Справа № 361/4269/21
Провадження № 2/361/2839/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.11.21 Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Гридасової А.М.

за участю секретаря судового засідання Скрипець А.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру стягнення аліментів,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що 24.12.2020 року за заявою ОСОБА_2 Деснянським районним судом м. Києва видано судовий наказ № 754/16841/20 за яким з ОСОБА_1 на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини ј частини заробітку (доходу), щомісячно, але не більше 10 розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 15 грудня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття. Позивач стверджує, що 10.03.2021 року державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Колодчуком С.В., за заявою відповідача відкрито виконавче провадження ВП № 64764676, про що винесена відповідна постанова. Звертаючись до суду з позовом, позивач вважає, що розмір стгнення аліментів визначений судовим наказом № 754/16841/20 є таким, що прийнятий без врахування істотних обставин, а порядок стгянення у вигляді відсотку від доходу позивача суперечить його інтересам, а також інтересам дитини, тому він має бути визначений у твердій грошовій сумі. Позивач просив змінити стягнення аліментів, який було визначено Деснянським районним судом м. Києва в судовому наказі № 754/16841/20 від 24 грудня 2020 року, які стягуються з позивача на користь відоповідача на утримання їх сина в розмірі з 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не меньше ніж 50 % відотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на стягнення аліментів у розмірі 2 510 грн., щомісяця до досягнення дитиною повноліття з наступною індексацією відповідно до Закону, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили.

В судове засідання позивач, представник відповідача не з`явився. Надав суду заяву про розгялд справи за його відутності. Просив вимоги задовольнити.

Відповідач, представник відповідача в судове засідання не з`явився. Надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти позову заперечили. Відповідач надала відзив, згідно з яким зазначила, що дійсно на підставі судового наказу з позивача стягуються аліменти на утримання дитини. Зазначила, що існує заборгованість за аліментами. Додаково зауважила, що позивач є підприємцем, наведені в позові про зміну розміру аліментів є безпідставними, такими, що не відповідають дійсності та не підтвердженні належними доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, і не спростовуєть сторонами, що судовим наказом Деснянського районного суду м. Києва № 754/16841/20 від 24.12.2020 року з ОСОБА_1 на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини ј частини заробітку (доходу), щомісячно, але не більше 10 розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 15 грудня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття.

Однак суду не надано доказів існування судового наказу.

Звертаючись до суду позивач просив суд змінити спосіб стягнення аліментів з визначеної судом частки доходу на аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2 510 грн., посилаючись на погіршення соціально-економічних показників в країні та необхідність виконання обовя`зків відносно своєї літньої матері після перенесеної хвороби.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері,батька або у твердій грошовій сум і за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Отже посилаючись на погіршення матеріального становища позивач просить зменшити аліменти.

Відповідно до ст.183та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, яка є обов`язковою для виконання в силу ст. 360-7 ЦПК України, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182 - 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження.

Звертаючись до суду позивач зазначив, що він не працює, а відтак стягнення аліментів в твердій грошовій суму може призвести до погіршення становища дитини.

З урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги не ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України.

Слід також зазначити про те, що стороною позивача не надано суду доказів наявності підстав для зменшення аліментів на утримання дитини, зокрема і необіхідності встановлення аліментів в твердій грошовій сумі.

Зокрема, до суду не надано доказів розміру доходів позивача, які свідчили б про відсутність можливості сплачувати аліменти на утримання дитини в зазначеному розмірі

Доказів перебування на його утриманні батьків чи інших осіб суду не надано.

Суд критично ставиться до наданих докуметів, оскільки виписки історії хвороби датовані 2020 роком, тоді як позивач звернувся в травні 2021 році .

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача в силу ст. 12, 81 ЦПК України не було доведено належними та достатніми доказами вимоги щодо зменшення роозміру аліментів, тому суд приходить до висновку про відстуність підстав для задоволення вимог.

Керуючись положеннями Конвенції ООН про права дитини, ст.ст. 180, 184, 192 СК України, ст.ст. ст.ст.1-18, 76, 77-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру стягнення аліментів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.М. Гридасова