Справа № 462/4089/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2021 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді Галайко Н. М.,

з участю секретаря судового засідання Любінець В. Ю.,

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника позивача Джанда М. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про припинення права власності на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників,

встановив:

Представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвокат Джанда М. М. звернувся до суду з позовом про припинення права власності на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників, у якому просить припинити право власності на 1/12 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 , визнати право власності на 1/12 квартири за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 у рівних долях. Виплатити ОСОБА_5 у якості компенсації вартості 1/12 частки у спільному майні 92 466 грн. внесених на депозитний рахунок суду.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13.07.1995 року виконавчий комітет Львівської міської ради народних депутатів відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» видав Свідоцтво № НОМЕР_6 про право власності на квартиру загальною площею 59,90 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстровано Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації за номером запису 11307. Згідно цього Свідоцтва вищезазначена квартира належала на праві спільної сумісної власності у рівних частинах, а саме громадянці ОСОБА_6 1/4 частина квартири та членам її сім`ї ОСОБА_2 1/4 частина квартири, ОСОБА_1 1/4 частини квартири та ОСОБА_3 1/4 частини квартири. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мама позивачів та відповідача - ОСОБА_6 , після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме: на 1/4 частини квартири АДРЕСА_2 . Спадкодавець ОСОБА_6 не залишила заповіт, таким чином не визначила посмертну юридичну долю свого майна, шляхом складання заповідального розпорядження і таким чином у відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України майно успадковується за законом. Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом є діти, у даному випадку - це ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 (до одруження ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 10.02.2017 року державний нотаріус Другої львівської державної нотаріальної контори видала Свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадкоємці отримали по 1/3 частині спадкового майна, тобто по 1/12 частині від загальної власності, що підтверджується Свідоцтвом № НОМЕР_6 від 13.07.1995 року, Свідоцтвом про право на спадщину за законом серія НВТ 897405 від 10.02.2017 року, витягом з ДРРП на нерухоме майно № 80069092 від 10.02.2017 року, витягом з ДРРП на нерухоме майно № 80085254 від 10.02.2017 року, інформації з ДРРП на нерухоме майно № 202676675 від 03.03.2020 року. Таким чином ОСОБА_2 має 1/4+1/12=1/3 частину квартири, ОСОБА_3 (до одруження ОСОБА_3 ) має 1/4+1/12=1/3 частину квартири, ОСОБА_1 (до одруження ОСОБА_1 ) має 1/4 частину квартири, ОСОБА_5 має 1/12 частини квартири, тобто відповідач має 1/12 частину, а позивачі мають 1/3+1/3+1/4=11/12 частин у спільній сумісній власності. Загальна площа вище згаданої квартири становить 59,9 кв.м., таким чином позивачі мають 11/12 частин, або 54,9 кв.м., а відповідач 1/12 частину, або 5 кв.м. у спільній сумісній власності квартири. Посилаючись на викладене просить суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 31.07.2020 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про припинення права власності на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Роз`яснено відповідачу право, відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України, на подання в строк до початку розгляду справи заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до ст. 178 ЦПК України, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов - п`ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі. Зобов`язано позивачів у справі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - надати суду документ на підтвердження внесення на депозитний рахунок суду вартості частки, щодо припинення права власності відповідача на яку просять позивачі (а.с. 132).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 29.09.2020 року скеровано компетентному органу Російської Федерації судове доручення про вручення відповідачу ОСОБА_5 (проживаючому за адресою: АДРЕСА_3 ) копії позовної заяви, долучених до неї документів та повідомлення про дату судового засідання. Зупинено провадження у справі (а.с. 145-146).

05.10.2020 року від ОСОБА_5 надійшло заперечення на позовну заяву. У якому останній зазначив, що спірна квартира є квартирою його батьків, у якій він проживає коли повертається з-за кордону, окрім цього зазначив, що планує користуватися квартирою і надалі, найближчим часом планує переїхати в Україну на постійне місце проживання у зв`язку із поданими ним документами на отримання громадянства України, враховуючи, що спірна квартира є його єдиним житлом в Україні, просить суд відмовити у позовних вимогах (а.с. 152).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23.11.2020 року поновлено провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про припинення права власності на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті (а.с. 156).

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та представник позивачів -адвокат Джанда М. М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повній мірі, просили суд задовольнити такі посилаючись на мотиви викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи своєчасно і належним чином повідомлений.

Суд, заслухавши пояснення осіб, що брали участь у справі, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до переконання, що у позові слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України регламентовано, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 13.07.1995 року виконавчий комітет Львівської міської ради народних депутатів видав Свідоцтво № НОМЕР_6 про право власності на квартиру загальною площею 59,90 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (номер запису 11307) (а.с. 39). Згідно цього Свідоцтва вищезазначена квартира належала на праві спільної сумісної власності громадянці ОСОБА_6 та членам її сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 стверджується, що 04.07.2016 року ОСОБА_6 (мама позивачів та відповідача) - померла, актовий запис № 979 (а.с. 35).

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом серія НВТ 897405 від 10.02.2017 року посвідченого державним нотаріусом Другої львівської державної нотаріальної контори Шевців О. Г., спадкоємцем майна ОСОБА_6 є її діти: ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яке складається з ј частини квартири АДРЕСА_2 (а.с. 38).

Спадкоємці отримали по 1/3 частині спадкового майна, тобто по 1/12 частині від загальної власності, що підтверджується Свідоцтвом № НОМЕР_6 від 13.07.1995 року, Свідоцтвом про право на спадщину за законом серія НВТ 897405 від 10.02.2017 року, витягом з ДРРП на нерухоме майно № 80069092 від 10.02.2017 року (а.с. 40), витягом з ДРРП на нерухоме майно № 80085254 від 10.02.2017 року (а.с. 41), інформації з ДРРП на нерухоме майно № 202676675 від 03.03.2020 року (а.с. 43).

Висновком судового будівельно-технічного експертного дослідження № 0021/2020 від 24.06.2020 року (а.с. 59-70), а також Звітом про оцінку майна, яким є житлова трикімнатна квартира, що розташована на п`ятому поверсі п`ятиповерхового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 » стверджується, що станом на 15.06.2020 року ринкова вартість об`єкта становить 1 109 588 грн (без ПДВ), у тому числі вартість 1/12 частки квартири, яка належить ОСОБА_5 становить 92 466 грн. (без ПДВ) (а.с. 71-118).

Згідно ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно позиції Верховного Суду, викладеної у Постанові від 15.03.2018 року при розгляді справи №345/2723/17 (провадження № 61-5032св18), право власності співвласника на частку у спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_5 є власником 1/12 частини спірної квартири, згідно письмового заперечення ОСОБА_5 - іншого житлового приміщення на праві власності або користування на території України не має.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Частиною 3 вказаної норми встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Так, надання у володіння зазначеної частки в натурі можливе лише за умови, що майно є подільним (таким, яке можна поділити без втрати цільового призначення майна). Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Нормами ст. 364 ЦК України передбачено, якщо надання частки в натурі є неможливим, співвласник вправі вимагати від інших співвласників матеріальної компенсації вартості його частки.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливе;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Тобто право власності співвласника на частку у спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року № 6-68цс14.

Факт встановлення законом підстав для позбавлення права власності Європейський Суд з прав людини вважає недостатнім для обґрунтування втручання у право власності. Втручання у право власності, у тому числі й основане на законі, не повинно порушувати справедливу рівновагу між вимогами інтересів суспільства і захистом основних прав особи.

При цьому слід також враховувати, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується у кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Суд приймає аргументи ОСОБА_5 , викладені у його письмовому запереченні, де у тому числі зазначено, що останній користується спірним житлом коли приїжджає в Україну, спірне житло є його єдиним житлом на території України, окрім цього зазначив, що не погоджується із позивачами, оскільки ніяких незручностей у користуванні вищезазначеною спірною квартирою він не здійснює, більш того, позивачі не проживають у спірній квартирі, а здають її в оренду без його згоди, враховуючи намір повернутися на постійне місце проживання в Україну - припинивши його право власності у спірній квартирі він буде позбавлений можливості проживати у вказаній квартирі.

При таких обставинах суд вважає, що позбавлення ОСОБА_5 його права власності на спірне житло завдасть йому істотну шкоду.

Також суд звертає увагу на те, що ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 31.07.2020 року зобов`язано позивачів у справі - надати суду документ на підтвердження внесення на депозитний рахунок суду вартості частки, щодо припинення права власності відповідача на яку просять позивачі (а.с. 132), однак в порушення ч. 2 ст. 365 ЦК України, де вказано, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду - такий наданий не був.

Також суд зазначає, що посилання позивачів у справі на те, що останній не цікавиться своїм майном, участі в його утриманні не приймає - такі дії відповідача не можуть вважатися підставою для припинення його права власності у розумінні вимог ст. 365 ЦК

Факт непроживання відповідача у спірній квартирі також не може бути прийнятий судом як підстава для задоволення позову, оскільки відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на свій розсуд, а тому то право відповідача як йому використовувати свою власність.

Враховуючи, що позивачі не довели наявності сукупності усіх передбачених ст. 365 ЦК України підстав для припинення права власності відповідача на належну йому частку у спільному майні, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України та покладає на позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 76, 80, 81, 141, 258-259, 263-265, 273, 280-284, 289, 352, 354 ЦПК України,

ухвалив:

У задоволенні вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про припинення права власності на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду, відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України - через Залізничний районний суд м. Львова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивачі:

ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 );

ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_5 );

ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_5 );

Відповідач: ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_6 ).

Повний текст рішення складено 09.03.2021 року.

Суддя/підпис/ Н. М. Галайко

З оригіналом згідно.

Суддя: