Справа № 513/526/20
Провадження № 2/513/26/21
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2021 року Саратський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Рязанової К.Ю.,

за участю секретарів судового засідання: Фабрикатор Н.В., Станкової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року представник позивача Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» звернувся до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 01 липня 2019 року у розмірі 68460,63 гривень та судових витрат по сплаті судового збору при подачі позову до суду у розмірі 2102,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що АТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 уклали договір № 0 від 01 липня 2019 року про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку. Підписавши цей договір, відповідач погодився з викладеними у договорі та у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АТ «Укрсиббанк», які розміщені (оприлюднені) на сайті банку www.my.ukrsibbank.com.

Відповідно до умов договору, банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) в національній валюті в сумі 49359 грн. 00 коп., з яких 49000 грн. 00 коп. на споживчі цілі шляхом зарахування коштів на картковий рахунок відповідача, 260 грн. 00 коп. - на оплату страхового платежу відповідно до договору добровільного страхування, 99 грн. 00 грн. - на оплату разової комісії за надання послуг по управлінню кредитом при отриманні (встановленні) кредиту, відповідно до умов договору. Позичальник зобов`язався повернути наданий кредит, плату за кредит, інші платежі у відповідності з Правилами (Договірними умовами) споживчого кредитування позичальників АТ «УКРСИББАНК» та договором на рахунок банку шляхом сплати до 01 числа щомісячно ануїтентних платежів у розмірі 3546,00 грн. відповідно до графіка, що викладений у додатку №1 до договору, але у повному обсязі не пізніше 01 липня 2022 року. Всупереч умов Кредитного договору відповідач тривалий час не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту, процентам, комісії, чим суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання. Позивач направив відповідачу вимогу про усунення порушень кредитного договору та дострокове повернення кредиту, нарахованих процентів у разі погашення простроченої заборгованості.

Позивач вказує, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яку позивач просить стягнути на свою користь. Також просить стягнути судові витрати у вигляді судового збору та витрати, пов`язані з розглядом справи.

Ухвалою суду від 03 грудня 2020 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про заміну сторони у судовому провадженні, подану в межах розгляду цивільної справи за позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Залучено до участі у справі № 513/526/20 за позовом акціонерного товариства «УКРСИББАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якості позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», , як правонаступника акціонерного товариства «УКРСИББАНК».

Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» в судове засідання не з`явилася, надала письмові пояснення з проханням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала з підстав викладених у її письмових поясненнях.

Представником відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , надано до суду відзив, відповідно до якого представник відповідача зазначив, що банком не надано належних та достатніх доказів, необхідних для підтвердження обставин, викладених у позовній заяві. Так, у матеріалах справи відсутні докази видачі кредитних коштів, погашення кредитної заборгованості, оформлення на ім`я відповідача банківського рахунку, та отримання позивачем банківської картки. Наведені позивачем у розрахунку формули не відповідають Правилам розрахунку банками загальної вартості кредиту для споживання та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджених постановою №49 від 08 червня 2017 року Правління Національного банку України. Виписка з карткового рахунку не містить всієї інформації про рух коштів позичальника, а лише в період з 01 липня 2019 року по 03 липня 2019 року. Крім того, даний документ складений з порушенням ч.2 ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, а саме не містить: належної назви документа (форми); дати складання; назву підприємства, від якого складено документ, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції. Також, у розрахунку заборговасті та у виписці по рахунку, позивач не згадує про чотири платежі, на загальну суму 16200 грн. Також, вимога щодо стягнення з відповідача заборгованості по комісії у сумі 1000,00 грн., є незаконною, а така умова договору є нікчемною з огляду на правову позицію викладену у Постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року №6-1746цс16; вимога щодо стягнення пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам у сумі 310,81 грн.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії у сумі 13,77 грн., також є незаконною з огляду на правову позицію Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року № 347/1910/15-ц та статтею 61 Конституції України. У позовній заяві зазначені витрати на професійну правничу допомогу в усіх судових інстанціях у сумі 7500 грн., однак не надано жодного доказу понесення позивачем таких витрат, окрім того представник позивача не є суб`єктом надання професійної правничої допомоги. Враховуючи викладене, просив суд у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі та стягнути з АТ «УКРСИББАНК» на користь відповідача судові витрати у сумі 6122 грн.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , в заяві від 02 грудня 2020 року, ЕП-1531/20-Вх, просив розгляд цивільної справи здійснити за відсутності відповідача та її представника на підставі наявних доказів у матеріалах справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 01 липня 2019 року між АТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 укладено договір №0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку з кінцевим строком повернення не пізніше 01 липня 2022 року зі сплатою 77 % річних у відповідності до п.3.8 Договору.

Зі змісту вищевказаного кредитного договору вбачається, що ним визначені всі суттєві умови кредитних договорів щодо виду банківських послуг, строку дії договорів, валюти, процентної ставки, умов повернення кредиту, сплати комісії, при цьому відповідач погодилась з ними, в підтвердження чого поставила свій особистий підпис.

Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу кредит в національній валюті в сумі 49359 грн. 00 коп., з яких 49000 грн. 00 коп. - сума кредиту на споживчі цілі шляхом зарахування коштів на картковий рахунок відповідача, а 260 грн. 00 коп. - на оплату страхового платежу відповідно до умов Договору добровільного страхування позичальника, 99,00 грн. - на оплату разової комісії за надання послуг по управлінню кредитом при отриманні (встановленні) кредиту, відповідно до умов договору.

Відповідно до умов договору Позичальник зобов`язався повернути наданий кредит, плату за кредит, інші платежі у відповідності до графіка, що викладений у Додатку № 1 до Договору. Розмір ануїтетного платежу становить 3546 грн. 00 коп., який повинен бути сплачений щомісячно до 01 числа.

Згідно п. 3.9 Договору, за користування кредитними коштами понад встановлений Договором термін встановлюється процентна ставка у розмірі 84 % річних, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення. Такий розмір процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника за кредитним договором, та починає нараховуватись на прострочену суму основного боргу з дати виникнення прострочення, а саме з наступного дня несплати або не повної сплати платежу встановленого у кредитному договорі і нараховується до моменту погашення такої заборгованості.

Відповідно до п. 3.11 договору позичальник сплачує банку комісії у розмірі та порядку відповідно до умов цього договору та Додатку №1 до Договору, який є його невід`ємною частиною.

12 березня 2020 року відповідачу була направлена вимога про погашення простроченої заборгованості, проте така заборгованість не сплачена, через що позивач був змушений звернутись до суду.

Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до вимог статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Частиною 1 статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, за розрахунком позивача, станом на 23 червня 2020 за відповідачем наявна заборгованість в сумі 68460 грн. 63 коп., з яких: 46138 грн. 76 коп. - заборгованість за кредитом; 20554 грн. 18 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 416 грн. 17 коп. - заборгованість по процентам за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін; 1000 грн. 00 коп. - заборгованість по комісії; 26 грн. 94 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту; 310 грн. 81 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам; 13 грн. 77 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії.

АТ «УКРСИББАНК» направлена позичальнику вимога № 24-1-01/327 від 09 квітня 2020 року про усунення порушень умов кредитного договору, а саме погашення простроченої заборгованості протягом 31 календарного дня з дати одержання повідомлення у розмірі: 1208 грн 42 коп. прострочена заборгованість за кредитом; 15072 грн 94 коп. - прострочена заборгованість по відсотках; 1500 грн - прострочена заборгованість по комісіях.

У випадку не усунення порушень на 32 день з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги з 41 календарного дня з дати відправлення позичальнику вимоги про дострокове повернення кредиту, банк вимагає повернення суми кредиту у повному обсязі.

Вимога позивача від 09 квітня 2020 року про погашення простроченої заборгованості відповідачем була направлена позичальнику 16 квітня 2020 року (докази отримання цієї вимоги в матеріалах справи відсутні) та останнім залишена без належного реагування.

Отже, обов`язок повернути всю суму заборгованості за кредитом виник у позичальника на 41 календарний день з дати відправлення позичальнику вимоги про дострокове повернення кредиту, тобто 27 травня 2020 року.

Позичальником до суду було додано докази на підтвердження сплати грошових коштів на погашення кредиту всього на суму 16200 грн., а саме: квитанція про здійснення касової операції № 0.0..1 від 16 липня 2019 року, №0.0..1 від 28 жовтня 2019 року, №0.0..1 від 13 вересня 2019 року, №27 від 02 березня 2020 року.

На пітвердження дійсності укладення відповідачем кредитного договору № 0 від 01 липня 2019 року, та отримання відповідачем коштів у сумі 49359,00 грн. позивачем надано меморіальний ордер № від 01 липня 2019 року на суму 49 099,00 грн. та меморіальний ордер № від 01 липня 2019 року на суму 260,00 грн. На підтвердження руху коштів по особовому рахунку відповідача надано виписки за вказаним кредитним договором з 01 липня 2019 року по 10 липня 2020 року.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ч. 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», відповідно до якої підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

Факт укладення кредитного договору №0 від 01 липня 2019 року підтверджується матеріалами справи, за умовами якого кошти були зараховані банком на рахунок позичальника, що підтверджено меморіальним ордером № від 01 липня 2019 року та № від 01 липня 2019 року.

Порівнявши та перевіривши виписки по картковому рахунку, розрахунок заборгованості і надані позичальником докази сплати, суд дійшов висновку, що всі здійснені позичальником оплати враховані банком при складанні розрахунку заборгованості.

Також надані виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 є належними доказами наявності заборгованості за кредитним договором.

Доказів повернення суми кредиту понад 16200 грн. позичальником не надано.

Враховуючи вищевикладене, оскільки судом встановлено, що відповідачем було порушено умови на яких ним було взято кредит, а тому вимоги банку щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитом (тіло кредиту), заборгованості по відсотках за користування кредитом, заборгованості по відсотках за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін підлягають повному задоволенню. Нарахування Банком позичальнику вказаної суми підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості, який боржником не спростований.

Щодо стягнення 1000,00 грн заборгованості по комісії, суд зазначає наступне.

У відзиві представник позивача зазначає, що вимога щодо стягнення з відповідача заборгованості по комісії у сумі 1000,00 грн., є незаконною, а така умова договору є нікчемною з огляду на правову позицію викладену у Постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року №6-1746цс16. Разом з тим, висловлений у вказаній постанові висновок ґрунтуються на законодавстві, яке на день укладення Кредитного договору вже втратило свої чинність.

З 10 червня 2017 стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» викладена в новій редакції, зокрема, у ній зазначено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування», а редакція статті 11 Закону, що діяла до вказаної дати припинила свою дію.

За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором;загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі (частина друга статті 8 Закону України "Про споживче кредитування").

Статтями 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Згідно постанови Національного банку України №49 від 08 червня 2017 року «Про затвердження Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит» загальну вартість кредиту складають загальний розмір кредиту, тобто сума коштів, які надані та/або можуть бути надані споживачу за договором про споживчий кредит, а також загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту (уключаючи комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення та інші платежі), кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб (страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів та інших осіб), які сплачуються споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит.

Пунктом 3.11 кредитного договору передбачена сплата позичальником комісії відповідно до умов договору та додатку № 1 до нього. У додатку №1 до кредитного договору зазначений розмір щомісячних платежів, який має здійснити позичальник на погашення кредиту, розмір комісії і підстави її нарахування. Зокрема, у випадку прострочення сплати чергового платежу Банк має право застосовувати комісію у розмірі до 500 грн. при прострочені позичальником чергових платежів.

Тобто вимога щодо стягнення з відповідача заборгованості по комісії у сумі 1000,00 грн. є обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо стягнення пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту, заборгованості по процентам, пені за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії, то суд приходить до наступного висновку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо стягнення пені, АТ «УКРСИББАНК» зазначено, що підписавши Договір відповідач погодився з умовами викладеними у Договорі та у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АТ «УКРСИББАНК», які розміщені (оприлюднені) на сайті банку. Зокрема пунктом 4.1 (договірні умови) споживчого кредитування позичальників АТ «УКРСИББАНК» за порушення відповідачем термінів погашення будь-яких зобов`язань, передбачених «Кредитним договором», зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченного платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні.

У відзиві представник відповідача зазначив, що вимога щодо стягнення пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам у сумі 310,81 грн.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії у сумі 13,77 грн., є незаконною з огляду на правову позицію Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року № 347/1910/15-ц та статтею 61 Конституції України. Разом з тим, суд зазначає, що правовідносини, які були предметом розгляду справи Верховним Судом України, та у даній справі не є подібними, виходячи із встановлених у цій справі обставин, у зв`язку з чим при вирішенні порушеного питання суд виходить із наступного.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку банк).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У кредитному договорі № 0 від 01 липня 2019 року, укладеному між сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір кредиту, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Правила (умови) банківських послуг, відсутність у кредитному договорі умов про сплату пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Надані позивачем Правила, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в кредитному договорі, який безпосередньо підписаний останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Тобто, Правила, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами № 0 від 01 липня 2019 року, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

З наведених підстав, банком не доведено, що саме надані ним Правила (умови) є складовою кредитного договору і що саме ці Правила відповідач мав на увазі, підписуючи договір кредиту, та відповідно брав на себе зобов`язання зі сплати штрафів за неналежне виконання зобов`язання, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.

Крім того, у відповідності до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача на його користь сплачений судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи.

Однак, будь-яких відомостей про понесені витрати пов`язані з розглядом справи позивачем до суду не надано.

Отже, за викладених вище обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення витрат на правничу допомогу не знайшли свого підтвердження, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги були задоволені частково і становлять 99,49% від заявленого розміру позовних вимог, відповідно судовий збір, суд стягує з відповідача пропорційно задоволених вимог в сумі 2091 (Дві тисячі дев`яносто одна) гривня 20 копійок.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1, 3, 207, 509, 526, 549, 551, 625, 526, 626, 628, 633, 634, 1048, 1050, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ч.1 ст.141, п.2 ч.1 ст.258, ч.1-ч.2 ст.259, ст.263-265, ст.268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Саратським РС ГУ ДМС України в Одеській області 27 вересня 2014 року, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», , вул.Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, м.Львів, Львівська область, р/р НОМЕР_2 АТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступника Акціонерного товариства «УкрСиббанк»), з заборгованість за договором № 0 від 01 липня 2019 року про надання споживчого кредиту у розмірі 68109 (Шістдесят вісім тисяч сто дев`ять) гривень 11 копійок, в тому числі: 46 138 (Сорок шість тисяч сто тридцять вісім) гривень 76 копійок - заборгованості за кредитом; 20 554 (Двадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят чотири) гривні 18 копійок - заборгованості по процентам за користування кредитом; 416 (Чотириста шістнадцять) гривень 17 копійок заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений Договором термін (згідно ст.625 ЦК України), 1000 (Одна тисяча) гривень 00 копійок - заборгованість по комісії.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Саратським РС ГУ ДМС України в Одеській області 27 вересня 2014 року, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», , вул.Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, м.Львів, Львівська область, р/р НОМЕР_2 АТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступника Акціонерного товариства «УкрСиббанк») судовий збір у розмірі 2091 (Дві тисячі дев`яносто одна) гривня 20 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К. Ю. Рязанова