Справа 303/7449/21
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

29 грудня 2021 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

в особі головуючого судді Монич В.О.

за участю секретаря судових засідань Годьмаш О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мукачево в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 інтереси яких представляє ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування спільним майном, -

В С Т А Н О В И В :

20 вересня 2021 року представник позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом в якому просить встановити наступний порядок користування нежитлового приміщення АДРЕСА_1 між його співвласниками: - виділити у користування співвласника ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) приміщення під літ. «7» кабінет площею 15,30 м? та лоджії площею 1,6 м?; - виділити у користування співвласників ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) приміщення під літ. «2» кабінет площею 23,20 м? та під літ. «3» кабінет площею 9,80 м?; приміщення під літ. «1» передпокій, літ. «4» коридор, літ. «5» вбиральня та літ. «6» ванна залишити у спільному користуванні співвласників ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Позовні вимоги мотивує тим, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_4 являються співвласниками, по 1/3 частини нерухомого майна - нежитлового приміщення АДРЕСА_1 . Нежиле приміщення складається з наступних приміщень: приміщення «1» передпокій площею 7,80 м2; приміщення «2» кабінет площею 23,20 м2; приміщення «3» кабінет площею 9,80 м2; приміщення «4» коридор площею 4,20 м2; приміщення «5» вбиральня площею 1,00 м2; приміщення «6» ванна кімната площею 2,70 м2; приміщення «7» кабінет площею 15,30 м2. Всього: 64,00 м2 та лоджія площею 1,60 м2. Всього разом з лоджією - 65,60 м?. Сторони мають рівні права користування площею даного нежилого приміщення, яке перебуває у спільній власності та спільному користуванні позивачів з відповідачем, проте, наразі домовитися з відповідачем про реалізацію ними свого права спільного користування нежилим приміщенням у добровільному порядку позивачам не видається можливим, оскільки відповідач не спілкується з позивачами. Позивачі мають на меті спільно використовувати нежиле приміщення у своїх інтересах, однак, у зв`язку з тим, що з відповідачем не досягнуто згоди щодо того, які конкретні приміщення ким можуть використовуватись, вони змушені звернутись до суду та вирішити це питання в судовому порядку.

Відповідно до ч.2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3 ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку.

Враховуючи викладене, Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.09.2021 року, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Копію ухвали про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження відповідачу направлено 28.09.2021 року.

Відповідача було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб сайті судової влади від 18.11.2021 року та 14.12.2021.

Однак, у наданий судом строк та станом на 29 грудня 2021 року відповідач своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористався, відзив на позов не подав, заперечення щодо розгляду справи в спрощеному порядку подано не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_4 являються співвласниками, по 1/3 частини нерухомого майна - нежитлового приміщення АДРЕСА_1 . Вказане підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 274485772 від 13.09.2021 року (а.с.9, 10-11).

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч.1ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст.320, 358,364 ЦК України слід дійти висновку, що виділ частки нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину цього нерухомого майна із самостійним виходом або у разі, коли є технічна можливість переобладнання нерухомого майна в ізольовані квартири або частини будинку, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Згідно Висновку експерта № 512/07-21 від 16.09.2021 року можливий один варіант встановлення порядку користування спірним нежилим приміщенням, якщо розмір ідеальних часток складає 2/3 та 1/3 відповідно, з незначним відхиленням від ідеальних часток передбачає виділення співвласнику ОСОБА_4 в одноосібне користування приміщення під літ. «7» кабінет площею 15,30 м? та лоджії площею 1,6 м? вихід на яку здійснюється виключно через приміщення. У виключне користування співвласників ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 виділяються приміщення під літ. «2» кабінет площею 23,20 м? та під літ. «3» кабінет площею 9,80 м?. Приміщення під літ. «1» передпокій, літ. «4» коридор, літ. «5» вбиральня та літ. «6» ванна передаються у спільному користуванні співвласників, а також інженерні мережі внутрішнього водопостачання та водовідведення (а.с.14-30).

У постанові Верховного Суду України 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 зроблено висновок, що «виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно».

Судом встановлено, що виділ часток (поділ) нежитлового приміщення, що перебуває у спільній частковій власності сторін технічно можливий. Внаслідок поділу позивачам та відповідачу виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру частки у спільній частковій власності.

Зважаючи на гарантоване законом право позивачів як співвласників у спільній частковій власності на виділення у натурі своєї частки, беручи до уваги висновок експерта, та те, що відповідачем не надано суду своїх заперечень проти такого виділення, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також те, що існує технічна можливість для виділу позивачам у користування частки даного нерухомого майна, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись: ст.ст. 317, 321, 356, 358, 364 ЦК України, ст.ст.12, 76, 223, 258, 259, 260, 280-282 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 інтереси яких представляє ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування спільним майном задоволити повністю.

Встановити наступний порядок користування нежитлового приміщення АДРЕСА_1 між його співвласниками:

- виділити у користування співвласника ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) приміщення під літ. «7» кабінет площею 15,30 м? та лоджії площею 1,6 м?;

- виділити у користування співвласників ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) приміщення під літ. «2» кабінет площею 23,20 м? та під літ. «3» кабінет площею 9,80 м?;

- приміщення під літ. «1» передпокій, літ. «4» коридор, літ. «5» вбиральня та літ. «6» ванна залишити у спільному користуванні співвласників ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 908,00 (дев`ятсот вісім) гривень сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач 1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Позивач 2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканка АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повний текст рішення виготовлено 29.12.2021 року.

Головуючий В.О.Монич