Дата документу 11.03.2021
Справа № 334/6223/20
Провадження № 2-ві/334/3/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року суддя Ленінського районного суду міста Запоріжжя Коломаренко К.А., розглянувши заяву відповідача ОСОБА_1 про відвід судді Фетісова М.В. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в:

09.03.2021 року відповідачем ОСОБА_1 подано до суду заяву про відвід судді Фетісова М.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 09.03 2021 заяву відповідача про відвід судді Фетісова М.В. визнано необґрунтованою та передано до канцелярії Ленінського районного суду міста Запоріжжя для визначення судді для її розгляду у порядку, встановленому ч.1 ст.33 ЦПК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2021 заява ОСОБА_1 про відвід судді Фетісова М.В. передана на розгляд судді Коломаренко К.А.

Як убачається з матеріалів справи заявник посилається на те, що підставою для даного відводу є обставини, які викликають сумніви в об`єктивності та неупередженості судді Фетісова М.В. при розгляді справи №334/6223/20, а саме:

1)суддя тривалий час пропрацював помічником судді у Токмацькому районному суді Запорізької області. Разом з ним закінчував у м. Запоріжжі юридичний інститут ОСОБА_3 , який виріс і проживав також у АДРЕСА_1 , і щонайменше з 17.05.2011 до грудня 2019 року за нотаріально посвідченими довіреностями був повіреним ОСОБА_2 , в тому числі у цивільній справі № 372/4359/15 з приводу дійсності відчуження земельної ділянки, пов`язаного з позикою, на підставі якої пред`явлений позов у цій справі, що у стороннього спостерігача може викликати достатньо обґрунтовані сумніви у впливі на процесуальну діяльність судді Фетісова М.В. у цій справі його соціальних стосунків з alma mater та забобонів земляцтва за критеріями об`єктивності судді і дотримання ним етичних норм, викладених у п. 2.1, 4.8 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН № 2006/23 від 27.07.2006, що втілені в Кодексі суддівської етики, затвердженому рішенням ХІ З`їзду суддів України від 22.02.2013;

2)всупереч засадам відкритості інформації щодо цієї цивільної справи на офіційному веб-порталі судової влади України не оприлюднена інформація про дату надходження заяви про забезпечення позову, особу, яка її подала, та результати її розгляду, в автоматизованій системі документообігу суду обліково-статистична картка на цю заяву з індексом «2з» відсутня, тобто, заява про забезпечення позову окремої реєстрації із заведенням судового провадження з індексом «2з» в канцелярії суду не проходила і передана судді всупереч ст. 33 ЦПК України без оформлення протоколу про визначення його для розгляду саме цієї заяви, що залишилося без уваги головуючого в суді першої інстанції попри наслідки для його участі у розгляді справи згідно п. 4 ч. 1 ст. 36 ЦПК України;

3)порушено строк розгляду заяви про забезпечення позову;

4)копія ухвали від 07.12.2020 відповідачу на жодну відому суду адресу відповідача не надсилалася;

5)судом не враховано, що заява про забезпечення позову ОСОБА_2 в порушення п. 4, 5, 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України не відповідає вимогам змісту в частині обґрунтування необхідності застосування конкретного заходу забезпечення позову і його доцільності; ціни позову, про забезпечення якого просить заявник;

6)пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, суддя Фетісов М.В. залишив без будь-якої уваги, підриваючи за критерієм об`єктивності в усіх процесуальних діях, що супроводжують прийняття рішення у справі, довіру представників юридичної професії та відповідача до об`єктивності судових органів за п. 2.2 Бангалорських принципів не лише в процесі засідання, а й за стінами суду;

7)позовна заява прийнята і позов забезпечений без наведення суддею у своїх ухвалах жодних мотивів дотримання будь-яких правил підсудності цих заяв, тоді як отримана судом інформація про місце проживання відповідача відповідно до ст. 187 ЦПК України передбачала залишення позовної заяви без руху згідно ст. 185 цього Кодексу з підстав недоліків наведених в ній неповних відомостей про особу ОСОБА_1 , які перешкоджають вирішенню питання про підсудність справи, оскільки обґрунтування дотримання позивачем будь-яких правил альтернативної підсудності у самій позовній заяві відсутнє, а застереження ч. 10 ст. 187 ЦПК України стосується судових повідомлень (викликів);

8)під час вирішення питання про прийняття заяви про забезпечення позову та прийнятність самої позовної заяви суддя Фетісов М.В. не мав жодних підстав вважати дотриманими правила ані загальної підсудності за ч. 1 ст. 27 ЦПК України, ані альтернативної згідно ст. 28 цього Кодексу, оскільки відповідач перебуває під цивільною територіальною юрисдикцією Печерського районного суду м. Києва.

9)В задоволенні клопотання про передачу справи за підсудністю суд під головуванням судді Фетісова М.В. відмовив, на думку відповідача, безпідставно викривленим тлумаченням гіпотези частини 2 ст. 31 ЦПК України, а зі справи зникли документи зареєстрованого належним чином місця постійного проживання відповідача у м. Києві, які підтверджують непідсудність справи від часу подання позовної заяви, що подані через канцелярію суду 09.02.2021 за вхідним № 4049.

З урахуванням викладеного, вважає, що існують розумні сумніви у неупередженості судді Фетісова М.В. та просить заяву про відвід судді задовольнити.

Відповідно до ст.40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Згідно ч.3 ст.40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Частиною 7 ст. 40 ЦПК України, встановлено, що питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Статтею 36 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав відводу (самовідводу) судді і розширеному тлумаченню ця норма не підлягає.

Так, згідно з ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч. 3 ст.39 ЦПК України відвід має бути вмотивованим.

Згідно ч. 7 ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

З тексту заяви про відвід судом вбачається незгода відповідача з процесуальними рішеннями судді Фетісова М.В. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, що саме по собі не може бути підставою для відводу судді у справі.

Разом з тим, суд враховує, що неупередженість є основоположним принципом і необхідною умовою належного виконання суддею своїх обов`язків та виявляється як у змісті судового рішення, так і в усіх процесуальних діях, що передують його прийняттю.

У контексті ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

У національному законодавстві відсутні будь-які роз`яснення щодо визначення критеріїв чи обставин, які би могли враховуватися судом при надані оцінки фактам щодо неупередженості, а саме які складові елементи повинні містити обставини, щоб можна було прийти до висновку в неупередженості суду.

У розумінні ст.3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (ратифікована Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

З огляду на основні засади і практику Європейського суду з прав людини, неупередженість (безсторонність) суду, відповідно до п.1 ст.6 вказаної вище Конвенції, повинна визначатися за критеріями суб`єктивними, при яких беруться до уваги особисті переконання і поведінка судді та об`єктивними, які визначаються, серед інших аспектів, чи забезпечував суд відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Щодо об`єктивної неупередженості, Європейський суд з прав людини у справі «Фей проти Австрії» вказав, що така полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007р. та від 24.02.1993р. по справі «Фей проти Австрії» судом вказано, що «безсторонність», в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності суддів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення.

Згідно п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень відносно сторін у судовому розгляді, судді повинні бути безсторонніми, а саме: вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає - або може сприйматися як таке, що впливає - на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: «ніхто не може бути суддею у власній справі». Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони в будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін по конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. І суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Вимога «безсторонності», згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Білуха проти України», «Салов проти України», «Мироненко і Мартенко проти України», «Фельдман проти України») характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий - у з`ясуванні того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

Окрім того, відповідно до положень п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи у тому випадку коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини в рішеннях у справах «Микаллеф проти Мальти», «Мезнарич проти Хорватії», в демократичному суспільстві суди повинні вселяти довіру. Тому, кожний суддя, у відношенні якого маються щонайменші сумніви в неупередженості, зобов`язаний вийти з процесу. Правила, що регулюють відвід суддів, є спробою забезпечення неупередженості судді шляхом усунення будь-яких сумнівів у учасників цивільного процесу. Ці правила направлені на усунення будь-яких ознак необ`єктивності судді та слугують зміцненню довіри, яку суди повинні асимілювати в демократичному суспільстві.

Одним із елементів довіри суспільства, в тому числі і учасників процесу до суду, є довіра складу суду вирішувати спір, що унеможливить в подальшому сумніватись у судді.

Суд, враховуючи ту обставину, що у учасника судового процесу - відповідача у справі виникли сумніви в неупередженості судді, дійшов висновку, що відповідно п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України з метою усунення будь-яких сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді, дотримання беззаперечного права учасника справи довіряти складу суду, який розглядатиме спір за його участю, необхідно задовольнити заяву по відвід судді Фетісова М.В..

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 36, 39, 40 ЦПК України, суддя -

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Фетісова М.В. в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Відвести суддю Фетісова М.В. від участі у розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Передати справу до канцелярії Ленінського районного суду міста Запоріжжя для виконання вимог ст.33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: