на 12.05.2016 р. у останньої наявна заборгованість у розмірі 1869,87 доларів США, яка складається із 452,25 прострочена заборгованість за кредитом, 1266,78 строкова сума заборгованості за кредитом, 109,33 відсотки/комісія, нараховані за користування кредитними коштами, 41,51 підвищені відсотки/пеня/штраф за порушення виконання зобов`язання за кредитним договором.

Довід апеляційної скарги стосовно того, що згідно з розрахунком заборгованості ані станом на 27.10.2016 р., ані станом на 19.04.2017 р. кредитна заборгованість позичальником не погашена, не заслуговує на увагу, оскільки матеріали справи не містять розрахунку заборгованості станом на 19.04.2017 р., тому суд не має змоги їх оцінити та порівняти.

Довід апеляційної скарги про те, що квитанції про які згадує суд у оскаржуваному рішенні, є насамперед поповненням банківського рахунку, який відкритий згідно з договором № 010781763 від 19.03.2015 р., метою якого є зберігання грошових коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів, а не для погашення заборгованості по кредитному договору № 15/581К-07 від 13.06.2007 р., не береться до уваги, оскільки на всіх квитанціях, які надані позичальником на погашення кредиту, вказано призначення платежу: «Поповнення рахунку дляподальшого погашення кредитної заборгованості за договором №15/581К-07 від 13.06.2007 р. від ОСОБА_1 ».

Стосовно доводу апеляційної скарги про те, що як убачається із розрахунку заборгованості, погашення тіла та відсотків по кредиту припинені з січня 2016 р., однак відбувалося часткове погашення нарахованої пені за невиконання умов договору, не може бути взятий до уваги, як необґрунтований.

Так, із розрахунку заборгованості видно, що в період із січня 2016 р. по вересень 2016 р. відсутні надходження по зарахуванню на кредит (т.1 а.с.42-43), однак як убачається із квитанцій, наданих ОСОБА_5 , вона здійснювала погашення за кредитним договором у період із лютого 2016 р. по грудень 2016 р. (т.1 а.с.99,100,101,102,103,104,105,106,107,108), а також у період із січня 2017 р. по червень 2017 р. (т.1 а.с.109,110,141,194,195,196), проте вказані грошові кошти не відображені в розрахунку заборгованості, і Банк жодними належними та допустимими доказами не доводить, із яких підстав указані суми внесені на погашення кредитної заборгованості, не враховані Банком.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення.

2. Рішення Берегівського районного суду від 20 березня 2017 року залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 01.03.2021 р.

Судді: