П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2021 року

м. Рівне

Справа № 568/764/18

Провадження № 22-ц/4815/1312/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 09 липня 2021 року у складі судді Троцюк В. О., ухвалене в м. Радивилів Рівненської областіхвилин, повний текст рішення складено 14 липня 2021 року,

в с т а н о в и в :

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог вказувало, що 08.02.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було підписано Заяву № б/н, згідно якої відповідач отримав кредит в розмірі 3300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Вважає, що між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю природою є змішаним договором і містить в собі умови банківського рахунку та кредитного договору. Відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого станом на 30.04.2018 року виникла заборгованість в сумі 32170,29 гривень за кредитним договором, з яких 3039,59 гривень заборгованість за тілом кредиту; 26722,59 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом, 400,00 гривень заборгованість за пене та комісією, та штрафи 500 гривень (фіксована частина) та 1508,11 гривень (процентна складова). З урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором № б/н від 06.07.2011 року у розмірі 12585,16 грн. (3039,59 грн. заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 3039,59 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 5926,91 грн. заборгованість за простроченими відсотками, 3618,66 грн. заборгованість з пені), а також понесені позивачем судові витрати.

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 09 липня 2021 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом обов`язком позичальника повернути кредит у строк та на умовах, передбачених договором, та обґрунтовано тими обставинами справи, які вказують, що такий обов`язок відповідачем як позичальником дотриманий не був. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Банком при зверненні до суду з цим позовом пропущено трирічний строк позовної давності та не додано доказів збільшення такого строку.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ПАТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує висновок місцевого суду про застосування строків позовної давності та пояснює, що строк позовної давності був перерваний 01.10.2015 року у зв`язку із здійсненням відповідачем поповнення рахунку у терміналі самообслуговування, а тому звернення Банку до суду з цим позовом у червні 2018 року мало місце в межах строку загальної позовної давності. Стверджує про відсутність підстав для відмови у позові за ч. 4 ст. 267 ЦК України. Зазначає, що відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування, у тому числі щодо сплати відсотків та штрафу. Додає, що проценти нараховуються з моменту узгодження сторонами сплату процентної ставки за користування кредитними коштами. Пояснює, що відповідач після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Стверджує, що активація картки відповідачем та користування картковим рахунком свідчить про укладення сторонами кредитного договору. Додає, що відповідач користувався кредитними коштами, а також частково погашав наявну заборгованість та продовжував користуватися кредитними коштами у вигляді кредитного ліміту на платіжній картці, і такі дії свідчать про згоду з умовами кредитування. Звертає увагу, що при укладенні договору кредиту відсоткова ставка 3% на місяць була визначена сторонами і вказана у заяві, яку обидві сторони підписали, а тому у суду були всі підстави для стягнення заявлених відсотків за кредитним договором. Зазначає, що відмова у стягненні відсотки суперечить принципам платності кредитного договору, наносить шкоду споживачам банківських послуг, банку та в цілому порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави. З наведених міркувань просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 08 лютого 2011 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір у вигляді Анкети-заяви № б/н, за умовами якої останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 3300 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Угода складається із Анкети-заяви, Пам`ятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку.

Про згоду відповідача на укладення договору свідчить підпис ОСОБА_1 (а.с. 6).

Відповідач ОСОБА_1 отримав платіжну картку (тип картки не вказано), що стверджується його підписом в заяві .

Відповідно до договору №б/н у вигляді анкети-заяви від 08.02.2011 року ПАТ КБ «Приватбанк» видано ОСОБА_1 кредитну картку № НОМЕР_1 з терміном дії до листопада 2014 року (а.с.57).

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, і як наслідок виникнення заборгованості, про стягнення якої Банк і звернувся з даним позовом до суду.

Із долученого до позовної заяви розрахунку вбачається, що Банк визначив заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 08.02.2011 року станом на 30.04.2018 року у розмірі 32170,29 гривень, з яких: 3039,59 гривень заборгованість за тілом кредиту; 26722,59 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом, 400,00 гривень заборгованість за пенею та комісією, та штрафи: 500,00 гривень (фіксована частина) та 1508,11 гривень (процентна складова).

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України).

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, ч.1 ст.1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

На обґрунтування позовних вимог Банк зазначав, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами банківських послуг та Тарифами банку складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Окрім того, вказував, що заявою відповідача підтверджується і той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були йому надані для ознайомлення в письмовій формі. На підтвердження додано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» від 08.02.2011 року, яка підписана сторонами.

Як вбачається із Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, ОСОБА_1 ознайомився та погодився з умовами та правилами надання банківських послуг щодо кредитування Приватбанком, що підтвердив власноручним підписом (а.с. 6).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов.

На обґрунтування позовних вимог Банк вказує, що при укладання договору сторони керувалися саме вказаними нормами законодавства, при цьому, формулярами та стандартними формами є Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку, згідно яких обслуговується відповідач.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України).

До кредитного договору Банком додано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Умови та правила надання банківських послуг. Своїм підписом відповідач засвідчив своє ознайомлення та згоду з умовами кредитування, які були надані йому у письмовій формі, підтвердивши факт надання Умов кредитування. Відповідно до цієї довідки, ОСОБА_1 ознайомлений, що отримав кредит з відсотковою ставкою 3,0% в місяць, тобто 36,00% в рік. За несвоєчасне погашення заборгованості передбачена пеня = пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = (базова відсоткова ставка по договору/30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн в місяць, нараховується 1 раз в місяць, за наявності прострочки по кредиту чи відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму 50 грн і більше. За порушення строків платежу по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів передбачено штраф 500 грн + 5% від суми позову (а.с.7, 8-13).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положенням частини 1 статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Встановлені обставини справи вказують на те, що відповідачем допущено порушення своїх зобов`язань перед Банком за кредитним договором б/н від 08.02.2011 року, у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими.

Разом з тим, відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності, з підстав пропуску якої місцевим судом відмовлено у позові, і пропуск якої при зверненні до суду Банк заперечує.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається із наданої Банком довідки, ОСОБА_1 було видано кредитну картку № НОМЕР_1 з терміном дії до листопада 2014 року.

Строк спливу дії картки є кінцевим строком дії кредитного договору. У разі закінчення строку дії кредитної лінії для продовження кредитних відносин між Банком та клієнтом, що виникли внаслідок видачі попередньої кредитної картки, має переукладатися кредитний договір на таких самих умовах, на яких він був укладений, з видачею нової платіжної картки під підпис позичальника про її отримання.

Жодних доказів того, що в період до кінця листопада 2014 року відповідач звертався із заявою до Банку про перевипуск картки суду не надано, а відтак не підтверджено належним чином факту продовження строку дії кредитної лінії та перевипуску кредитної картки, на підставі кредитного договору від 08.02.2011 року.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що строк дії картки за договором № б/н від 08.02.2011 року сплив 30.11.2014 року, і саме з цієї дати почався перебіг трирічного строку позовної давності за вимогами Банку.

Позивач звернувся до суду з позовом 26.06.2018 року, тобто поза межами строку позовної давності.

Покликання апелянта на те, що строк позовної давності був перерваний здійсненим відповідачем платежем на поповнення картки, апеляційним судом оцінюються критично.

Відповідно до розрахунку заборгованості та виписці по рахунку за договором № б/н від 08.02.2011 станом на 29.05.2020 року останній платіж відповідачем був здійснений 15.11.2014 року на суму 150,00 грн. та 27.11.2014 року здійснено зняття готівки в банкоматі в розмірі 77,00 грн. (а.с.51-55). В подальшому 17.12.2014, 29.01.2015, 07.04.2015, 01.05.2015, 16.06.2015, 31.10.2015, згідно виписки по рахунку, що надав Банк, було здійснено операцію кредитна частина Р2Р перевода, що свідчить про автоматичне погашення заборгованості з карти, і доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують висновків суду та документальних доказів у справі.

Апелянтом на спростування висновків місцевого суду в частині застосування позовної давності не надано будь-яких доказів щодо збільшення строку позовної давності за спірними вимогами, а також не наведено поважних причин пропуску встановленого строку звернення за захистом своїх цивільних інтересів, та судом їх також не здобуто.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 18 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 грудня 2021 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.