ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/5590/21 Головуючий суддя І інстанції Олійник О. О.
Провадження № 22-ц/818/6499/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про стягнення аліментів
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого - Яцини В.Б., (суддя-доповідач),

суддів - Бурлака І.В., Котелевець А.В.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2021 року, ухвалене у складі головуючого судді Олійника О.О., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

встановив :

30 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини усіх видів заробітку відповідача до досягнення нею 23-х років за умови, що вона буде продовжувати навчання.

Позовна заява мотивована тим, що 14 вересня 2002 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Сімейні відносини з відповідачем не склалися і шлюб було розірвано 18.11.2009 року. Від шлюбу вони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний момент навчається на 1 курсі будівельного факультету Харківського національного університету ім. Бекетова денної форми навчання на бюджетній основі.

Зазначає, що донька проживає разом з позивачем та донька не має грошових накопичень, самостійного заробітку, потребує матеріальної допомоги на придбання одягу, взуття, продуктів харчування, на проїзд у транспорті до місця навчання, на оплату за проживання, канцелярські принади та інше, а позивачка самостійно утримувати доньку не в змозі. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дочки на час навчання не надає, хоча є працездатною, фізично здоровою особою, працює та отримує дохід, непрацездатних осіб на його утриманні немає, отже може надавати матеріальну допомогу на час навчання. У зв`язку з чим була вимушена звернутись до суду з даним позовом.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/8 частки усіх видів заробітку платника аліментів щомісячно, починаючи з 30 березня 2021 року і до досягнення ОСОБА_3 23-х років, за умови продовження нею навчання.

У межах суми платежу аліментів за один місяць допустити негайне виконання рішення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 908,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати частково і ухвалити нове, яким стягнути аліменти у розмірі ј частки від усіх доходів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Зазначила, що посилання суду першої інстанції як на підставу судового рішення без урахування висновків у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного суду від 13 квітня 2021 року у справі №308/4214/18 не заслуговують на увагу, оскільки у справі, яка розглядається та у справі на яку посилається суд першої інстанції встановлені різні фактичні обставини.

Вказує, що єдиним доходом її сім`ї є її заробітна плата, розмір якої після сплати податків складає 11000 грн на місяць, тобто по 5500 на неї та доньку, дочка стипендію не отримує. Відповідач отримує дохід 22000,00 грн, у разі задоволення її позовної заяви розмір аліментів складатиме 5500,00 грн., після сплати ним аліментів на його родину залишиться 16500, тобто по 8250,00 на відповідача та його сина.

Зазначає, що аліменти у розмірі ј частки від доходу приблизно відповідають прожитковому мінімуму для працездатних осіб. Про що зазначено на офіційному сайті Міністерства соціальної політики України.

Вказує, що судом також не враховано, що відповідач аліментних зобов`язань немає, жодних доказів, що його дружина не отримує доходів або у зв`язку з її непрацездатністю потребує додаткових матеріальних витрат на своє утримання відповідач не надав, що у нього немає можливості брати участь у наданні матеріальної допомоги повнолітній дочці, яка продовжує навчання, відповідачем не було надано жодних доказів того, що його дружина не здатна надати матеріального забезпечення їх спільному неповнолітньому сину.

Зазначає, що відповідач інших зобов`язань фінансового характеру за виконавчими листами не несе та має можливість матеріально допомагати своїй повнолітній дочці, яка продовжує навчання, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі, до її закінчення навчання у зазначеному вище навчальному закладі.

Відзив на скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам оскаржене рішення суджу відповідає.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що відповідач перебуває в працездатному віці, має на утриманні неповнолітнього сина та дружину, яка не працює, у зв`язку з чим має можливість надавати кошти на утримання доньки, яка продовжує навчання у вищому навчальному закладі, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони у справі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 вересня 2002 року, який був розірваний 18 листопада 2009 року, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_1 , виданого 18 листопада 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області.

Від шлюбу мають спільну доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане 13 березня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Красноармійського міського управління юстиції в Донецькій області.

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб повнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та мешкає разом із матір`ю - позивачкою у справі ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Як убачається зі змісту довідки від 04.03.2021 року, виданої Харківським національним університетом міського господарства ім. О.М. Бекетова, ОСОБА_3 , є студентом 1 курсу Будівельного факультету Харківського національного університету міського господарства ім. О.М. Бекетова денної форми навчання: термін навчання 14.09.2020 року по 30.06.2021 року, бюджетна основа навчання наказом № 730-03 від 05.09.2020 року зарахована на 1 курс.

Положеннями ч. 1, 3 ст. 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (ч. 3 ст. 182 СК України).

Аналіз ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дочок, синів, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Стягнення аліментів на утримання дочки чи сина, які продовжують навчання, є одним із способів захисту інтересів останніх, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дочок, синів, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

СК України ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, а частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Так, неповнолітня ОСОБА_3 не досягла 23 років, продовжує навчання, не працює, не заміжня, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. Навчання на денній формі позбавляє доньку позивачки - ОСОБА_3 можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим вона потребує матеріальної допомоги.

Згідно довідки про доходи від 12.07.2021 року виданою Національним університетом міського господарства імені О.М. Бекетова, загальна сума доходу ОСОБА_3 , яка є студенткою 1 курсу Національного університету міського господарства імені О.М. Бекетова, за період з вересня 2020 року по червень 2021 року склав 00 грн. 00 коп.

Відповідно до довідки від 13.07.2021 року, виданою Департаментом будівництва та шляхового господарства ХМР КП «Харківська дирекція будівництва, ремонту та реконструкції», позивачка ОСОБА_1 з 17.02.2021 року і по теперішній час займає посаду інженера 2 категорії кошторисного відділу та її дохід за період з 17.02.2021 року по 30.06.2021 року склав 61 681,49 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач працює в ТОВ «ХОРОС», та за твердженням відповідача у відзиві на позовну заяву отримує в середньому заробітну плату у розмірі 22000 грн.

10 червня 2013 року відповідач ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 10 червня 2013 року виконкомом Красноторської селищної ради м. Краматорська Донецької області.

Згідно копії паспорту відповідача ОСОБА_2 , а саме сторінки 7, відповідач ОСОБА_2 має дитину - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Наявність у відповідача неповнолітньої дитини та дружини, не звільняє його від обов`язку надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дочці, яка продовжує навчання, та потребує такої допомоги, але з огляду на безумовний обов`язок утримання неповнолітньої істотно обмежує можливість відповідача надавати утримання своєї повнолітній донці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,.

Обов`язок утримувати свою повнолітню доньку, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття, незалежно від форми навчання, покладається на обох батьків.

Визначаючи розмір аліментів, що підлягають до стягнення, суд враховує, що відповідач визнав позовні вимоги позивачки частково, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання у розмірі 1/8 частки усіх видів його заробітку, що відповідач має можливість надавати допомогу повнолітній дитині, яка продовжує навчання, оскільки є фізично здоровим, працевлаштованим, жодних доказів, які б свідчили про неможливість надавати матеріальну допомогу повнолітній дитині, яка продовжує навчання і потребує такої допомоги відповідачем не надано, тому суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання у розмірі 1/8 частки усіх видів заробітку платника аліментів щомісячно, починаючи з 30 березня 2021 року і до досягнення ОСОБА_3 23-х років, за умови продовження нею навчання.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що ⅛ частка від його заробітку складає приблизно 2 750 грн., у якому і просить задовольнити частково позов ОСОБА_1 .

Окрім цього, суд взяв до уваги, що відповідач погодився сплачувати саме такий розмір аліментів, що є додатковою гарантією виконання ним свого обов`язку.

Висновки суду першої інстанції узгоджуються з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 (провадження № 61-12495св18) щодо застосування статті 199 СК України, який полягає у тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Вирішуючи спір, суд, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, врахувавши положення статей 198, 199, 200 СК України, дійшов правильного висновку про те, що повнолітня дочка відповідача, яка навчається у вищому навчальному закладі, перебуває на повному матеріальному забезпеченні матері, а тому стягнення аліментів з батька на її утримання є необхідним, оскільки обов`язок з утримання дитини покладається на обох батьків. Визначений розмір аліментів у 1/8 частці є обґрунтованим, достатнім та таким, що відповідає потребам дочки. При цьому судом враховано, що відповідач є чоловіком працездатного віку, має від іншого шлюбу неповнолітнього сина.

Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у постанові від 11 вересня 2019 року у справі №127/19608/14-ц.

Твердження скарги про те, що вона отримує меншу заробітну плату ніж відповідач, належними доказами не підтверджені, тому колегія суддів їх відхиляє.

Доводи апеляційної скарги, що суд помилково не задовольнив повністю її позов, з посиланням на те, що ОСОБА_3 навчається на бюджетній формі, тому необхідність сплати за навчання відсутня, оскільки норми статті 199 СК України не передбачають обмежень щодо форми навчання особи, яка потребує матеріальної допомоги батьків. Навпаки, зазначеною нормою встановлено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, незалежно від форми навчання. Навчання на бюджетній формі дійсно не потребує оплати контракту, однак не виключає необхідності здійснення інших витрат, зокрема, на проїзд до місця навчання, придбання навчально-методичних матеріалів тощо, та на батьків повнолітніх дочки, колегія суддів відхиляє, оскільки розмір аліментів визначено судом у розмірі 1/8 частини її доходів, тобто з урахуванням обов`язку обох батьків за можливості надавати допомогу повнолітній доньці, що продовжує навчання, та суд ухвалив рішення з урахуванням всіх обставин, судом першої інстанції було вірно стягнуто аліменти.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, визначених ст. 141 ЦПК України підстав для розподілу судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, ст.375, ст.ст.381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2021 року -залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 30 грудня 2021 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

А.В.Котелевець.