ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 679/1606/19
Провадження № 22-ц/4820/1736/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Журбіцького В.О.,

учасники справи: апелянт ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 ,

представник позивача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 10 серпня 2021 року (суддя Гавриленко О.М.) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, орган опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2019 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав.

Позов мотивовано тим, що вона та відповідач перебували у цивільному шлюбі, під час якого у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У 2011 році сторони припинили спільне проживання через несумісність характерів та різні погляди на життя. Син залишився проживати з матір`ю та перебуває на її утриманні. У 2013 році у сина було діагностовано важке онкологічне захворювання. Дане захворювання вважається в Україні невиліковним, а тому позивач змушено була лікувати дитину за межами України.

Відповідач після припинення стосунків, ухиляється від своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина, він не піклується про його фізичний і духовний розвиток. Знаючи про синові проблеми зі здоров`ям відповідач свідомо ухиляється від будь-якої допомоги.

ОСОБА_4 зазначала, що раніше зверталась до суду з аналогічним позовом. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 21 травня 2014 року ОСОБА_1 було позбавлено батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_5 . Цим же рішенням стягнуто з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі 500 грн. щомісячно починаючи з 02 грудня 2013 року і до повноліття дитини. Стягнуто на її користь 1/2 частину додаткових витрат на лікування дитини у розмірі 203272,76 грн.

Проте рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 10 грудня 2014 року вищевказане рішення суду в частині позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав відмовлено. Попереджено ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання сина.

Попри ухвалення судового рішення ОСОБА_1 не змінив свого ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо сина ОСОБА_5 , рішення в частині стягнення аліментів та додаткових витрат не виконував, аліменти сплачував нерегулярно та в мінімальному розмірі.

ОСОБА_4 вказувала, що з моменту припинення спільного проживання з відповідачем вихованням та утриманням сина займається виключно вона сама. Позивач вважає, що батьківство ОСОБА_1 щодо сина ОСОБА_5 має лише формальний характер. Відсутність батька у житті сина призвела до втрати психоемоційного зв`язку, ОСОБА_5 за тривалий час розлуки з батьком взагалі його не пам`ятає.

Зазначала, що ОСОБА_1 03 лютого 2015 року надав нотаріально посвідчену заяву про позбавлення його батьківських прав, що свідчить про визнання ним позовних вимог.

Посилаючись на наведене, позивач просила позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 10 серпня 2021 року позов ОСОБА_4 задоволено. Позбавлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 768 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач тривалий час свідомо нехтує своїми обов`язками батька, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, допустив заборгованість по аліментам щодо дитини, яка перенесла тяжку хворобу. Суд дійшов висновку що заперечення представником відповідача проти позову про позбавлення батьківства не свідчить про інтерес останнього до дитини. Відповідачем не доведено, що йому чинилися перешкоди будь-яким чином виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню сина або він їх не виконував з поважних причин.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків викладених у рішенні суду обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що при ухваленні рішення суд першої інстанції надав оцінку доказам, які були предметом розгляду при вирішенні справи №686/24485/13ц, при цьому не врахував викладені ним обставини у зустрічному позові. Зазначав, що йому не було відомо, що рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 10 грудня 2014 року, яким скасовано рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 травня 2014 року в частині позбавлення його батьківських прав, є чинним. При цьому вказував, що після ухвалення апеляційним судом рішення він надав дві нотаріально посвідчених заяви про визнання касаційної скарги ОСОБА_4 на вказане рішення. Дані заяви були оформлені з метою уникнення постійного надання ним дозволів на виїзд дитини за кордон на лікування, а після їх написання він був переконаний, що позбавлений батьківських прав та не може вирішувати питання про свою присутність в житті сина. Крім того, у період з серпня 2015 року по квітень 2018 року він перебував на військовій службі, в тому числі і в зоні АТО, у зв`язку з чим не міг належним чином виконувати свій батьківський обов`язок.

Вважає, що суд не врахував поведінку позивачки, адже відсутність спілкування між ним та сином протягом певного часу має місце не через його небажання спілкуватися з дитиною, а через його напружені неприязні стосунки з матір`ю дитини, оскільки вона не бажає щоб батько спілкувався з сином та чинить у цьому перешкоди. Крім того, позивач повідомила йому, що ОСОБА_5 не його син, що стало підставою для звернення до суду з позовом про оспорювання батьківства.

Також посилався на відсутність належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що він створює проблеми позивачці у виїзді з дитиною за межі України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 вважає апеляційну скаргу ОСОБА_1 безпідставною та необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Вважає, що при вирішенні справи суд врахував найкращі інтереси дитини. Бездіяльність ОСОБА_1 по відношенню до свого сина не свідчить про його належне виконання обов`язків батька дитини, зокрема відсутність від батька повного утримання, піклування про фізичний та духовний розвиток дитини, непроявлення будь-якої цікавості до життя дитини, протягом тривалого часу у своїй сукупності є підставою для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення.

Представники третіх осіб: органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, органу опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради, в судове засідання не з`явилися про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване рішення таким вимогам закону не відповідає.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 травня 2014 року позбавлено ОСОБА_7 батьківських прав щодо неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , 2010 року народження у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 02.12.2013 року і до повноліття дитини.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 10 грудня 2014 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 травня 2014 року в частині позбавлення батьківських прав скасовано і ухвалено нове рішення. В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав відмовлено. Попереджено ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поклавши на орган опіки та піклування, за місцем проживання дитини контроль за виконанням ОСОБА_1 батьківських обов`язків.

Відповідно до довідки про склад сім`ї №К-03-50735 вбачається, що ОСОБА_5 проживає разом із позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 .

З копії довідки НВК №10 м. Хмельницького від 17.10.2019 року №01-38/352 вбачається, що ОСОБА_5 навчається у четвертому класі. Матір постійно супроводжує дитину в школу та забирає після занять. Мати відвідує батьківські збори, святкові заходи, цікавиться успіхами, потребами свого сина. Батько дитини на зборах ніколи не був. У класного керівника ніколи не цікавився успіхами і потребами дитини.

За даними довідки ФОП ОСОБА_9 від 22.10.2019 року ОСОБА_5 справді відвідує групові заняття у мовній студії Brainbox, щомісячну плату за заняття вносить мати дитини.

Згідно з довідкою ТОВ «ЗІР» №65 від 29.10.2019 року ОСОБА_5 з 05.03.2018 року в супроводі матері відвідував лікаря ОСОБА_10 з діагнозом міопічний астигматизм середнього ступеня OU. Батько дитини на прийомі у лікаря не був, дитиною не цікавився.

З наявних у справі медичних документів убачається, що малолітній ОСОБА_5 переніс тривале онкологічне захворювання та на даний час має задовільний стан здоров`я.

Згідно повідомлення Хмельницького міського центру СМД №2 від 05.11.2019 року №474 вбачається, що 13.08.2018 року матір`ю ОСОБА_5 , як законним представником, було укладено договір про медичне обслуговування (декларація) з лікарем ОСОБА_11 під час відвідин до лікаря дитину супроводжувала та опікувалась здоров`ям матір дитини.

Відповідно до даних актів обстеження житлово-побутових умов від 25 березня 2014 року, 11 листопада та 02 грудня 2019 року за місцем проживання дитини у сім`ї матері умови проживання дитини належні.

З копії відповіді Служби у справах дітей Хмельницької міської ради від 05.12.2019 року №3486/01-34 на звернення вбачається, що при проведенні бесіди з ОСОБА_1 останній пояснив, що він цікавиться сином, проте немає можливості з ним спілкуватися, оскільки матір дитини чинить йому перешкоди. ОСОБА_1 стверджував, що приїжджав у м. Хмельницький, щоб провідати сина, але зустрітися з ним не міг, оскільки матір не пустила до дитини. Також підтвердив, що не бачив сина протягом останніх 5 років, не вітав його зі святами, днем народження. Зазначав, що протягом 3-х років перебував в АТО (з 14.08.2015 року до 14.04.2018 року). Має намір визначити способи участі у вихованні сина та спілкуванні з ним.

Згідно довідки директора НВК №10 №01-38/445 від 16.12.2019 року вбачається, що малолітній ОСОБА_5 має високі досягнення з усіх навчальних дисциплін. Завжди охайний і дисциплінований. Хлопчик стриманий, вихований, цілеспрямований, добрий, захоплюється географією. Конфліктів з однокласниками жодного разу не спостерігалось, користується повагою серед друзів. За період навчання ОСОБА_5 в НВК батько ОСОБА_1 відвідав цей навчальний заклад тільки один раз 04.12.2019 року. Бажання зустрітися з вчителями своєї дитини не виявив. Зустріч сина і батька відбулась за дверима класу. Учень не впізнав батька. За мить після знайомства хлопчик розплакався і втік. Після знайомства з батьком, в школі кілька днів поспіль стан ОСОБА_5 був пригнічений, учень на уроках не міг зосередити увагу, майже не посміхався, здригався від різких звуків, швидко втомлювався. На перервах не грався, а сидів за партою.

Відповідно до інформації Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 03.01.2020 року, на розгляді у Нетішинському міському відділі ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області перебуває зведене виконавче провадження №60104313 про стягнення коштів з ОСОБА_1 до складу якого входять: ВП №43587050 з примусового виконання виконавчого листа Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21.05.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 500 грн., щомісячно, починаючи з 02.12.2013 року і до повноліття та ВП №46063579 з примусового виконання виконавчого листа Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13.01.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 додаткових витрат на лікування дитини ОСОБА_5 у розмірі 203272,76 грн. Згідно розрахунку державного виконавця заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.01.2020 року складає 5777,61 грн.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).

За частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18).

ЄСПЛ зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 позивач ОСОБА_4 посилалась, зокрема, на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, не приймає участі у його житті, не забезпечує необхідного утримання дитини, не спілкується з ним.

Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».

Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду: від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19.

У постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 643/7876/18 зазначено, що, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 не має негативної характеристики ні за місцем роботи, ні за місцем проживання.

ОСОБА_1 було визнано той факт, що в період з 2015 року по грудень 2019 року не бачив та не спілкувався з сином, однак це було із-за того, що відповідач з серпня 2015 року по квітень 2018 року перебував на військовій службі, в тому числі, і в зоні АТО, що підтверджується довідкою з місця його проживання, копією посвідчення учасника бойових дій. Наявністю неприязних відносин між батьками малолітньої дитини, які виникли ще задовго до народження сина ОСОБА_5 .

Як вбачається із матеріалів справи на початку грудня 2019 року ОСОБА_1 приїздив до сина до школи, задля спілкування з ним, однак належного спілкування із ним не відбулося із-за суб`єктивних перешкод, в тому числі неприязних відносин між батьками дитини.

Відповідачем сплачуються аліменти на утримання сина за рішенням суду, а також виконується рішення суду щодо сплати додаткових витрат на лікування сина. Розрахунок заборгованості за аліментами станом на 18.09.2019 року є необ`єктивним, оскільки в ньому неповно було відображено суми перерахованих відповідачем аліментів за період з 01.01.2014 року. З приводу зазначеного уже розглянута одна заява судом, одна заява - ще не розглянута на теперішній час

Як вбачається із матеріалів справи, написання нотаріально засвідченої заяви відповідачем про позбавлення його батьківських прав, та визнання ним касаційної скарги ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 10.12.2014 року, які адресовані були Вищому спеціалізованому суду України, були написані ОСОБА_1 за домовленістю та пропозицією ОСОБА_4 , щоб у майбутньому позивачці не доводилось щораз оформляти нотаріально посвідчені згоди ОСОБА_1 на виїзд дитини за кордон для лікування, а взамін ОСОБА_4 зніме з ОСОБА_1 усі грошові зобов`язання щодо додаткових витрат на лікування сина. Про те, що рішення Апеляційного суду від 10.12.2014 року про відмову у позбавленні батьківських прав залишилося в силі він не знав, що є ще однією з причин тривалого неспілкування відповідача з сином.

Суд першої інстанції, вирішуючи позбавити ОСОБА_1 батьківських прав по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_5 , не з`ясував всі фактичні обставини у справі, дійшовши висновку про свідоме та умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків на підставі недостатніх доказів.

В матеріалах справи відсутні належні та достатні докази винної поведінки відповідача, як батька, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, які б свідчили про його умисне ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо сина ОСОБА_5 , тобто підтверджували необхідність позбавлення відповідача батьківських прав згідно пункту 2 частини першої статті 164 СК України.

Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, колегія суддів вважає не може бути взятим до уваги, оскільки він не є достатнім доказом у цій справі, який беззаперечно підтверджує наявність підстав для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав за відсутності інших належних доказів.

Висновок фахівця за результатами психологічного дослідження від 10 грудня 2019 року щодо психологічного ставлення і прихильність дитини до кожного з батьків, за відсутності наведених у статті 164 СК України для цього підстав, не може бути підставою для задоволення позову.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для застосування до ОСОБА_1 крайнього заходу впливу - позбавлення його батьківських прав стосовно сина ОСОБА_5 недостатньо, а тому позовні вимоги про позбавлення батьківських прав не можуть бути задоволені.

На підставі наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 10 серпня 2021 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 грудня 2021 року.

Судді Т.О. Янчук

А.В. Купельський

О.І. Ярмолюк