Справа № 297/1503/21
24 грудня 2021 року м. Берегове
Берегівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого МИХАЙЛИШИН В. М., за участю секретаря Мартинишин О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача орган опіки і піклування Косонської об`єднаної територіальної громади про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 , звернувся в суд із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача орган опіки і піклування Косонської об`єднаної територіальної громади, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме за адресою: АДРЕСА_1 .
Позовна заява мотивована тим, що 02.12.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було укладено договір дарування будинку, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаному будинку залишилися зареєстрованими відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На даний час вказані особи тривалий час не проживають у вказаному будинку, не ведуть спільне господарство, не беруть участь у витратах, його ремонт. Позивач бажає вселитися у вказаний вище будинок як одноособовий власник та реалізувати своє право на користування та розпорядження належним йому на праві власності будинком у повному обсязі.
Однак, на вимогу позивача відповідачі відмовляються добровільно виселитися з будинку. Крім цього, місце знаходження ОСОБА_4 позивачу не відоме, оскільки остання вже 14 років відсутня за місцем реєстрації. Вказаними діями відповідача чинять перешкоди позивачу у користуванні своєю власністю.
Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Лемак Е.М. в судове засідання не з`явились. Представник позивача подав заяву, в якій просив провести розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання безповажно не з`явились, про місце, дату і час розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с. 27, 28, 29). Відзив на позовну заяву не подали.
Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача орган опіки і піклування Косонської об`єднаної територіальної громади в судове засідання не з`явився. Однак, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що під час перевірки обставин справи було встановлено порушення нотаріусом порядку посвідчення договору дарування на вказаний будинок. Так, нотаріусом було посвідчено даний договір із зареєстрованою в ньому неповнолітньою дитиною, без дозволу органу опіки та піклування. У зв`язку із виявленою обставиною органом опіки і піклування було подано до прокуратури заяву для перевірки виявленого факту. У задоволенні позовних вимог просив відмовити.
Отже, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 07.07.2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 16-17).
Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 17.08.2021 року залучено третю особу без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача орган опіки і піклування Косонської об`єднаної територіальної громади до участі у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням (а.с. 23-24).
Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 18.10.2021 року підготовче засідання у вказаній справі закрито та призначено до судового розгляду по суті (а.с. 36-38).
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистомсвогоособистогонемайновогоабомайнового права та інтересу. Способами захистуцивільних прав та інтересівможуть бутиприпиненнядії, яка порушує право.
Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).
Згідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджаннясвоїммайном.
Відповідно до договору дарування від 02.12.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Мирончук О.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 2908 між ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_1 будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Із вказаного договору вбачається, що внаслідок дарування житлового будинку не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних дітей та інших осіб, яких дарувальник зобов`язана утримувати за законом або за договором (а.с. 3-4).
Факт реєстрації відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджується довідками № 43 від 14.06.2021 року, № 749 від 26.07.2017 року, № 39 від 24.07.2017 року, № 748 від 26.07.2017 року, № 270 від 22.06.2021 року. Згідно вказаних довідок також встановлено, що відповідачі фактично не проживають за вказаною адресою (а.с. 5-9).
Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 71 Житлового кодексу УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.
Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
За змістом частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Згідно до ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей", держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна.
Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.
Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.
Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке належить дитині, а у випадках, визначених законом, - також щодо нерухомого майна, право користування яким належить дитині, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.
Незважаючи на зобов`язання ухвали суду від 17.08.2021 року надати висновок від третьої особи органу опіки і піклування Косонської об`єднаної територіальної громади, згідно до вимог ст. 19 СК України, щодо розв`язання спору, останнім представником було подано відзив, який нормами ЦПК України не передбачено подавати третій особі, оскільки таке право надано позивачу.
Так, відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 181 ЦПК України, у поясненнях третьої особи щодо позову або відзиву третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, викладає свої аргументи і міркування на підтримку або заперечення проти позову. Пояснення третьої особи подаються в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк, який дозволить третій особі підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази та надати пояснення до позову або відзиву, а іншим учасникам справи - отримати відповідь на такі пояснення завчасно до початку розгляду справи по суті.
Як встановлено судом, орган опіки і піклування Косонської об`єднаної територіальної громади було залучено ухвалою від 17.08.2021 року, а 18.10.2021 року було призначено справу до судового розгляду по суті. Отже, третя особа, мала достатньо часу для надання своїх пояснень та заперечень щодо позову.
Цивільним кодексом України передбачено право власника майна при наявності дій осіб, спрямованих на перешкоджання вільного користування та розпорядження своїм майном, вимагати усунення перешкод. У даному випадку відповідачі не є наймачами або власниками будинку, в якому вони зареєстровані.
Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідачі суду не подали.
Згідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Вкзаного правового висновку дійшов Верховний Суд України у своїй постанові від 16 листопада 2016 року № 6-709цс16.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.
Частиною 2 ст. 406 ЦК України передбачено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Таким чином, відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 не є наймачами або власниками вказаного будинку та добровільно не знялись із реєстрації місця проживання, чим порушують права власника.
Вимоги ч. 4 ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" та ст.ст. 401, 405 ЦК України не поширюються на вказаний спір, оскільки позовна вимога про визнання особи такою, що втратила право кристування жилим приміщенням стосується майна бабусі дитини, а не її батьків, тому позов є підставним і підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 16, 29, 317, 321, 391, 406 ЦК України, ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу УРСР, ст.ст. 12, 13,81, 141, 280-282, 284, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд -
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такою, що втратила право користування будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такою, що втратила право користування будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , такою, що втратила право користування будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя Віталій МИХАЙЛИШИН