Провадження № 2/522/3254/21
УХВАЛА

10 березня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Чернявської Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Пейкова О.О.,

розглянувши заяву представника позивача адвоката Шепітко Г.І. про забезпечення позову, шляхом накладення арешту,

встановив:

30 листопада 2020 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна.

Ухвалою суду від 15 лютого 2021 року відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду справи.

Разом з позовною заявою представник позивача адвокат Шепітко Г.І. подав до суду заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення компенсації вартості Ѕ частки спільного майна шляхом накладення арешту на транспортний засіб марки VOLKSWAGEN PASSAT білого кольору, 2013 року випуску, об`ємом двигуна 1798 (см.куб.), який зареєстрований за ОСОБА_3 згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 .

В обґрунтування зазначено, що за період шлюбу позивачем та відповідачем за спільні кошти був придбаний транспортний засіб марки VOLKSWAGEN PASSAT білого кольору, 2013 року випуску, об`ємом двигуна 1798 (см.куб.). Станом на день подання позовної заяви вартість вищевказаного автомобіля становить приблизно 341 312,00 гривень. Право власності на зазначений т/з було зареєстровано за ОСОБА_3 .. Вищевказаний автомобіль перебуває у відповідача і позивач позбавлений законної можливості в користуванні т/з та будь-якої домовленості між сторонами про порядок поділу майна т/з наразі немає. Невжиття судом заходів забезпечення позову може зумовити в подальшому відчуження даного транспортного засобу третім особам або вчинити інші дії, що унеможливлять законне користування транспортним засобом, у зв`язку з чим будуть порушені права позивача гарантовані йому законодавством України.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ч.ч. 1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1 ч.1 та ч. 3 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачу та має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

У відповідності до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Предметом розгляду справи є стягнення з ОСОБА_3 компенсації вартості Ѕ частки спільного майна, а саме транспортного засобу марки VOLKSWAGEN PASSAT білого кольору, 2013 року випуску, об`ємом двигуна 1798 (см.куб.) в розмірі 170 656, 00 гривень.

Так як, позивачем не надано до суду доказів, які б свідчили про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про стягнення компенсації вартості частки автомобіля, тобто грошових коштів з ОСОБА_3 , суд вважає що даний вид забезпечення позову шляхом арешту транспортного засобу не є співмірним із заявленими вимогами. При цьому суд приймає до уваги що заявником не обгрунтовано застосування саме такого виду забезпечення позову, оскільки заявлено вимогу про стягнення коштів з відповідача.

Виходячи з вищевикладеного, клопотання про забезпечення позову суд визнає необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд

постановив:

У задоволенні заяву представника позивача адвоката Шепітко Г.І. про забезпечення позову, шляхом накладення арешту - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд міста Одеси протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Суддя Л.М. Чернявська