ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,

при секретарі Кравченку Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 24 квітня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , треті особи: Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області), ОСОБА_3 , про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та записів в Реєстрі права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 24 листопада 2017 року державним реєстратором Покровської районної державної адміністрації Замфіром О.М. зареєстровано право власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 . 24 листопада 2017 року державним реєстратором Покровської районної державної адміністрації Замфіром О.М. зареєстровано право власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 , про що зроблено запис №23565740 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При цьому жодних вимог від відповідача ТОВ "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" позивачка не отримувала, відсутня її згода з результатами оцінки предметів іпотеки, іпотекодержатель отримав перевищення 90% від вартості іпотеки над розміром забезпечених вимог, що є порушенням закону. Позивачка не надавала згоди на відчуження перемету іпотеки, існували заборони щодо відчуження нерухомого майна, а реєстрація здійснена незаконно. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просила визнати протиправними рішення державного реєстратора Покровської районної Державної адміністрації у Дніпропетровській області по внесенню змін та записів від 24 листопада 2017 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, стосовно об`єкту - квартири АДРЕСА_2 та скасувати запис №23565638; визнати протиправними дії державного реєстратора Покровської районної державної адміністрації у Дніпропетровській області по внесенню змін та записів від 24 листопада 2017 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, стосовно об`єкту - квартири АДРЕСА_1 та скасувати запис №23565740; визнати недійсним договір купівлі-продажу №805, посвідчений 17.07.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Заверуха Н.І.; визнати недійсним договір купівлі-продажу №806, посвідчений 17.07.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Заверуха Н.І. (а.с. 1-13, 89-100 т.1).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2019 року позов задоволено, визнано протиправним рішення державного реєстратора Покровської районної Державної адміністрації у Дніпропетровській області по внесенню змін та записів від 24 листопада 2017 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна стосовно об`єкту - квартира АДРЕСА_3 та скасовано запис №23565638; визнано протиправними дії державного реєстратора Покровської районної Державної адміністрації у Дніпропетровській області по внесенню змін та записів від 24 листопада 2017 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна стосовно об`єкту - квартири АДРЕСА_4 та скасовано запис №23565740; визнано недійсним договір купівлі-продажу, серія та номер 805, виданий 17 липня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Заверуха Н.І.; визнано недійсним договір купівлі-продажу, серія та номер 806, виданий 17 липня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Заверуха Н.І.; стягнуто солідарно з ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 3876,40 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ Фінансова компанія Дніпрофінансгруп, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, часткового скасування оскаржуваного рішення з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 02.03.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 (позичальник) було укладено кредитний договір №0, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику, а позичальник зобов`язуєтсья прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит в іноземній валюті в сумі 111000,00 дол. США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором (а.с. 15-22 т.1).

Цього ж дня між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №0/2 від 02.03.2007 року на суму 2300,00 грн. зі сплатою 17,50% відсотків річних.

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаними вище кредитними договорами, 02 березня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 (іпотекодавець) було укладено договір іпотеки №0/0/2/З/1, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округ Румянцевою І.О. за №711, відповідно до якого в іпотеку передано квартиру за адресою по АДРЕСА_5 , (а.с. 23-25 т.1).

Також, 02 березня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 (іпотекодавець) було укладено договір іпотеки №0/0/2/3/2, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округ Румянцевою І.О. за №710, відповідно до умов якого в іпотеку передано квартиру за адресою по АДРЕСА_6 , в забезпечення виконання усіх грошових зобов`язань за кредитним договором №0 від 02 березня 2007 року та за кредитним договором №0/2 від 02 березня 2007 року (а.с. 26-28).

Відповідно до Розділу 5 зазначених вище договорів іпотеки від 02.03.2007 року №0/0/2/З/1 та №0/0/2/3/2 «Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя», зокрема, у разі настання обставин, зазначених в п.4.1 цього договору іпотеки, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про Застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя (пункт 5.1 договорів).

За змістом пунктів 5.2. договорів іпотеки, в повідомленні, про яке йдеться в п. 5.1., іпотекодержатель зазначає який зі способів задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачені ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», застосовується іпотекодержателем для задоволення свої вимог.

У разі застосування передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотекодержателя (абз.2 ч. 3 ст.36 Закону. України «Про іпотеку») право власності переходить до іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення, про яке йдеться в п.5.1. цього договору іпотеки (пункт 5.3 договорів іпотеки).

В пункті 5.4. договорів іпотеки від 02.03.2007 року №0/0/2/З/1 та №0/0/2/3/2 погоджено, що у разі застосування права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки як способу задоволення вимог іпотекодержателя (абз.3 ч.3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку»), іпотекодержатель реалізує норми ст. 38 Закону України «Про іпотеку» і повідомлення, про яке йдеться в п.5.1., вважається повідомленням іпотекодавцю про намір укласти договір купівлі-продажу предмету іпотеки.

У відповідності до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав власності на нерухоме майно №56694087 від 05.04.2016 року, за позивачем було зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_7 , загальною площею 36,2 кв.м. (на підставі договору купівлі-продажу ВЕК №075905 від 02.03.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Румянцевою І.О. за №699), та на квартиру АДРЕСА_8 , загальною площею 50,5 кв.м. (на підставі договору купівлі-продажу ВЕЕ №818000 від 02.03.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Румянцевою І.О. за №688), по АДРЕСА_9 (а.с. 48-51 т.1).

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ Дельта Банк було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, в тому числі і по кредитному договору №0 від 02 березня 2007 року, укладеному між ОСОБА_4 та ПАТ «УкрСиббанк».

Ухвалою Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська від 19 липня 2012 року, яка набрала законної сили, у справі №401/7412/12 замінено у виконавчих провадженнях №28138116 та №28139411 по виконанню виконавчих листів №2-3086/10, виданих 26 травня 2011 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суми боргу за кредитним договором №0 від 02 березня 2007 року, укладеним між ОСОБА_4 та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» стягувача Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» на Публічне акціонерне товариство Дельта Банк (а.с. 29 т.1).

04 жовтня 2017 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» укладено договір №36/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, за умовами якого ПАТ «Дельта Банк» відступило шляхом продажу, а ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги, зокрема, за кредитним договором №0 від 02.03.2007 року, що підтверджується копією вказаного договору та копією Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, що є додатком №1 до договору №36/К від 04.10.2017 року (а.с. 125-126 т.1).

Крім того, між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» 04 жовтня 2017 року укладено два договори відступлення права вимоги, які посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального Антиповою І.В., а саме за іпотечним договором №0/0/2/З/1 від 02.03.2007 року (реєстровий номер договору 740) та за іпотечним договором №0/0/2/3/2 від 02.03.2007 року (реєстровий номер договору 741) (а.с. 127, 128 т.1).

06 жовтня 2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» направило на адресу позивача повідомлення про відступлення прав вимоги від 06.10.2017 року (а.с. 131 т.1) та вимогу/іпотечне повідомлення про дострокове погашення заборгованості від 06.10.2017 року (а.с. 129-130, 132 т.1). Доказів одержання вказаного повідомлення позивачем суду не надано.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №116710410 від 12.03.2018 року реєстратором Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Замфір Олегом Миколайовичем, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 38341655 від 24.11.2017 року, здійснено запис про власність №23565638 від 24.11.2017 року, за яким право власності на квартиру АДРЕСА_4 зареєстровано за ТОВ "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" (а.с. 45 т.1).

Підставою виникнення права власності за фактом вказаної вище реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав власності на нерухоме майно на квартиру АДРЕСА_4 за ТОВ "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" зазначено: Договір іпотеки, серія та номер: 0/0/2/3/2, виданий 02.03.2007, видавник: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального Румянцева І.О.; Договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, серія та номер: 36/К, виданий 04.10.2017, видавник: Сторони договору; Рекомендовані повідомлення про вручення, серія та номер: б/н, видавник: УкрПошта; Договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, серія та номер: р/н741, виданий 04.10.2017, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова І.В.; Поштові описи вкладень до цінного листа з квитанціями, серія та номер, б/н, виданий 06.10.2017, видавник: УкрПошта; Вимога/іпотечне повідомлення про дострокове погашення заборгованості, серія та номер, б/н, виданий 24.11.2017, видавник: ТОВ Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп"; Листи про відступлення прав вимоги, серія та номер: 0610/12; 0610/6 виданий 06.10.2017, видавник: ТОВ Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (а.с. 45 т.1).

Також, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №116711616 від 12.03.2018 року, реєстратором Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Замфір Олегом Миколайовичем, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 38342020 від 24.11.2017, здійснено запис про власність №23565740 від 24.11.2017 року, за яким право власності на квартиру АДРЕСА_3 зареєстровано за ТОВ "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" (а.с. 46-47 т.1).

Підставою виникнення права власності за фактом вказаної вище реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав власності на нерухоме майно на квартиру АДРЕСА_3 за ТОВ "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" зазначено: договір іпотеки, серія та номер: 0/0/2/3/1, виданий 02.03.2007, видавник: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального Румянцева І.О.; Договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, серія та номер: р/н740, виданий 04.10.2017, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антипова І.В.; рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, серія та номер: б/н, видавник: УкрПошта; поштові описи вкладень до цінних листів, серія та номер, б/н, виданий 06.10.2017, видавник: ТОВ Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп; листи про відступлення прав вимоги, серія та номер: 0610/10; 0610/9 виданий 06.10.2017, видавник: ТОВ Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»; повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором від 06.10.2017 року; Вимога/іпотечне повідомлення про дострокове погашення заборгованості, серія та номер, б/н, виданий 06.10.2017, видавник: ТОВ Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп".

17 липня 2018 року між ТОВ "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" (продавець) та ОСОБА_6 (покупець) було підписано договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Заверухою Н.І. за реєстровим №805, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 (а.с. 175-176 т.1).

Цього ж дня, між ТОВ "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" (продавець) та ОСОБА_6 (покупець) 17 липня 2018 року було підписано договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Заверухою Н.І. за реєстровим №806, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 (а.с. 177-178 т.1).

В подальшому, 30 листопада 2018 року між ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) було підписано договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Заверухою Н.І. за реєстровим №1332, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 (а.с. 76-78 т.4).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №270759013 від 17.08.2021 року, право власності на квартиру АДРЕСА_1 з 30.11.2018 року зареєстроване за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу №1332 від 30.11.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Заверуха Н.І. (а.с. 189-204 т.2).

Відповідно до статті 1 Закону України від 5 червня 2003 року №898-IV «Про іпотеку» (далі - Закон №898-IV) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону №898-IV).

Положеннями статті 37 Закону №898-IV (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року №800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі - Закон №800-VI) норми статті 37 Закону №898-IV передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Приписами статті 36 Закону №898-IV (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення Законом №800-VI змін до статті 36 Закону №898-IV її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон №1304-VII, підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Пунктом 4 Закону №1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини 3 статті 33 Закону №898-IV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону №898-IV).

Отже, Закон №898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону №1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон №1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на таке відчуження.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі №802/1340/18-а (провадження №11-474апп19).

Однак, позивачкою не доведено, що обидві спірні квартири АДРЕСА_7 та АДРЕСА_1 використовуються нею як місце постійного проживання та не доведено відсутність у власності ОСОБА_4 іншого нерухомого житлового майна.

Зокрема, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №270760305 від 17.08.2021 року, за позивачем зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_10 , загальною площею 40,5 кв.м. (а.с. 185-187 т. 2).

Згідно копії паспорту ОСОБА_4 серії НОМЕР_1 , місце її проживання зареєстроване по АДРЕСА_6 (а.с. 56-57 т.1).

Тобто, квартира АДРЕСА_2 не є постійним місцем проживання позивачки; більше того, у власності ОСОБА_4 також перебуває інша квартира - АДРЕСА_10 , що виключає можливість застосування Закону №1304-VII про неможливість примусового стягнення, шляхом перереєстрації права власності на нерухоме майно, протягом дії вказаного Закону.

Відповідно до частини 3 статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Чинним законодавством передбачений порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, як шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса (у примусовому порядку), так і позасудове (добровільне) врегулювання згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, зокрема й шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у редакції від 04 червня 2017 року, передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини 3 статті 10 цього Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень`державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

За змістом статті 18 цього Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У наведених правових нормах визначено перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Проте, з огляду на зміст положень, закріплених у статтях 10, 18 Закону №1952-IV та статті 37 Закону №898-IV, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Оскільки ціна предмета іпотеки, право власності на який реєструється за іпотекодержателем в позасудовому порядку, є істотною обставиною, що має правові наслідки для сторін забезпеченого іпотекою зобов`язання, тому пункту 61 Порядку державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, повинен застосовуватись із урахуванням положень статті 37 Закону №898-IV, а саме: іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Отже оцінка предмета іпотеки, право власності на який реєструється за іпотекодержателем в позасудовому порядку, повинна бути проведена перед реєстрацією такого права.

Судом встановлено, що 06 жовтня 2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» направило на адресу позивача вимогу/іпотечне повідомлення про дострокове погашення заборгованості від 06.10.2017 року, в якому ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» зазначив про те, що у боржника станом на 04.10.2017 року є заборгованість, яка складає 6219578,92 грн. і, у разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку товариство розпочне процедуру звернення стягнення на предмети іпотеки (квартири АДРЕСА_7 та АДРЕСА_1 ) згідно договору іпотеки шляхом позасудового врегулювання (а.с. 129-130, 132 т.1).

При цьому, у матеріалах справи відсутні відомості про отримання ОСОБА_4 письмових вимог від іпотекодержателя про звернення стягнення на предмети іпотеки (квартири АДРЕСА_7 та АДРЕСА_1 ) шляхом набуття на них права власності, інформацію про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, оскільки ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна.

Згідно копії опису вкладення у лист з повідомленням від 06.10.2017 року, позивачу не направлялась копія звіту про оцінку вартості іпотечного майна, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (а.с. 130, 132 т.1).

До суду апеляційної інстанції Синельниківською районною державною адміністрацією надано матеріали реєстраційних справ щодо реєстрації 12.03.2018 року права власності на квартиру АДРЕСА_7 та АДРЕСА_1 за ТОВ "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп", у яких відсутні документи, що підтверджують проведення ТОВ "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" оцінки предметів іпотеки, що має передувати здійсненню державної реєстрації прав на спірні квартири (а.с. 2-91, 92-159 т.4).

Більше того, у матеріалах вказаних вище реєстраційних справ відсутні належні докази отримання іпотекодавцем вимоги/іпотечного повідомлення ТОВ "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" про намір останнього розпочати процедуру звернення стягнення на предмети іпотеки (квартири АДРЕСА_7 та АДРЕСА_1 ) згідно договору іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Всі поштові відправлення, які направлялись на адреси позивача, повернуті без вручення адресату, що підтверджується копіями поштових конвертів (а.с. 38-45,108-113 т.4).

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2021 року зазначено, що у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №306/1224/16-ц (провадження №14-501цс18) та від 20 березня 2019 року у справі №306/2053/16-ц (провадження №14-22цс19) однозначно висловлено правові висновки щодо необхідності подання державному реєстратору документа про експертну оцінку предмета іпотеки для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем. Відсутність оцінки предмету іпотеки на момент переходу права власності свідчить про порушення проведеної державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем, що є підставою для скасування такої реєстрації.

Подібні за змістом висновки, із посиланням на вказані висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17, від 11 червня 2020 року у справі № 914/953/19, від 12 серпня 2020 року у справі № 921/353/19.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим усправі доказам, у їх сукупності; встановивши непредставлення 24.11.2017 року ТОВ "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" реєстратору всіх необхідних документів для проведення державної реєстрації права власності на предмети іпотеки за іпотекодержателем, а саме доказів проведення оцінки нерухомого майна та доказів отримання іпотекодавцем повідомлення про намір звернути стягнення на предмети іпотеки з результатами оцінки цього майна, - колегія дійшла висновку про обгрунтованість оскаржуваного судового рішення, на час його ухвалення, про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про право власності №23565638 від 24.11.2017 року і №23565740 від 24.11.2017 року, у звязку з протиправністю рішень державного реєстратора Покровської районної Державної адміністрації у Дніпропетровській області по внесенню змін та записів від 24 листопада 2017 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно квартир АДРЕСА_7 та АДРЕСА_1 (індексний номер: 38341655 від 24.11.2017 року та індексний номер: 38342020 від 24.11.2017 року).

Суд наголошує, що позов в частині вимог про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про право власності №23565638 від 24.11.2017 року і №23565740 від 24.11.2017 року підлягає задоволенню саме з наведених вище підстав. В цій частині необхідно зазначити, що не підлягає скасуванню правильне і справедливе судове рішення місцевого суду з одних лише формальних міркувань.

Колегія звертає увагу, що під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №925/1265/16).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 та від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6., 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952 (далі - Закон №1952) викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону № 1952 (в редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Зміст зазначеної правової норми переконливо свідчить про те, що, на відміну від частини 2 статті 26 Закону № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, чинна редакція встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи:

1) судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав;

2) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав;

3) судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Таким чином, до 16 січня 2020 року, тобто на час постановлення оскаржуваного судового рішення від 24.04.2019 року, був передбачений такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права.

Суд апеляційної інстанції перевіряє правильність судового рішення місцевого суду на час його ухвалення.

Згідно зі статтями 319, 321, 658 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), покупець приймає або зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19) зазначено, що: «стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (у справі, що переглядається, - у зв`язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню».

Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Частиною 1 статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 10 постанови пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», після визнання недійсним першого в ланцюжку договорів купівлі-продажу майна, визнання всіх інших договорів недійсними не вимагається - вони всі є нікчемними, такими, що не породжують юридичних наслідків.

Встановивши, що рішення державного реєстратора, на підставі яких зареєстроване право власності на квартири АДРЕСА_7 та АДРЕСА_1 (індексний номер: 38341655 від 24.11.2017 року та індексний номер: 38342020 від 24.11.2017 року) на ТОВ "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" є незаконними; враховуючи правильність оскаржуваного судового рішення на час його ухвалення, щодо скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про право власності №23565638 від 24.11.2017 року і №23565740 від 24.11.2017 року, - колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, погоджених 17 липня 2018 року між ТОВ "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" (продавець) та ОСОБА_6 (покупець), посвідчених приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Заверухою Н.І. за реєстровими №805, №806, щодо продажу вказаних квартир, оскільки зазначені угоди купівлі-продажу є нікчемними, не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з їх недійсністю.

Отже, оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу номер 805 і 806, посвідчених 17 липня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Заверухою Н.І., з ухваленням у цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні даних позовних вимог.

За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. ст. 141 ЦПК України).

Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, на відповідача ТОВ "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" покладаються судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору при поданні позовної заяви за дві вимоги немайнового характеру (704,80 грн. х 2) та при поданні заяви про забезпечення позову і витребування доказів (352,40 грн. х3) на загальну суму 2466,80 грн. (а.с. 41, 66, 70, 87 т.1).

На користь апелянта підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору пропорційно залишеним без задоволення вимогам (в оскаржуваній частині) за дві вимоги немайнового характеру (про визнання недійсними договорів) на загальну суму 2114,40 грн. ((704,80 грн. х 2 х 150%) х 2) (а.с. 36, 78 т.2).

Таким чином, колегія приходить до висновку про необхідність стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (сторона, на яку покладено більшу суму судових витрат) різницю на користь ОСОБА_4 у розмірі 352 (триста п`ятдесят дві) грн. 40 коп. (2466,80 грн. - 2114,40 грн.).

Тому рішення місцевого суду також підлягає скасуванню в частині розподілу судових витрат з ухвалення у цій частині нового судового рішення. В іншій частині рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2019 року підлягає залишенню без змін.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2019 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу серія та номер 805, посвідченого 17 липня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Заверухою Наталею Іванівною; визнання недійсним договору купівлі-продажу серія та номер 806, посвідченого 17 липня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Заверухою Наталею Іванівною; солідарного стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судових витрат у розмірі 3876,40 грн. скасувати та у скасованій частині ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу серія та номер 805, посвідченого 17 липня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Заверухою Наталею Іванівною, визнання недійсним договору купівлі-продажу серія та номер 806, посвідченого 17 липня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Заверухою Наталею Іванівною відмовити.

В іншій частині рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (код ЄЛРПОУ 40696815) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 352 (триста п`ятдесят дві) грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді