Справа № 442/6562/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Нагірна О.Б.
Провадження № 22-ц/811/228/19 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року м.Львів

Справа № 442/6562/16

Провадження № 22ц/811/228/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, ухвалене у м.Дрогобичі 28 вересня 2018 року у складі судді Нагірної О.Б., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариства «Альфа-Банк», до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором кредиту, -

встановив:

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося з позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 625/08/1-134 в розмірі 416 017,79 грн. та витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позову поcилається на те, що 11 червня 2007 року між ним (позивачем) та відповідачем укладено договір № 625/08/1-134, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 10 000 доларів США зі сплатою 13 % річних та кінцевим терміном повернення боргу - 10 червня 2022 року. Вказує, що ОСОБА_3 належним чином не виконував зобов`язання, внаслідок чого станом на 12 вересня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 15 595,86 доларів США (за курсом Національного Банку України на день проведення розрахунку - 416 017,79 грн.) з яких: сума заборгованості за кредитом - 248 264,76 грн.; заборгованість за відсотками - 102 348,07 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 31 563,06 грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 33 841, 89 грн. Просить позов задовольнити.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 вересня 2018 рокупозов задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 11 червня 2007 року № 625/08/1-134 в розмірі 416 017,79 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 248 264,76 грн.; за відсотками - 102 348,07 грн.; пені за несвоєчасне повернення кредиту - 315 63,06 грн.; пені за несвоєчасне повернення відсотків - 33 841, 89 грн. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_3 - ОСОБА_1 . Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Зазначає, що додаткову угоду про збільшення відсоткової ставки з 13 % на 15 %, яка почала діяти з 20 жовтня 2008 року, ОСОБА_3 не підписував та згоди на підняття відсоткової ставки не давав. Вказує, що представником банку до позову не додано копій первинних документів, у яких було б зазначено ким та коли здійснені погашення та з яким цільовим призначенням, а також не вказано яким чином такі погашення вплинули на суму заборгованості, яку просить стягнути позивач.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, вивчивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Встановлено, що 11 червня 2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладено договір кредиту № 625/08/1-134.

Згідно з п. 1.1. кредитного договору кредитор надає позичальнику кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в розмірі 10 000 доларів США зі сплатою 13 % річних за встановленим порядком погашення.

В порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредиту із його складовими частинами та допустив заборгованість, яка згідно з розрахунку заборгованості за договором № 625/08/1-134 від 11 червня 2007 року станом на 12 вересня 2016 року становить 15 595,86 доларів США.

Судом встановлено, що 27 жовтня та 16 грудня 2008 року Дрогобицьке відділення Львівської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» направляло на адресу відповідача лист- повідомлення про стан заборгованості за кредитним договором 625/08/1-134 від 11 червня 2007 року, та повідомляло про обов`язок дострокового погашення боргу у разі не погашення заборгованості.

У п.2.5. цього договору передбачено черговість погашення боргу у випадку прострочення: прострочена заборгованість за нарахованими процентами; прострочена заборгованість за кредитом; строкова заборгованість за нарахованими процентами; строкова заборгованість за кредитним договором; пеня за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків; штраф.

Відповідач та його представник ОСОБА_1 посилаються на те, що з 1 грудня 2009 року безпідставно збільшилася сума кредиту до 10 666 доларів США.

Встановлено, що 24 листопада 2009 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладена додаткова угода №1 про внесення змін до договору іпотечного кредиту №625/08/1-134 від 11 червня 2007 року. В п.1.1. та п.1.1.1. договору в новій редакції сторони прийшли до взаємної згоди внести наступні зміни: «Кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 10 666 доларів США зі сплатою 15% річних - та з кінцевим терміном погашення суми основної заборгованості - до 10 червня 2027 року (включно), на умовах визначених цим договором».

Збільшення суми кредиту здійснено між сторонами за взаємною згодою на підставі додаткової угоди, а збільшення відсоткової ставки із 13% до 15 % відповідно з внесенням змін в договір.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ст. ст. 527, 530 цього Кодексу, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст.610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

Згідно із ч.2 ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст.ст. 623, 625 цього Кодексу, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення» у цивільній справі згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв`язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Офіційний курс гривні до долара США станом на 12 вересня 2016 року становив 26,67 грн. за 1 долар США.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 21 лютого 2018 року при відсутності спростування боржником поданого банком розрахунку боргу (наданні іншого розрахунку, який би підтверджував відсутність заборгованості боржника перед банком) судом до уваги береться виключно розрахунок банку без витребування первинної бухгалтерської документації.

Верховний Суд у цій постанові дав такий висновок: «Посилання у касаційній скарзі на те, що при стягненні кредитної заборгованості суди взяли за основу лише розрахунок ПАТ «Укрсоцбанк» і не були враховані та взяті до уваги документи первинної бухгалтерської документації, оформлені відповідно до норм статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки саме такі підтверджують наявність чи відсутність заборгованості позичальника колегія суддів відхиляє, оскільки банком надано розрахунок заборгованості із зазначенням його складових, який відповідачем не спростовано та не надано іншого розрахунку, який би підтвердив відсутність заборгованості останнього перед банком».

Відповідачем не надано суду власного розрахунку боргу чи квитанцій, які б спростовували суму, наведену у наданому банком розрахунку боргу станом на 12 вересня 2016 року.

Судом встановлено, що відповідач не виконує взятих на себе зобов`язань, порушує вимоги умов кредитного договору, тому на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором в розмірі 15 595,86 доларів США, що еквівалентно 416 017, 79 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 248 264,76 грн.; заборгованості за відсотками - 102 348,07 грн.; пені за несвоєчасне повернення кредиту - 31 563,06 грн. та пені за несвоєчасне повернення відсотків в розмірі 33 841, 89 грн.

Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов`язань.

Щодо застосування позовної давності, суд першої інстанції посилається на ст. ст. 261, 267 ЦК України, постанови Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року №6-116цс13, та №6-31 цс15.

Судом встановлено, що останнє погашення ОСОБА_3 вчинив 15 січня 2015 року. Відповідачем вчинена дія, що свідчить про визнання ним боргу. Перебіг позовної давності переривався (передостанній платіж 4 листопада 2014 року) та почав відраховуватись після останнього платежу - 15 січня 2015 року.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, які відповідають встановленим обставинам та матеріалам справи, не спростовані доводами апеляційної скарги. Підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись: п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 залишити без задоволення. Ї

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 28 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 28 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді