Ухвала

10 березня 2021 року

м. Київ

справа № 607/13539/20

провадження № 61-1284ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Русинчука М. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 жовтня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського обласного комунального інституту післядипломної педагогічної освіти про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

22 січня 2021 року (згідно штемпеля на поштовому конверті) ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 жовтня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року у вказаній справі, яка за своїм змістом не відповідала вимогам статей 389, 392 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 2021 року касаційну скаргу залишено без руху, скаржнику надано строк (десять днів з моменту отримання ухвали) для усунення недоліків.

26 лютого 2021 року (згідно штемпеля на поштовому конверті) ОСОБА_1 надіслала квитанцію про сплату судового збору, відповідно до вимог ухвали і уточнену касаційну скаргу, разом з доданими до неї документами.

Доводи уточненої касаційної скарги містять посилання на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, підставами касаційного оскарження зазначено пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, що відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо:

- правомірності укладення контракту із педагогічними працівниками станом на дату виникнення правовідносин між сторонами;

- відповідності чинного законодавства України вимогам міжнародних правових актів у сфері укладення трудових контрактів, сфери їх застосування, вимог до форми та змісту, а також примату міжнародного права над положеннями національного законодавства.

- відсутності у трудовому законодавстві такої підстави для звільнення працівника з посади, як задоволення касаційної скарги Верховним Судом.

Таке обґрунтування не можна визнати належним з таких підстав. При касаційному оскарженні судових рішень з наведеного пункту ОСОБА_1 не зазначено конкретну норма права, що регулює спірні правовідносини у цій справі, з приводу застосування якої відсутній висновок Верховного Суду.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Без виконання вимоги щодо зазначення у касаційній скарзі обов`язкових підстав касаційного оскарження судового рішення неможливо визначити підстави відкриття касаційного провадження та межі, в яких має здійснюватися касаційний перегляд оскаржених судових рішень.

Згідно з частиною другою статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Враховуючи те, що недоліки касаційної скарги не усунуто, касаційна скарга не містить обов`язкових підстав касаційного оскарження, суд дійшов висновку про наявність підстав продовження строку для усунення недоліків касаційної скарги.

Керуючись статтями 127, 260 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліку касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя М. М. Русинчук