Справа № 626/3776/21
Провадження № 6/626/132/2021
У Х В А Л А

Іменем України

30 грудня 2021 року

Красноградський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Рибальченко І.Г.,

за участю секретаря Краєвої А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Краснограді подання старшого державного виконавця Красноградського районного відділу державної виконавчої служби у Красноградському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Ляміної Анни Вікторівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа,

ВСТАНОВИВ:

Старший державний виконавець Красноградського районного відділу державної виконавчої служби у Красноградському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Ляміна А.В. звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа до виконання зобов`язань покладених на неї рішенням, що підлягає примусовому виконання.

В обґрунтування подання посилається на те, що в провадженні Красноградського РВ ДВС на виконанні знаходиться виконавче провадження №66820603 з примусового виконання вимоги ГУ ДПС у Харківській області №ф-992-23-у від 04.02.2021 про стягнення з ОСОБА_1 недоїмки в сумі 44749,22 грн. За даним виконавчим документом боржником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Боржник ухиляється від виконання рішення, яке підлягає примусовому виконанню, у зв`язку з чим, державний виконавець просить суд вирішити питання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

Представник Красноградського РВ ДВС у Красноградському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в судове засідання не з`явився.

З огляду на наведене, суд вважає за можливе розглянути подання щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі території України без участі представника заявника, оскільки його відсутність не перешкоджає розгляду заявленого подання.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу.

Вивчивши матеріали справи, на підставі наданих доказів та доведення їхньої переконливості, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні подання виходячи з наступного.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Заявник в свої доводах посилається на положеннями ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України ".

Отже, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України " право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Тобто, лише у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець може звернутися з поданням до суду за місцезнаходженням органу ДВС щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням, що підлягає примусовому виконанню.

Інструкція з організації примусового виконання рішень, що набрала чинності з 17 квітня 2012 та затверджена наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 № 512/5, містить окремий розділ XІІІ "Обмеження у праві виїзду за межі України та заборона в`їзду в Україну", в якому передбачено зміст подання державного виконавця при зверненні до суду.

Відповідно до приписів вище вказаної Інструкції встановлено, що подання державного виконавця про обмеження у праві виїзду за межі України повинно містити зокрема інформацію про перетинання боржником державного кордону України, обґрунтування наявності фактів ухилення боржника - фізичної особи від виконання своїх зобов`язань. До подання додаються копії виконавчого документа (паперові копії виконавчого документа, виданого у формі електронного документа), постанови про відкриття виконавчого провадження. У разі виконання зведеного виконавчого провадження до подання додається облікова картка на зведене виконавче провадження. За необхідності до подань державного виконавця, приватного виконавця можуть додаватися копії інших документів.

Як вбачається з матеріалів справи, до подання державним виконавцем не додано жодного документу, який би вказував на факт ухилення боржника від виконання зобов`язань та перетинання нею державного кордону України.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин. Тобто, на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

З огляду на матеріали справи, не можливо зробити висновок щодо повноти вчинення виконавчих дій, натомість вбачається відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В матеріалах справи не містяться беззаперечні докази, які б свідчили про існування очевидної небезпеки щодо невиконання боржником зобов`язання через виїзд до іншої країни, дані про неможливість захисту прав, свобод та інтересів третьої особи без вжиття таких заходів обмеження боржника у праві виїзду за межі України не містяться в матеріалах справи та не вбачаються в письмових доводах заявника.

З огляду на викладене можна зробити висновок про необґрунтованість подання ДВС через недоведеність обставин, на які посилається заявник. Тобто, останній не обґрунтував необхідність вжиття заходів щодо обмеження боржника у праві виїзду відповідно до встановленого законодавством порядку, не вказав в чому полягає очевидна небезпека залишення країни боржником та ухилення останньої від виконання обов`язків покладених на нього судовим рішенням.

За змістом ст.441 ЦПК України вирішення питання про тимчасове обмеження конституційного права за поданням державного виконавця будується на активній позиції заявника щодо обґрунтування заявлених вимог, оскільки саме він зобов`язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Проаналізувавши викладене, а також дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що державним виконавцем не надано доказів, які свідчили б про те, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, яке підлягає примусовому виконання в порядку, передбаченому законом.

Також матеріали справи не містять відомостей про отримання боржником копій постанов державного виконавця зокрема про відкриття виконавчого провадження, ухилення боржника від виконання свого зобов`язання, крім того, взагалі не має даних, що ОСОБА_1 знав про виконання вимоги Головного управління ДПС у Харківській області ДПС №ф-992-23-у від 04.02.2021 про стягнення з нього недоїмки в сумі 44749,22 грн та існування даного виконавчого провадження.

Таким чином, державним виконавцем не доведено факту ухилення боржника від виконання рішення, яке підлягає примусовому виконанню.

Керуючись ст.ст. 258, 260, 441 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Старшому державному виконавцю Красноградського районного відділу державної виконавчої служби у Красноградському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Ляміній Анні Вікторівні у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручено у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Суддя: