Справа № 279/1728/20
Номер рядка звіту 46
номер провадження 2/279/402/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2021 р.

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого-судді Невмержицької О.А., з секретарем Хомутовською М.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м.Коростень цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх службових повноважень,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, та посилаючись на вимоги статей 1166,1167,1174,1176 ЦК України просив стягнути за рахунок Державного бюджету України з Державної казначейської служби України на його користь шляхом безспірного списання коштів державного бюджету в сумі 50 тис. гривень для відшкодування (компенсації) моральної шкоди, заподіяної внаслідок дій посадової особи УПП в Житомирській області ДПП, по притягненню до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 05.02.2020 року поліцейським взводу №1 роти №3 батальйону УПП в Житомирській області, ДПП капралом Світлецьким О.С. складено адміністративний протокол відносно нього згідно якого він нібито перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння висловлювався нецензурною лайкою на адресу поліцейських, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , чим на їх думку, порушив громадський порядок та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.173 КУпАП. Під час складання вказаного протоколу він неодноразово зазначав, що не погоджується з тим, що порушив громадський порядок, оскільки розмову вів зі своїм товаришем, доказів того, що він перебував в стані алкогольного сп`яніння надано не було, його прохання переглянути відеозапис з добі-камери АМ 00028 та рапорт були проігноровано. Постановою Коростенського міськрайонного суду №279/741/20 від 17.03.2020 провадження у справі відносно нього за ст.173 КУпАП закрито у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, яка набрала чинності та встановлено, що він не вчиняв адміністративного правопорушення. Внаслідок неправомірних дій та зловживання владою з боку поліцейських йому завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що зазначена вище ситуація вплинула на його фізичний та психологічний стан, суттєвого впливу зазнали його сімейні стосунки, він постійно відчував нервову напругу, викликану необхідністю змінити свій спосіб життя, через виклики до суду був змушений протягом певного часу, а саме з 05.02.2020 по 17.03.2020 року приймати участь в судових засіданнях і відстоювати свою невинуватість, оскільки в протоколі зазначено, що він перебував в стані алкогольного сп`яніння, а відтак в очах дружини, дітей та родичів його виставлено п`яницею та злодієм, розмір шкоди оцінює в 50 тис. гривень.

Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції позов не визнав та просив у задоволенні позовних вимог відмовити за їх безпідставністю, подав відзив на позовну заяву, та зазначив, що дії поліцейського судом неправомірними не визнані, позивача не було притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки жодних стягнень до нього застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, доказів на підтвердження завданих моральних спраждань позивач не надав, та не обгрунтував заявлену суму у відшкодування моральної шкоди.

Позивачем подано відповідь на відзив із запереченнями щодо доводів відповідача.

Відповідачем Державною казначейською службою України заяв, відзиву надано не було.

Дослідившиматеріали справи у їх сукупності суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 05.02.2020 року поліцейським взводу №1 роти №3 батальйону УПП в Житомирській області ДПП капралом Світлецьким О.С. складено на позивача адміністративний протокол за ст.173 КУпАП, як дрібне хуліганство, згідно якого ОСОБА_1 , 05.02.2020 року близько 22-35 год., перебуваючи на а/д М07 Київ-Ковель-Ягодин 150 км в якості пасажира т/з Опель Омега НОМЕР_1 , виражався словами нецензурної лайки на адресу поліцейських, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на зауваження не реагував, чим порушив громадський порядок.

Постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області у справі № 279/741/20 від 17.03.2020 року провадження по справі відносно ОСОБА_1 за ст.173 КУпАП закрито у зв`язку із відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення. Вказана постанова суду є чинною.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Такий висновок щодо застосування відповідних норм права викладений у постанові Верховного Суду від 05.02.2020 у справі № 640/16169/17, провадження № 61-15393св18.

Відповідно до ч.4 ст.263 УПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим, згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Спірні правовідносини виникли з приводу відшкодування моральної шкоди, яку, як зазначає позивач, йому було завдано складанням стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення.

Закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення є підставою для відшкодування моральної шкоди у тому випадку, якщо її було завдано діями посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження.

Преюдиційним є факт складення стосовно позивача протоколу про адміністративне правопорушення, який викликав у нього негативні емоції, проте такі негативні емоції не досягли рівня страждань, якіб були результатом негативних наслідків немайнового характеру. Позивачем не надано доказів настання внаслідок складання протоколу про адміністративне правопорушення негативних наслідків немайнового характеру, які б свідчили про душевні страждання позивача та моральну шкоду. Факт захисту позивачем своїх прав у суді сам по собі не є негативним наслідком немайнового характеру, який підтверджує спричинення душевних страждань та моральної шкоди. Позивач не довів, що дії відповідача викликали у нього біль, муку або страждання.

Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).

При визначенні розміру моральної шкоди суд відповідно до роз`яснень, викладених у вищевказаній постанові Пленуму Верховного Суду України, має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду з прав людини, який виходить із принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «Тома проти Люксембургу» (2201), «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд з прав людини дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 206/4148/17-ц, провадження № 61-30999св18.

Однак позивачем не зазначено жодних доказів заподіяння йому моральної шкоди внаслідок складання стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення від 05.02.2020, за наслідками розгляду якого судом було постановлено постанову про закриття провадження у зв`язку з відсутністю події і складу правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Таким чином, факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру не доведено, отже підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

До того ж, слід зазначити, що до позивача не було застосовано судом жодного, передбаченого КУпАП, адміністративного стягнення.

Складений працівником поліції протокол про адміністративне правопорушення не є актом, який встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин, або породжує права і обов`язки для позивача.

Протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено працівником поліції, та відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення є одним із джерел доказів та підставою для подальшого провадження у справі. Протокол, як доказ, підлягає оцінці при розгляді уповноваженою особою справи про адміністративне правопорушення і не може бути скасований.

Складення уповноваженою особою протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, який не потягнув за собою притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки викладені в ньому факти не знайшли свого підтвердження, безпосередньо не свідчить про неправомірність дій відповідача при їх складанні.

При цьому сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди.

Вказаний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21.10.2020 у справі № 312/262/18.

Таким чином, оскільки позивачем не доведено незаконності рішень, дій чи бездіяльності працівників поліції, якими йому було заподіяно шкоду, що є підставою для її відшкодування, жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до нього застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до статей 283,284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом, відтак відсутні правові підстави для задоволення позову.

Беручи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, ст.ст.1166,1167,1174,1176 ЦК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх службових повноважень- відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Сторонни та учасники :

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Департамент патрульної поліції, місце знаходження: м.Київ вул.Федора Ернста, 3, .

Відповідач: Державна казначейська служба України, місце знаходження: м.Київ вул.Бастіонна, 6, .

Суддя : Невмержицька О.А.