Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/2580/20

20 грудня 2021 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Нагорняк Г.М.,

за участю представника позивача, адвоката - Капака В.М.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

23.12.2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Просить суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні представник позивача, адвокат Капак В.М. позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав з підстав, наведених в позовній заяві. Просить суд позов задоволити у повному обсязі. Не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Відповідач по справі ОСОБА_2 в судове засідання повторно не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином рекомендованою кореспонденцією.

Крім того, про час і місце слухання справи відповідач повідомлений належним чином, у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки відповідач не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутності не поступало.

Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України.

Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування своїх позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 64 Житлового кодексу, встановлено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Судом встановлено, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.08.2003 року позивач є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.5). Підставою виникнення права власності є договір дарування квартири від 08.08.2003 року, зареєстрований в реєстрі за № Д-964, посвідчений приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Вірстюком Т.В. Копія даного договору долучена до матеріалів справи (а.с.4).

В належній позивачу квартирі зареєстровані згідно будинкової книги: позивач ОСОБА_1 з 02.11.2004 року; ОСОБА_3 з 02.11.2004 року; ОСОБА_2 , 1994 року народження (а.с.6-8). Також, вказана обставина підтверджується довідкою, виданою КП "Надвірнянський житловик" за № 2131 від 03.09.2020 року (а.с.11).

08.02.2000 року позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, який 01.09.2012 року розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, яке видане 01.09.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Надвірнянського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 23 (а.с.5).

Відповідач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3 від першого шлюбу.

Однак, як з"ясовано судом, з 2004 року і включно по даний час відповідач за адресою АДРЕСА_2 не проживав і не проживає.

Доведено також і ту обставину, що відповідач ОСОБА_2 не оплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню квартири та не приймає участі у спільному побуті.

Вказані обставини підтвердили в судовому засіданні допитані в якості свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , показання яких логічні та послідовні, а тому не викликають сумніву в їх правдивості.

Реєстрація відповідача у вказаній квартирі порушує права позивача та законні інтереси як власника, оскільки він не може в повній мірі розпоряджатися своїм майном.

Добровільно знятися з реєстрації відповідач не хоче. Письмову вимогу позивача ОСОБА_1 зробити це добровільно проігнорував. Копія даної вимоги зберігається в матеріалах справи.

При вирішенні даного спору, суд застосовуючи принцип пропорційності та використовуючи силу закону зобов`язаний захистити саме право позивача на мирне володіння та користування майном, а не право відповідача, який утримує право на майно тільки шляхом реєстрації у ньому.

Згідно ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такого порушення.

Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Ст.71 ЖК України визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

У відповідності до вимог ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Вирішуючи позов, суд погодився з доводами позивача про те, що протягом тривалого часу відповідачем не вживалися будь-які заходи для збереження за собою права на користування житлом, а тому ОСОБА_2 втратив на нього право, оскільки тривала відсутність сталася без поважних на те причин.

З огляду на всі зазначені вище обставини суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

На підставі ст.ст.64, 71, 72 ЖК України, ст.ст.386, 391 ЦК України, керуючись ст.258, ч.6 ст.259, ст.263, ст.265, ч.1 ст.268, 280-282, 289 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 , в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , 840 грн. 80 коп. сплаченого судового збору та 2000 грн. витрат пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, а всього 2840 грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Грещук Р.П.

Повний текст рішення

виготовлено 30.12.2021 року.

у.