ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 року м.Суми

Справа №583/3377/20

Номер провадження 22-ц/816/1608/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,

третя особа Києво-Святошинський районний центр зайнятості Київського обласного центру зайнятості,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 серпня 2021 року в складі судді Яценко Н.Г., ухваленого у м. Охтирка, повний текст якого складено 18 серпня 2021 року, -

в с т а н о в и в :

17 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_2 ) про розірвання трудового договору від 03 грудня 2003 року, зареєстрованого в Києво-Святошинському районному центрі зайнятості 10 грудня 2003 року за № 1257, з 26 липня 2004 року на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Позов мотивовано тим, що 03 грудня 2003 року з відповідачкою було укладено спірний трудовий договір, відповідно до умов якого заявниця була прийнята на посаду продавця безстроково. У липні 2004 року у зв`язку з переїздом в іншу місцевість позивачка звільнилась із займаної посади за власним бажанням, однак при звільненні відповідачка трудову книжку заявниці не видала. У вересні 2019 року з метою реєстрації та отримання статусу безробітної позивачка звернулась до Охтирської міськрайонної філії Сумського обласного центру зайнятості, де їй повідомили, що вона є зайнятою особою через дію безстрокового трудового договору, який не розірваний та не знятий з реєстрації. На звернення з вимогою розірвати договір та зняти його з реєстрації відповідачка відмовила, тому ОСОБА_1 просить задовольнити позов.

19 жовтня 2020 року ФОП ОСОБА_2 звернулась із зустрічним позовом про припинення трудового договору від 03 грудня 2003 року з моменту його укладення.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 03 грудня 2003 року дійсно був укладений безстроковий трудовий договір, проте ОСОБА_1 фактично до роботи не приступала, трудову книжку не надавала, у зв`язку з чим заробітна плата не нараховувалася, податки не сплачувалися. На думку підприємиці, фактично трудові відносини між сторонами не виникли, а тому трудовий договір може бути припинений з моменту його укладення.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 серпня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Розірвано трудовий договір, укладений 03 грудня 2003 року між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 , зареєстрований у Києво-Святошинському районному центрі зайнятості 10 грудня 2003 року за № 1257 на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням працівника з 26 липня 2004 року.

У задоволенні зустрічного позову ФОП ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11 жовтня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення вимог зустрічного позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_1 після укладення трудового договору фактично до роботи не приступала, тому трудова книжка не оформлювалась, заробітна плата та податки не сплачувались. Крім того, вважає, що ОСОБА_1 пропустила строк звернення до суду з позовом.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. При цьому зазначає, що в суді доведено факт існування між сторонами трудових правовідносин, зокрема роботи заявниці на ринку, що також підтверджено свідком.

Клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Мєстєчкіної О.І. про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю у кримінальному провадженні задоволенню не підлягає, оскільки явка до апеляційного суду є не обов`язковою і позиція відповідача є чіткою і зрозумілою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , її представника адвоката Білери П.П., дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 03 грудня 2003 року між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_2 укладено безстроковий трудовий договір, підписаний 10 грудня 2003 року та 16 грудня 2003 зареєстрований у Києво-Святошинському районному центрі зайнятості за № 1257 (а.с. 3, 152-153).

За змістом вказаного договору приватний підприємець ОСОБА_2 , місце роботи якої ринок «Тарасівський» у м. Боярка, прийняла на роботу на невизначений строк продавцем ОСОБА_5 , яка раніше не працювала, взяла на себе зобов`язання виплачувати працівниці заробітну плату в розмір 100 грн на місяць.

У п. 8 трудового договору обумовлено, що трудовий договір набирає чинності з моменту його підписання або з дати, визначеної сторонами у договорі, але не пізніше фактичного допущення працівника до роботи.

У п. 9 договору зазначено, що трудовий договір повинен бути зареєстрований фізичною особою у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи.

У п. 20 договору зазначено, що сторони ознайомлені з порядком реєстрації та зняття з реєстрації трудового договору, унесення відповідних записів до трудової книжки працівника та її зберігання, що засвідчено підписами сторін.

24 січня 2004 року ОСОБА_5 у зв`язку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_6 » (а.с. 5), а 09 вересня 2015 року позивачка змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 » (а.с. 4).

Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 позивачка на підставі наказу № 9 від 27 липня 2004 року була прийнята на роботу на період збору зернових до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Красний партизан», що знаходиться в с. Зноб-Новгородське Середино-Будського району Сумської області, де працювала до 19 жовтня 2005 року, піся чого відповідним наказом № 40 була звільнена за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. 6).

Згідно з довідкою Управління соціального захисту населення Охтирської міської ради від 02 липня 2020 року № 374 ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні та їй відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям», з 01 квітня 2020 року до 01 жовтня 2020 року їй призначена державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям (а.с.10).

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) в період з січня по серпень 2004 року ОСОБА_2 не сплачувала страхові внески щодо суми заробітку для нарахування пенсії, у тому числі доплати до мінімальної заробітної плати, кількості днів трудових або цивільно-правових відносин (а.с. 75).

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) в період з січня по травень 2004 року за ОСОБА_1 не сплачувались страхові внески щодо суми заробітку для нарахування пенсії, у тому числі доплати до мінімальної заробітної плати, кількості днів трудових або цивільно-правових відносин (а.с. 87).

10 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулася на «гарячу лінію» Державної служби зайнятості щодо отримання копії трудового договору від 16 грудня 2003 року, на що їй 25 вересня 2019 року було надано копію зазначеного договору та роз`яснено порядок розірвання безстрокового трудового договору, передбачений Порядком реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України 08 червня 2001 року № 260 (зі змінами) (а.с. 7).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність поважних причин для поновлення ОСОБА_1 пропущеного строку для звернення до суду з позовом, оскільки заявниця отримала трудовий договір лише у вересні 2019 року, а до цього вживала заходи досудового врегулювання спору, доглядала за хворими дітьми та батьком.

Задовольняючи вимоги первісного позову, суд вважав, що саме на ФОП ОСОБА_2 , як на роботодавця, покладено обов`язок зареєструвати трудовий договір у державній службі зайнятості у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи, а також внести запис до трудового договору про його припинення, як за власною ініціативою, так і за ініціативою працівника, чого відповідачка не зробила. При цьому, твердження підприємиці про те, що заявниця не приступала до роботи суд вважав безпідставними, оскільки зі спливом 9 днів після укладення трудового договору (03 грудня 2003 року) відбулась його реєстрація (10 грудня 2003 року). Також суд вважав, що припинення трудових відносин між сторонами відбулось 26 липня 2004 року, оскільки з 27 липня 2004 року позивачка згідно запису у трудовій книжці прийняття на сезонну роботу до сільськогосподарського товариства. Також суд вважав, що положення закону щодо обов`язку письмового попередження власника про бажання працівника звільнитися за встановлених у даній справі обставин нівелюється, а іншого порядку звільнення з ініціативи працівника чинне законодавство не передбачає.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності тверджень ФОП ОСОБА_2 про відсутність між сторонами трудових відносин. Зокрема, матеріали справи містять трудовий договір, укладений 03 грудня 2003 року, який був зареєстрований у встановленому законодавством порядку 10 грудня 2003 року, а відомостей про порушення ОСОБА_1 трудового законодавства (прогул) чи інших обставин, які б свідчили про відсутність позивачки на робочому місці, матеріали справи не містять.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Положеннями ст. 36 КЗпП України (в редакції, що діяла на день виникнення спірних правовідносин) визначено єдині загальні підстави припинення трудового договору, а саме: за угодою сторін; з ініціативи працівника або власника. Для деяких категорій працівників у законодавстві встановлений ряд додаткових підстав припинення трудового договору. Порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника залежить від того, чи це є трудовий договір, укладений на визначений строк чи строковий договір.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 38 КЗпП України (в редакції, що діяла на день виникнення спірних правовідносин) працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Отже, припинення трудових відносин має виражатись у певній юридичній формі. Факт існування між заявником та роботодавцем трудових правовідносин обумовлює існування спору про право продовження трудового договору чи його розірвання. Враховуючи специфіку трудових відносин згідно вимог чинного трудового законодавства, юридично такі трудові відносини можуть вважатися припиненими тільки після належного повідомлення/попередження роботодавця про звільнення за власним бажанням за два тижні.

Передбачений ст. 38 КЗпП України порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника передбачає попередження ним про це власника або уповноважений орган письмово за два тижні, або, у разі переїзду на нове місце проживання, у строк, про який просить працівник у заяві.

Відповідно до Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України 08 червня 2001 року № 260 (зі змінами), укладений у письмовій формі трудовий договір між працівником і фізичною особою фізична особа повинна подати на реєстрацію до державної служби зайнятості за місцем свого проживання у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи. У разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті КЗпП України (322-08), про що сторони сповіщають державну службу зайнятості, яка зареєструвала трудовий договір.

Записи про реєстрацію та зняття з реєстрації трудового договору дають право фізичній особі внести записи до трудової книжки працівника про прийняття та звільнення його з роботи. Посадова особа центру зайнятості повинна ознайомити сторони під розпис щодо порядку реєстрації та зняття з реєстрації трудового договору, унесення відповідних записів до трудової книжки працівника та її зберігання.

Як зазначалося вище, ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були ознайомлені з порядком реєстрації та зняття з реєстрації трудового договору, унесення відповідних записів до трудової книжки працівника та її зберігання, проте роботодавець не здійснила зняття з реєстрації трудового договору та відповідні записи до трудової книжки працівниці не внесла, чим порушила її права.

Доводи апеляційної скарги вже були предметом розгляду суду першої інстанції, який дав їм належну оцінку.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

ФОП ОСОБА_2 як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді не довела, що між сторонами були відсутні трудові правовідносини.

Суд першої інстанції належним чином дослідив зібрані у справі докази, правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову. Підстав для скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.І. Собина

Т.А. Левченко