Справа № 2-7389/11
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 грудня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Готри Т. Ю.,

суддів Собослоя Г. Г., Мацунича М. В.,

з участю секретарки судового засідання Жганич К. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 6 грудня 2019 року, повне судове рішення складено 16.12.2019, ухвалене суддею Малюком В. М.,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Позов обґрунтував тим, що ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 12.03.2009 затверджено мирову угоду в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна та визнання права власності, якою врегульовано спірні питання щодо поділу майна, зокрема будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Проте відповідачка ОСОБА_2 грубо порушує його права, оскільки проводить будівельні роботи без відповідного дозволу та з порушенням будівельних норм і правил.

Так, листом інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Закарпатській області від 04.11.2010 № 7/7-2719 його повідомлено, що ОСОБА_2 проводиться реконструкція квартири АДРЕСА_2 без дозволу інспекції ДАБК у Закарпатській області на виконання будівельних робіт, за що її було притягнуто до адміністративної відповідальності, оштрафовано й зобов`язано зупинити проведення будівельних робіт (самовільне будівництво) та отримати дозвіл на виконання цих робіт згідно з чинним законодавством.

Листом Управління архітектури та містобудування Ужгородської міської ради від 08.11.2010 № Ц-385/01-13 його повідомлено про складення комісійного акту від 28.10.2010 за участі спеціалістів управління архітектури та містобудування, відповідно до якого комісія встановила, що при обстеженні квартири АДРЕСА_3 в кількох місцях були виявлені волосяні тріщини, а саме в місці примикання добудови кухні до старої частини будинку. Дані тріщини могли виникнути внаслідок нерівномірної осадки фундаменту; у ванні кімнаті - на стіні та стелі у місці спирання стіни надбудови на перекриття будинку. Причиною цього може бути відсутність несучої балки, в місцях стиків стіни та перекриття мансардного поверху. Причиною появи яких могли бути динамічні навантаження під час проведення будівельних робіт ОСОБА_2 . На підставі наведеного комісія вважає, що тріщини в місці спирання стіни на перекриття першого поверху можуть бути небезпечними для подальшої експлуатації будинку. Тому в цьому місці необхідно провести детальне технічне обстеження із залученням ліцензійних спеціалістів та у разі необхідності виконати підсилення або демонтаж стіни.

Листом інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Закарпатській області від 15.12.2010 № 7/7-3073 його повідомлено, що ОСОБА_2 продовжує виконання будівельних робіт без дозволу інспекції ДАБК, її повторно оштрафовано та повторно зобов`язано зупинити проведення цих будівельних робіт і отримати дозвіл на їх виконання згідно з чинним законодавством.

Відповідно до будівельно-технічного дослідження приватного підприємства «Експерт-Ужгород» від 01.04.2011, виконаного по його заяві експертом ОСОБА_3 , вартість відновлення пошкоджень, згідно з кошторисним розрахунком станом на 31.03.2011, становить 1 752 грн, а вартість робіт по утепленню горища 434 грн. Кошторисна вартість робіт по відновленню бруківки становить 5 819 грн. Вартість ПВХ листів, станом на момент зняття 21.09.2009, з урахуванням фізичного зносу становить 530 грн, а станом на 31.03.2011, з урахуванням фізичного зносу становить 424 грн. Кошторисна вартість робіт по відновленню кімнати поз.7 станом на 31.03.2011 становить 5 957,00 грн.

Будівельно-технічним заключенням по визначенню суми збитків спричинених власнику квартири АДРЕСА_3 , виготовленого головним інженером проекту Закарпатського філіалу «НДІпроектреконструкція» ОСОБА_4 на його звернення, встановлено, що у зв`язку з неправомірними діями власниці квартири АДРЕСА_4 стан будівлі погіршився. А тому потрібно негайно відновити порушене мощення зі створенням схилу для відведення атмосферних опадів від стіни будівлі. Для відновлення покриття необхідні будівельні матеріали: бруківка 31,0 кв. м та мучка 2,5 кв. м, де вартість цих відновлювальних робіт, згідно зі складеним кошторисом становить 6 190 гривень.

На підтвердження обставин, що відповідачка самоправно заволоділа бруківкою на його подвір`ї та прозорим шифером, посилався на постанови про відмову в порушенні кримінальних справ від 19.08.2009, 30.11.2009 та 03.12.2009 з яких слідує, що відповідачка вивезла вказані речі до своєї доньки.

Самоправно проведені відповідачкою будівельні роботи та неякісно здійснена стиковка існуючої покрівлі і новозбудованої стіни призвели до замокання при дощовій погоді, протікання ванної кімнати і туалету, внаслідок чого він був змушений винаймати фізичну особу-підприємця ОСОБА_5 для проведення заміни пошкодженого рушникосушника, чищення мідних труб у ванній кімнаті та туалеті, який також здійснив ремонт пошкодженої внаслідок залиття пральної машини. Окрім цього, йому довелося замінити дзеркало у ванній кімнаті, яке від постійної вологи запотівало і втратило товарний вигляд.

За наведених обставин просив суд:

1) у порядку забезпечення позову заборонити відповідачці ОСОБА_2 здійснювати будівельні роботи і відчуження житлового будинку по АДРЕСА_5 ;

2) зобов`язати ОСОБА_2 перенести стіну новозбудованого приміщення на другому поверсі, так щоб не заходити на територію виділену йому, згідно з п. 1 будівельно-технічного дослідження від 01.04.2011;

3) зобов`язати ОСОБА_2 провести будівельні роботи необхідні для приведення будівлі позивача у попередній стан, як це визначено судовою будівельно-технічною експертизою;

4) стягнути з ОСОБА_2 на його користь витрати згідно з п. 2, 3, 4, 5, 6 будівельно-технічного дослідження від 01.04.2011 у розмірі 14 386 грн;

5) стягнути з ОСОБА_2 на його користь вартість проведеного будівельно-технічного дослідження від 01.04.2011 у розмірі 2 000 грн та будівельно-технічного заключення від 28.12.2009 - 360 грн;

6) стягнути з ОСОБА_2 на його користь 1 873 грн у відшкодування витрат по заміні рушникосушника, його придбання, чищення мідних труб, ремонту пошкодженої пральної машини та придбання дзеркала;

7) стягнути з ОСОБА_2 на його користь завдану моральну шкоду у розмірі 5 000 грн, а також понесені судові витрати.

У заяві від 19 жовтня 2018 року ОСОБА_1 збільшив свої позовні вимоги і просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 15 000 грн завданої моральної шкоди, інфляційні втрати у розмірі 13 717,00 грн за період з квітня 2011 року по вересень 2018 року включно та витрати за надання правової допомоги адвокатом Марамигіним П.В. у розмірі 4 000 гривень.

12 грудня 2018 року ОСОБА_1 подав суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій відмовився від частини позовних вимог, а саме:

- пункту 1 прохальної частини позову, в якому просив у порядку забезпечення позову заборонити відповідачці ОСОБА_2 здійснювати будівельні роботи і відчуження житлового будинку по АДРЕСА_5 ;

- пункту 2 прохальної частини позову, в якому просив зобов`язати ОСОБА_2 перенести стіну новозбудованого приміщення на другому поверсі, так щоб не заходити на територію виділену ОСОБА_1 згідно з п. 1 будівельно-технічного дослідження від 01.04.2011.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 6 грудня 2019 року цей позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8 005,00 грн у відшкодування завданої матеріальної шкоди, 2 360 грн витрат понесених за виготовлення будівельно-технічного дослідження, 4 000 грн витрат на правничу допомогу адвоката та 237,24 грн судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви. У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням суду відповідачка ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_1 відмовити.

Скарга мотивована тим, що відповідно до пункт 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» підлягає відшкодуванню шкода у разі, якщо є наявність шкоди; безпосередній причинний зв`язок між діями особи та заподіяною шкодою та наявність вини. Однак у матеріалах справи відсутній висновок судового експерта про те, що внаслідок установленої нею стіни при поділі будинку, згідно з умовами мирової угоди, затвердженої судом, позивачу з її вини було завдано майнової шкоди і, як наслідок, є причинний зв`язок між її діями та шкодою. Посилання суду на будівельно-технічне заключення, виготовлене Закарпатським філіалом «НДІпроектконструкція» від 05.12.2009 на замовлення позивача, є помилковим, оскільки таке не є комплексною будівельно-технічною експертизою, а є тільки обстеженням, яким не встановлено причинного зв`язку між її діями та заподіяною шкодою, а також наявність її вини по виконанню умов мирової угоди. Не погоджується з рішенням суду і в частині визначення вартості заподіяної шкоди по утепленню горища в сумі 434,00 грн, згідно з дослідженням експерта ОСОБА_3 від 01.04.2011, оскільки горище ніколи не було утеплено мінеральною ватою, а вартість цієї шкоди експертом була визначена лише зі слів ОСОБА_1 . Помилковим уважає і висновок суду про стягнення з неї на користь позивача 5 819,00 грн на відновлення бруківки, оскільки ця бруківка належить їй та її сину на праві особистої власності. Звертала увагу і на те, що судом безпідставно не взято до уваги вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.03.2016, яким по факту самовільно вивезеної бруківки її було виправдано, а цивільний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду. Вказувала і на те, що суд першої інстанції безпідставно стягнув із неї на користь позивача 4 000 грн витрат на правову допомогу, оскільки доказами про понесення цих витрат є договір, квитанція про оплату, а також детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, чого адвокатом суду надано не було. Не погоджується також і зі стягнутою судом суми судового збору в розмірі 237,24 грн, оскільки такий, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, повинен визначатися пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, які суд, в даному випадку, задовольнив лише частково, а судовий збір стягнув у повному розмірі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представниця-адвокатеса Бучак Д.М., апеляційну скаргу не визнав, просив таку залишити без задоволення, а оскаржене рішення місцевого суду без змін.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 15 червня 2020 року дану справу було знято з розгляду в суді апеляційної інстанції та повернуто до суду першої інстанції для вирішення процесуального питання щодо прийняття відмови позивача ОСОБА_1 від позовних вимог, викладених у заяві від 12.12.2018, або ж ухвалення щодо них відповідного судового рішення.

Ухвалою Ужгородського міськрайнного суду Закарпатської області від 1 липня 2020 року прийнято відмову позивача ОСОБА_6 від позовних вимог про заборону відповідачці ОСОБА_2 здійснювати будівельні роботи і відчуження житлового будинку по АДРЕСА_5 , про зобов`язання ОСОБА_2 перенести стіну новозбудованого приміщення на другому поверсі, так щоб не заходити на територію виділену ОСОБА_1 згідно з п. 1 будівельно-технічного дослідження від 01.04.2011 та закрито провадження в справі у частині цих позовних вимог.

У судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Сабадош В.І. апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав наведених у ній.

Позивач ОСОБА_1 та його представниця-адвокатеса Бучак Д.М. апеляційну скаргу не визнали, просили таку залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з пунктом 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2 і 6 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судом установлено, що житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 12 березня 2009 року, розподілений на дві квартири. ОСОБА_1 набув у приватну власність квартиру АДРЕСА_6 , а ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_4 . Також між сторонами, згідно з умовами мирової угоди, затвердженої судом, розподілена земельна ділянка та надвірні споруди, зокрема позивачу ОСОБА_1 виділено частину земельної ділянки під №1 площею 325 м кв, а відповідачці частину земельної ділянки під №2 площею 235 м кв.

Відповідно до пунктів 5.2, 5.4, 5.5 мирової угоди, сторони дають один одному погодження та не заперечують проти реконструкції, ремонту належних їм часток будинку, та забудови належних їм земельних ділянок, за умови дотримання Державних будівельних норм та правил, а також не завдання шкоди майну та інтересам один одного. Будь-яка шкода завдана інтересам або майну сторін при проведенні будівельних робіт, має бути відшкодована потерпілій стороні, стороною, що проводила ці роботи, в тому числі і шляхом усунення пошкоджень або руйнувань.

ОСОБА_2 , після проведення робіт по відокремленню квартир, має право на добудову другого поверху будинку, в межах виділеної їй квартири, а також над частиною ванної кімнати №3 та коридору №1 (план N2), а ОСОБА_1 не перешкоджає та не заперечте проти цієї добудови, та підписує окрему заяву про це про надання такого дозволу та відсутність заперечень.

При здійсненні будівельних робіт по добудові другого поверху, над ванною кімнатою, що виділена ОСОБА_1 , ОСОБА_2 забов`язується провести роботи по влаштуванню покрівлі даху та водостічних жолобів, без завдання шкоди майну та частині будинку, що виділяється ОСОБА_1 , заглушити краї водостічних жолобів, прикрити зовнішню стіну ванної брезентом. А також, за свій кошт, зобов`язана здійснити роботи по проведенню вентиляційного каналу з ванної кімнати на 1 поверсі через другий поверх добудови на дах добудови /т.1 а.с.28-35/.

Водночас листом інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Закарпатській області від 04.11.2010 № 7/7-271 позивача ОСОБА_1 повідомлено, що ОСОБА_2 проводиться реконструкція квартири АДРЕСА_4 без дозволу інспекції ДАБК у Закарпатській області на виконання будівельних робіт, за що її притягнуто до адміністративної відповідальності та оштрафовано і зобов`язано зупинити проведення будівельних робіт (самовільне будівництво) та отримати дозвіл на виконання цих робіт згідно з чинним законодавством /т.1 а.с.36/.

Листом Управління архітектури та містобудування Ужгородської міської ради від 08.11.2010 № Ц-385/01-13 позивача повідомлено, що комісією за участю спеціалістів управління архітектури та містобудування складено акт від 28.10.2010, відповідно до якого комісія встановила, що ОСОБА_2 , згідно з рішенням виконкому від 28.07.2010 №229 і погодженого головним архітектором міста проекту, виконує реконструкцію з розширення власної квартири АДРЕСА_2 на власній земельній ділянці. Частина надбудованого приміщення знаходиться над ванною кімнатою та коридором ОСОБА_1 . При обстеженні квартири АДРЕСА_3 комісією в кількох місцях були виявлені волосяні тріщини, а саме: в місці примикання добудови кухні до старої частини будинку. Дані тріщини могли виникнути внаслідок нерівномірної осадки фундаменту; у ванні кімнаті - на стіні та стелі в місці спирання стіни надбудови на перекриття будинку. Причиною цього може бути відсутність несучої балки; в місцях стиків стіни та перекриття мансардного поверху. Причиною появи яких могли бути динамічні навантаження під час проведення будівельних робіт ОСОБА_7 . На підставі наведеного комісія вважає, що тріщини в місці спирання стіни на перекриття першого поверху можуть бути небезпечними для подальшої експлуатації будинку. Тому в цьому місці необхідно провести детальне технічне обстеження із залученням ліцензійних спеціалістів та в разі необхідності виконати підсилення або демонтаж стіни /т.1 а.с.37-39/.

Згідно з листом інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Закарпатській області від 15.12.2010 № 7/7-3073 ОСОБА_2 й надалі продовжує виконання будівельних робіт без дозволу інспекції ДАБК, за що її повторно було оштрафовано та повторно зобов`язано зупинити проведення цих будівельних робіт та отримати дозвіл на їх виконання згідно з чинним законодавством /т.1 а.с.40/.

Відповідно до будівельно-технічного дослідження приватного підприємства «Експерт-Ужгород» від 01.04.2011, виконаного по заяві позивача експертом Павличем О.В., при обстеженні квартири АДРЕСА_3 встановлено, що суміжним власником квартири АДРЕСА_4 є ОСОБА_2 , якою при здійсненні надбудови до власної квартири було зведено стіну, яка на 0,24 м заходить на територію виділену власнику квартири АДРЕСА_6 . При проведенні реконструкції квартири АДРЕСА_4 будівельниками було неякісно здійснено стиковку існуючої покрівлі і новозбудованої стіни, що призвело до замокання у дощову погоду квартири АДРЕСА_6 та появи плісняви, а також тріщин на стелі. Згідно з висновком дослідження вартість відновлення пошкоджень, згідно з кошторисним розрахунком станом на 31.03.2011, становить 1 752 грн; - вартість робіт по утепленню горища становить 434 грн; - кошторисна вартість робіт по відновленню бруківки становить 5 819 грн; - вартість ПВХ листів, станом на момент зняття 21.09.2009, з урахуванням фізичного зносу становить 530 грн, а станом на 31.03.2011, з урахуванням фізичного зносу становить 424 грн; - кошторисна вартість робіт по відновленню кімнати поз.7 станом на 31.03.2011 становить 5 957,00 гривень /т.1 а.с.58-60/.

Будівельно-технічним заключенням по визначенню суми збитків спричинених власнику квартири АДРЕСА_3 , виготовленого головним інженером проекту Закарпатського філіалу «НДІпроектреконструкція» ОСОБА_4 на звернення позивача ОСОБА_1 від 05.12.2009 установлено, що у зв`язку з неправомірними діями власниці квартири АДРЕСА_4 стан будівлі погіршився. А тому потрібно негайно відновити порушене мощення з створенням схилу для відведення атмосферних опадів від стіни будівлі. Для відновлення покриття необхідні будівельні матеріали : бруківка 31,0 кв. м та мучка 2,5 кв. м, а вартість відновлювальних робіт, згідно із складеним кошторисом, становить 6 190,00 гривень /т.1 а.с.41-43/.

Відповідачка ОСОБА_2 не заперечувала факт зняття зазначеної бруківки, яку вивезла до своєї доньки. Стверджувала, що така на праві власності належить їй та її сину. Проте доказів щодо придбання зазначеної бруківки за особисті кошти чи кошти сина суду не подала.

Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Частинами першою, другою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистими немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Отже, встановивши, що внаслідок здійснення відповідачкою реконструкції власної квартири АДРЕСА_4 та зведення стіни, яка на 0,24 м заходить на територію виділену власнику квартири АДРЕСА_6 , а також неякісно здійсненими роботами зі стиковки існуючої покрівлі та новозбудованої стіни, які призвели до замокання у дощову погоду квартири АДРЕСА_6 , появи плісняви, а також тріщин на стелі, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про завдання відповідачкою позивачу майнової шкоди, на відшкодування якої стягнув з відповідачки на користь позивача 8 005, 00 гривень, а саме витрати на відновлення пошкоджень у розмірі 1 752 грн, вартість робіт по утепленню горища становить 434 грн та вартість робіт по відновленню бруківки в сумі 5 819 грн.

Посилання апелянтки на те, що будівельно-технічне заключення, виготовлене Закарпатським філіалом «НДІпроектконструкція» від 05.12.2009 на замовлення позивача, не є комплексною будівельно-технічною експертизою, а є тільки обстеженням, яким не встановлено причинного зв`язку між її діями та заподіяною шкодою, а також наявність її вини по виконанню умов мирової угоди, а тому суд помилково дійшов висновку про завдання нею позивачу майнової шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки як вказаним будівельно-технічним заключенням, так і будівельно-технічним дослідженням приватного підприємства «Експерт-Ужгород» від 01.04.2011 встановлено, що й не заперечувалося відповідачкою, що останньою було здійснено реконструкцію власної квартири АДРЕСА_4 та зведення стіни, яка на 0,24 м заходить на територію виділену власнику квартири АДРЕСА_6 . Згідно з дослідженням, неякісно здійснені роботи по стиковці існуючої покрівлі та новозбудованої стіни, призвели до замокання у дощову погоду квартири позивача, появи плісняви та тріщин на стелі, що завдало ОСОБА_1 матеріальної шкоди. Подані позивачем докази відповідачкою не спростовані, зокрема, що шкоди позивачу було завдано з інших причин, аніж внаслідок здійснення відповідачкою самовільного будівництва.

Окрім цього, судом першої інстанції за заявою представника позивача адвоката Марамигіна П.В. двічі 31.01.2013 та 29.05.2013 ухвалою призначалася будівельно-технічна експертиза /т.1 а.с.159-160, 169-179/, а ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.05.2013, з метою проведення цієї експертизи, було зобов`язано ОСОБА_8 забезпечити можливість доступу експерта ОСОБА_3 до приміщення квартири АДРЕСА_2 /т.1 а.с.171/. Однак зазначена експертиза так і не була проведена, оскільки згідно з інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 09.04.2014, квартира АДРЕСА_2 на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_9 та ОСОБА_10 по 1/2, право власності на яку за ними зареєстровано 22.07.2012 /т.1 а.с.223-226/.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.05.2014 за клопотанням позивача ОСОБА_1 було залучено до участі в цій справі як співвідповідачів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 /т.1 а.с.234/.

Ухвалою цього ж суду 18.01.2017 втретє за клопотанням представника позивача ОСОБА_11 було призначено судову будівельно-технічну експертизу /т.2 а.с.99-100/, яка проведена також не була.

У заяві від 14.05.2019 позивач ОСОБА_1 відмовився від вимог до співвідповідачів Зацаринних /т.3 а.с.30-36/.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.02.2019 /т.3 а.с.2/ визначено головуючого суддю у справі ОСОБА_12 . Ухвалою цього судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.02.2019 /т.3 а.с.3-4/ призначено у справі підготовче засідання, а іншою ухвалою судді Малюк В.М. від 19.06.2019 /т.3 а.с.53-54/ закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат і відшкодування моральної шкоди та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 10:30 18.07.2019 з викликом учасників справи. Отже, відповідачкою у цій справі є лише ОСОБА_2 .

Посилання апелянтки на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.03.2016, яким по факту самовільно вивезеної бруківки її було виправдано, а цивільний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду, є безпідставним, оскільки цим вироком відповідачку було виправдано за вчинення злочину, передбаченого ст.356 КК України - самоправство (тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника), з тих підстав, що сума заподіяної ОСОБА_1 шкоди, за якою обвинувачувалася ОСОБА_2 , не є значною. Водночас цим вироком не встановлено належність відповідачці на праві приватної власності вивезеної нею бруківки.

Твердження апелянтки ОСОБА_2 про те, що вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення витрат по відновленню бруківки вже були предметом розгляду в іншій цивільній справі, по які судом ухвалено судове рішення, яким ОСОБА_1 у цих вимогах було відмовлено, не заслуговують на увагу та спростовуються як позовною заявою ОСОБА_1 , так і рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 листопада 2013 року у справі (№712/20829/12), яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено та з яких убачається, що ОСОБА_1 у позовній заяві хоч і посилався на вивезення відповідачкою ОСОБА_2 зі двору належної йому бруківки, з веранди пластмасового стола та чотирьох стільців до нього (вартістю 650 грн), 10 квадратних метрів прозорого шиферу, з ванної кімнати утримувача для душу (вартістю 500 грн), бра із ванної кімнати та коридору (вартістю 320 грн), вхідні двері з кухні (300 грн), але просив суд зобов`язати відповідачку повернути йому наступне майно: - пластмасовий стіл і стільці; - утримувач для душу; - 2 бра; - двері на кухню, а в разі неможливості цього стягнути з відповідачки на його користь компенсацію за заподіяну йому матеріальну шкоду в розмірі 1 770 гривень /т.3 а.с.224-228/.

Отже, з наведеного слідує, що ОСОБА_1 позовних вимог до ОСОБА_2 про повернення йому бруківки або ж стягнення її вартості не пред`являв і відповідне рішення про це у справі є відсутнім.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про безпідставне стягнення місцевим судом з неї на користь позивача 4 000 грн витрат на правову допомогу з таких підстав.

Так, частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу та пов`язані із залученням спеціалістів, експертів і проведенням експертизи.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, установлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Склад та розмір витрат, пов`язаних із оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо).

Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат, у протилежному випадку - підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Установивши, що позивач ОСОБА_1 надав суду докази витрат на професійну правничу допомогу, а саме договір про надання правової допомоги № 1/ЦСЦ від 12.10.2011 та розрахункову квитанцією № 105498 від 12.10.2011 про сплату 4 000 грн, а тому суд першої інстанції правомірно стягнув ці витрати з відповідачки на користь позивача.

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд констатує, що позивач довів належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами свої вимоги, які не знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах справи та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Не може бути скасоване правильне по суті судове рішення лише з формальних підстав.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої має суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справи «Серявин проти України» від 10.02.2010, заява № 4909/04). Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції його ухвалив із додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин оскаржене рішення суду є законним та обґрунтованим і відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 6 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 грудня 2021 року.

Суддя-доповідачка Судді