ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 року

м. Харків

справа № 638/3986/20

провадження № 22-ц/818/5346/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміна О.В., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни, яка діє в інтересах Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 червня 2021 року, постановлене у складі судді Аркатової К.В.

УСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених вимог, просив визнати незаконним дії АТ КБ «ПриватБанк» по списанню коштів у загальній сумі 14186,72 грн. з його рахунків; зобов`язати відповідача провести та надати розрахунок суми відсотків за користування за період з 26.12.2008 по час проведення розрахунку незаконно списаними коштами, що підлягають стягненню на його користь; стягнути з відповідача на його користь суму списаних неправомірно з рахунків коштів у сумі 12899,79 з пенсійної картки та 1289,96 грн. з іншого карткового рахунку, а всього 14186,72 грн., а також суму як проценти банка за користування цими коштами, з моменту незаконного списання по цей час.

Позов обґрунтований тим, що на початку 2008 року відповідач видав позивачу пенсійну картку, а також кредитну картку, які він отримав на підставі заяви від 07.03.2008 року. В подальшому з його пенсійної картки списувалися банком грошові кошти, що надходили на пенсійну картку, при згоди на це позивач не надавав. З цього приводу він неодноразово усно та письмово звертався до банку, однак відповідач не надав будь яких роз`яснень та документів. Судовими рішеннями встановлено, що його відносини з банком регулюються тільки заявою, якою не передбачено право банку на списання коштів з карткових рахунків. Крім того, за незаконне списання банком коштів з його рахунків він має право на отримання від відповідач процентів за користування незаконно списаними коштами 26.12.2008 року до теперішнього часу, однак не має спеціальних пізнань для належного розрахунку цієї суми, а тому заявляє вимогу про зобов`язання відповідача провести такий розрахунок та повернути визначену відповідачем суму коштів на підставі встановленого судом факту незаконного списання коштів.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним дії Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» по списанню коштів у загальній сумі 14186,72 грн. з рахунків ОСОБА_1 . Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 суму безпідставно списаних з банківських рахунків коштів у розмірі 14186,72 грн.

Рішення суду мотивовано тим що, відсутні підстави вважати, що при укладенні договорів з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотрималось вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та/або надання банківських послуг та узгодження зі споживачем саме тих умов, які Банк вважав узгодженими.Суд дійшов висновку про безпідставне списання відповідачем коштів із карткового рахунку ОСОБА_1 в загальному розмірі 14186,72 грн та невідповідність дій відповідача в цій частині вимогам закону та умовам укладеного договору, що в силу положень статті 1073 ЦК України покладає на АТ КБ «Приватбанк» обов`язок негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Крилова Олена Леонідівна, яка діє в інтересах Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове.

Апеляційна скарга мотивована тим що, судове рішення ухвалено з порушенням норм процесуального і матеріального права, невідповідності висновків суду обставинам справи. Суд помилково дійшов висновку, що банк незаконно здійснював списання грошових коштів з карткового рахунку позивача, відкритого для зарахування пенсії в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 07 березня 2008 року. У серпні 2015 року ПАТ КБ « Приват Банк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 07 березня 2008 року. Постановою Харківського Апеляційного суду від 28.01.2020 зменшено суму заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ « Приват Банк» за кредитним договором від 07.03.2008 року і встановлено суму боргу в розмірі 9309,7 грн. Списання коштів, які є предметом спору в даній справі банк здійснював в рахунок погашення боргу на виконання рішення суду у відповідності до умов договору та на підставі розпорядження позивача. Враховуючи умови п. 4.6 Умов, які є частиною кредитного договору і керуючись правом, передбаченим п.2 ст. 1071 ЦК, ст.26 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів Україні», та інших нормативних актів, оскільки позивач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором від 07.03.2008, банк правомірно списав з належного позивачу рахунку грошові кошти на погашення боргу за договором. Постанову Харківського апеляційного суду від 28.01.2020 позивач в касаційному порядку не оскаржив, отже ОСОБА_1 визнав розмір стягнутої заборгованості, в тому числі погашення заборгованості шляхом списання коштів Банком з карткового рахунку та банківської карти емітованої для зарахування пенсії.

Не погодившись з доводами апеляційної скарги позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу мотивовано тим що, всі доводи апеляційної скарги вже були предметом розгляду в іншій справі між позивачем і відповідачем тому є безпідставними, необґрунтованими та такими що не відповідають вимогам закону. Представник відповідача висловлює особисту думку, трактує закон всупереч позиціям Верховного суду, та лише своїм особистим баченням й обґрунтовує свої, явно безпідставні доводи та вимоги. Такі позиції не можуть бути взяті до уваги та задоволенні. Позивач також просить суд звернути увагу на те, що представники відповідача виявляють неповагу до закону та до суду, а також рішень судів, і навіть рішень зобов`язального характеру Верховного суду, які не виконуються.

Частиною 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи у межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга не містить доводів стосовно неправильності рішення суду в частині відмови у зобов`язанні відповідача провести та надати розрахунок суми відсотків за користування за період з 26.12.2008 року по час проведення розрахунку незаконно списаними коштами, що підлягають стягненню на користь позивача, а також стягнення суми як проценти банка за користування цими коштами, з моменту незаконного списання по цей час. Тому судова колегія не надає оцінку рішенню суду в зазначеній частині.

Згідно ухвали апеляційного суду Харківської області від 21 листопада 2017 року по справі № 638/13521/15 у серпні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», зараз акціонерне комерційне товариство «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 06 лютого 2017 року, з урахуванням ухвали Дзержинського районного суду міста Харкова від 10 квітня 2017 року про виправлення описки по справі №638/13521/15, вбачається, що позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 07 березня 2008 року б/н в розмірі 13 236,70 грн., судовий збір в розмірі 243,60 грн. (а.с. 125-129).

Постановою Верховного суду від 04.09.2019 року по справі № 638/13521/15 ухвалу апеляційного суду Харківської області від 21.11.2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.(а.с.49-52).

Постановою Харківського апеляційного суду від 28.01.2020 року по справі № 638/13521/15, що розміщена у Єдиному реєстрі судових рішень за адресою https://reyestr.court.gov.ua/Review/87301740 рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 06 лютого 2017 року змінено. Зменшено суму заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» за кредитним договором від 07.03.2008 року з 13236,70 грн. до 9309,72 грн., з яких: 5239,01 грн. заборгованість по тілу кредиту, 3442,03 заборгованість за відсотками, 628,68 грн. заборгованість по комісії. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

19 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у дійсній справі (а.с. 48-67).

На підтвердження списання коштів позивач надав копії смс повідомлень з телефону(а.с.8-13) та розрахунок заборгованості за договором № б/н від 07.03.2008 станом на 06.10.2015 (а.с. 68-74).

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно вимог до ч.ч. 1,2 статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів». Обов`язковість судових рішень Судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Судова колегія враховує, що постановою Харківського апеляційного суду від 28.01.2020 року, з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» стягнута заборгованість за кредитним договором від 07.03.2008 року у розмірі 9309,72 грн. Дана постанова набрала законної сили та підлягає виконанню.

Тому колегія суддів вважає, доведеним той факт, що за рішенням суду, яке набрало законної сили, існує заборгованість позивача, яка підлягає стягненню на користь відповідача. Але в той же час колегія суддів зазначає, що відповідачем було порушено порядок стягнення заборгованості на виконання рішення суду і не доведено того факту, що ці списання здійснювались саме на виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження лише на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"..

На підставі ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документу до виконання, він відповідає вимогам, які передбачені законодавством, та пред`явлений до виконання у відповідний відділ ДВС. Протягом трьох робочих днів з дня надходження до ДВС виконавчого документу державний виконавець виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржнику.

Відповідно до п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення;

Заходами примусового виконання рішень щодо стягнення заборгованості згідно ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» є: звернення стягнення на грошові кошти та інше майно (майнові права) боржника, в т. ч., якщо вони знаходяться в інших осіб. Звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника. Вилучення в боржника та передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні .Інші заходи, передбачені рішенням.

Статтею 68 Закону України «Про виконавче провадження» визначено умови звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Так, стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Статтею 70 цього закону визначений розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника. Так, розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, 20 відсотків. З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

З матеріалів справи не вбачається звернення апелянта до виконавчої служби для стягнення з відповідача заборгованості на виконання рішення суду.

Посилання апелянта на існуючу між сторонами у справі домовленість щодо списання коштів за умовами укладеного кредитного договору належними та допустимими доказами не підтверджено.

Суд дав належну оцінку спірним правовідносинам та дійшов обгрунованого висновку, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Умов розумів позивач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи відповідні заяви, а також те, що вказані документи на момент укладення між сторонами правочинів містили умови, зокрема й щодо права банку здійснювати договірне списання грошових коштів з усіх рахунків ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

З огляду на вищевикладене у банку не було підстав для здійснення списання грошових коштів з пенсійного рахунку ОСОБА_1 без особистого розпорядження останнього.

За змістом ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі ( ч. 1 ст. 1213 ЦК України).

Тому судова колегія погоджується з висновком суду про безпідставне списання відповідачем з пенсійного рахунку позивача 14186,27 грн та наявність підстав для стягнення з відповідача зазначених коштів на користь позивача.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів уважає, що апелянтом не доведена наявність підстав для висновку щодо необґрунтованості та незаконності рішення суду першої інстанції, порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки вимоги апеляційної скарги залишено без задоволення, судові витрати, у відповідності до вимог статей 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляються.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 371, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни, яка діє в інтересах Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук