Справа № 192/1247/19
Провадження № 2/192/15/21
РІШЕННЯ

Іменем України

03 березня 2021 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Стрельникова О.О.

за участю: секретаря судового засідання - Савчукової В.В.,

позивачки - ОСОБА_1 ,

представника позивачки - адвоката Мулька А.В.,

представника відповідача - Осадчого Я.Л. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Святовасилівської сільської ради про визнання права власності на земельну частку (пай),

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, який в подальшому уточнила, про визнання права на земельну частку (пай).

На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 05 квітня 1986 року за її заявою її було прийнято в члени колгоспу імені «Жданова», Солонянського району, Дніпропетровської області, який 04 лютого 1989 було перейменовано в колгосп «Родіна», а потім 12 квітня 1995 року в КСП «Родіна».

Вона працювала в колгоспі та була його членом з 05 квітня 1986 року по 31 грудня 1998 року.

16 травня 1995 року Новомар`ївською сільською радою народних депутатів Солонянського району Дніпропетровської області, було передано КСП «Родіна» у колективну власність 4495,8 га землі в межах згідно з планом для сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до довідки Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 08 лютого2019 року № 23/115-19, ОСОБА_1 в списках пайщиків до Державного акту на право колективної власності на землю Серія ДП Сл №000017 від 25 грудня 1995 року, колишнього КСП «Родіна» на території Новомар`ївської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, не значиться.

Оскільки вона була членом господарства на момент видачі Державного акту на право колективної власності, то вважає, що має право на земельну частку (пай), але КСП «Родіна» не внесла її до списку пайщиків, чим порушило її гарантоване право, тому просила суд визнати за нею право на земельну частку (пай) в адміністративних межах Святовасилівської об`єднаної територіальної громади Солонянського району Дніпропетровської області, переданих у колективну власність при розпаюванні колишнього КСП «Родіна» Солонянського району Дніпропетровської області.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Представники відповідача, в судовому засіданні позов визнав та проти задоволення позову не заперечував, але враховуючи відсутність законних підстав для визнання позову, судом дане визнання позову не прийнято.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що згідно трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 від 18 липня 1987 року, ОСОБА_1 , до шлюбне прізвище ОСОБА_1 , 05 квітня 1986 року прийнята до членів колгоспу імені Жданова Солонянського району Дніпропетровської області, а 31 грудня 1998 року позивачка вибула з членів КСП «Родіна» (а.с. 16).

Згідно довідки начальнику відділу реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області, 26 лютого 1977 року у Новомар`ївській сільській раді Солонянського району Дніпропетровської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , актовий запис №04, після реєстрацію шлюбу дружина взяла прізвище чоловіка - ОСОБА_1 (а.с. 17).

Як вбачається з повторного свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 виданого 29 травня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області, 15 жовтня 1991 року здійснено запис №90 про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , після реєстрації розірвання шлюбу, колишній дружині присвоїли прізвище ОСОБА_1 (а.с. 19).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 виданого повторно 26 березня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області, ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , уклали шлюб 23 листопада 1991 року, після реєстрації шлюбу, дружина прийняла прізвище чоловіка - ОСОБА_1 (а.с. 18).

З архівної довідки КУ «Трудовий архів Солонянського району» №В-20 випливає, що по документах архівного фонду «Колгосп ім. Жданова» в книзі обліку трудового стажу і заробітку колгоспників значиться « ОСОБА_1 » так в документах, по наявних документах працювала з 1986 року по 1991 роки - «доярка», так в документах (а.с. 20).

Відповідно до копії книги обліку трудового стажу і заробітку колгоспника № 10 БР № 2, 1, колгоспу ім. Жданова Солонянського району Дніпропетровської області, ОСОБА_1 працювала дояркою з 1986 року по 1991 рік включно (а.с. 21).

Згідно архівної довідки №В-01 від 01 лютого 2019 року вбачається, що в книгах протоколів загальних зборів колгоспників колгоспу ім. Жданова (Родіна), КСП «Мрія» за 1998-2000 роки дані про звільнення з членів колгоспу (КСП) ОСОБА_1 відсутні. Дані про прийом у члени колгоспу перевірити немає можливості у зв`язку з відсутністю книги протоколів за 1986 рік (а.с. 22).

Відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю серії ДП Сл№000017 від 25 грудня 1995 року, даний Державний акт виданий сільськогосподарському підприємству «Родіна», акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 27 (а.с. 24-25).

З відповіді на адвокатський запит наданої відділом у Солонянському районі головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області №23/115-19 від 08 лютого 2019 року, вбачається, що ОСОБА_1 в списках пайщиків до державного акту на право колективної власності на землю серії ДП Сл №000017 від 25 грудня 1995 року, колишнього КСП «Родіна» на території Новомар`ївської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, не значиться (а.с. 23).

Відповідно до Указу Президента України №720/95 від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» - установити, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Статтею 5 ЗК України (в редакції станом на час спірних правовідносин) передбачено, що суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

У колективну власність можуть бути передані землі колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств в тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, землі садівничих товариств - за рішенням загальних зборів цих підприємств, кооперативів, товариств.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» внесено зміни до у Законі України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» ст. 13 викладено в такій редакції - нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю). Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості).

Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження.

У разі якщо до 1 січня 2025 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки.

Також зазначений Закон України добавлено ст. 141 такого змісту - у разі якщо власники земельних часток (паїв) після розподілу земельних ділянок, що підлягали паюванню, до 1 січня 2019 року не прийняли рішення про розподіл інших земель, що залишилися у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, що не було припинено як юридична особа, та якщо такі землі не передані у власність у порядку, визначеному законом, розподіл таких земель проводиться згідно з вимогами цієї статті за згодою більшості осіб, визначених абзацами другим - четвертим частини першої статті 1 цього Закону, яким були виділені земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю). Організація розподілу земель, що залишилися у колективній власності, здійснюється сільською, селищною, міською радою, на території якої такі землі розташовані.

Розподіл між власниками земельних часток (паїв) та їх спадкоємцями земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок, має бути здійснений до 1 січня 2025 року.

Враховуючи, вказані норми, а також підстави позову відповідачки, суд зауважує таке.

Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Як вбачається зі змісту позову позивачки, вона обґрунтовує свій позов саме до Святовасилівської сільської ради, оскільки саме на підставі рішення вказаного органу місцевого самоврядування може бути виділено в натурі земельна ділянка особі, яка має право на земельну частку (пай).

Разом з тим, позивачкою заявлено позов про визнання за нею її права частку пай, якого на її думку безпідставно її було позбавлено, а не про виділення земельної частки (пай) в натурі.

При цьому, будь-яких відомостей про те, який статус на даний час колективного сільськогосподарського підприємству «Родіна» - ліквідовано чи реорганізовано, а також чи перейшли землі КСП «Родіна» у відання Святовасилівської сільської ради, чи залишились вказані землі у колективній власності чи у власності іншої особи, позивачкою суду не надано.

На питання суду ні позивачка, ні її представник, ні представник відповідача, не змогла повідомити про статус КСП «Родіна», а також щодо правового стану земель КСП «Родіна», тому суд вважає, що позивачем не доведено суду в судовому засіданні належність відповідача Святовасилівської сільської ради за вимогами позивачки.

Суд не приймає доводи позивачки, про те, що Святовасилівською сільською радою повинно вирішуватись питання про виділення земельної ділянки в натурі, тому дана особа, повинна відповідати за позовом, оскільки по-перше позивачкою не ставиться питання про виділення їй земельної ділянки в натурі, а по друге вказана особа жодним чином не вирішувала питання про паювання земель КСП «Родіна» і не приймала відповідних рішень.

Також суд зазначає, що в судовому засіданні позивачкою жодним чином не повідомлено суду, обставини, щодо процесу паювання земель КСП «Родіна», а саме змісту протоколу зборів членів КСП «Родіна», яке було прийнято рішення за результатами зборів членів КСП «Родіна» в частині паювання землі КСП, а також про причини не включення осіб до списку пайщиків.

Під час судового розгляду, позивачка надала суду пояснення, що їй було відомо, ще в 1995 році про те, що вона не включена до списку пайщиків, і вона особисто зверталась до адміністрації КСП «Родіна», та з`ясовувала причини не включення її до списку, але отримала відмову в наданні обґрунтованих роз`яснень.

Такими чином, враховуючи зазначене, суд вважає, що оскільки позивачкою належним чином не обґрунтовано свої позовні вимоги до відповідача Святовасилівської сільської ради, не повідомлено суду всіх обставин по справі, тому суд вважає, що вимоги позивачки є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню, у зв`язку з чим в задоволені позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Таким чином, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати по справі, відповідно до ст. 141 КПК України, покладаються на позивачку.

На підставі викладеного, ст. 5 ЗК України (станом на час спірних правовідносин, Указу Президента України №720/95 від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям», Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 77, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 , яка мешкає: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 до Святовасилівської сільської ради, яка розташована: с. Святовасилівка, Солонянського району, Дніпропетровської області, вул. Центральна, буд. 2, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 40207068 про визнання права власності на земельну частку (пай) - відмовити.

Судові витрати по справі віднести за рахунок позивачки.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10 березня 2021 року.

Головуючий: суддя Стрельников О.О.