Провадження № 4-с/470/1/21
Справа № 470/698/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року смт. Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Лусти С.А.,

за участю секретаря судового засідання Дячук А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Березнегувате скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Березнегуватського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) від 27 листопада 2020 року про арешт коштів боржника,

ВСТАНОВИВ:

25 жовтня 2021 року до Березнегуватського районного суду Миколаївської області надійшла скарга ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Березнегуватського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) про арешт коштів боржника та зобов`язати зняти арешт з коштів.

В скарзі зазначено, що на виконанні у державного виконавця перебуває судовий наказ Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 09 вересня 2019 року про стягнення з неї на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання чотирьох неповнолітніх дітей, в розмірі половини всіх видів її доходів. На підставі вказаного судового наказу державним виконавцем відкрито виконавче провадження. ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї народилася ще одна дитина, на яку вона отримує державну допомогу до 30 вересня 2023 року. В жовтні 2021 року їй стало відомо, що рахунок, на який вона отримує вказану державну допомогу, арештований на підставі постанови старшого державного виконавця Березнегуватського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) від 27 листопада 2020 року. Вважаючи вказану постанову державного виконавця в частині накладення арешту на рахунок, на який їй надходить державна допомога, протиправною, скаржниця просила визнати її у вказаній частині протиправною та зобов`язати державного виконавця зняти арешт з вказаних коштів.

Скаржниця та її представник ОСОБА_3 в судове засідання надали заяву про розгляд справи за їх відсутності та підтримання вимог зазначених в скарзі.

Старший державний виконавець Березнегуватського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Долина Д.В. в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність та заперечення проти вимог скаржниці через їх безпідставність. Крім того на адресу суду направив відзив на скаргу скаржниці, у якому просив суд відмовити в задоволенні її скарги, оскільки будь-яких даних, що рахунок боржниці має спеціальний режим використання, до нього не надходило, а при винесенні оскаржуваної постанови ним зазначено про накладення арешту на кошти, крім коштів, звернення стягнення на які заборонено законом.

Оскільки скаржниця та її представник надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, а старший державний виконавець Березнегуватського РВ ДВС не з`явився в судове засідання, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали виконавчого провадження, дійшов наступного.

09 вересня 2019 року Березнегуватським районним судом Миколаївської області було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання їх чотирьох неповнолітніх дітей, в розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 06 вересня 2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с.26).

12 лютого 2020 року головним державним виконавцем Березнегуватського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Корогодом А.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за вказаним судовим наказом (а.с.19).

В ході проведення виконавчих дій головним державним виконавцем Березнегуватського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Долиною Д.В. постановою від 27 листопада 2020 року було накладено арешт на грошові кошти боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, стягнення на які заборонено законом та належать боржнику (а.с.5).

Листом від 10 грудня 2020 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» повідомило державного виконавця про накладення арешту на кошти скаржниці, що містяться на її рахунку, в межах заборгованості 51786,5 грн., однак будь яких даних про спеціальний режим використання вказаного рахунку не повідомило (а.с.20,23).

Однак з історії карткового рахунку від 11 жовтня 2021 року та виписки по рахунку від 03 грудня 2021 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» вбачається, що на рахунок скаржниці № НОМЕР_1 , відкритій у вказаній банківській установі, надходять виплати УСЗН, якими є допомога при народженні дитини (а.с.7,8,44).

Даних про звернення скаржниці до старшого державного виконавця Березнегуватського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Долини Д.В. про зняття арешту з арештованого рахунку з доказами надходження на нього коштів допомоги при народженні дитини, матеріали виконавчого провадження не містять.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Згідно з частиною третьою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Частина 1 ст.73 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачає, що стягнення не може бути звернено на одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини та іншу допомогу на дітей, передбачену законом.

Наведене дає підстави для висновку, що законом визначено як перелік виплат, на які не може бути звернено стягнення, так і граничні розміри відрахувань із тих виплат боржника, на які може бути звернено стягнення та, відповідно, накладено арешт виконавцем.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) сформульовано висновок про те, що виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», яка визначає особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника - юридичної особи, фізичної особи - підприємця, повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

За такого, враховуючи, що при винесенні оскаржуваної постанови про арешт коштів боржника, старший державний виконавець Березнегуватського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Долина Д.В. дотримався вимог чинного законодавства, зазначивши в ній про неможливість арешту коштів, звернення стягнення на які законом заборонено, при виконанні вказаної постанови АТ «Райффайзен Банк Аваль» не повідомило його про неможливість накладення арешту та походження коштів на рахунку боржниці, даних про звернення скаржниці до старшого державного виконавця із заявою про зняття арешту з вказаних коштів матеріали виконавчого провадження не містять, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування постанови державного виконавця від 27 листопада 2020 року про арешт коштів боржника та відмову скаржниці в задоволенні її скарги.

Керуючись ст.ст.260-261,447,450,451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Березнегуватського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) від 27 листопада 2020 року про арешт коштів боржника, відмовити

Ухвала суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання в 15-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали було виготовлено 28 грудня 2021 року.

Суддя С. А. Луста