_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/862/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2021 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Маломуж А.І.,

за участі секретаря судового засідання Абухіної Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) про усунення від права на спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

06.08.2020 року позивачка звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 , якому при життя належали житловий будинок та земельна ділянка за адресую АДРЕСА_1 . Після смерті батько відкрилась спадщина - спадкова справа № 83/2018, державний нотаріус Київської державної нотаріальної контори м. Одеса Баранова О.В. Спадкоємцями по справі є: вона, ОСОБА_1 , мати ОСОБА_3 , відповідач брат- ОСОБА_2 . При життя батько неодноразово бажав скласти у нотаріуса заповіт на неї на житловий будинок та земельну ділянку за адресую АДРЕСА_1 , так як раніше, батько та мати придбали для відповідача квартиру за адресую АДРЕСА_2 , та дали 15000,0 доларів США на які відповідач придбав автомобіль. На сімейної нараді у січні 2018 року відповідач ОСОБА_2 заявив батько та мати , що не треба звертатися до нотаріуса, так як він не буде вступати у спадщину після смерті матері та батька. Відповідач був згоден, що після смерті батьків будинок та земельна ділянка перейде у власність ОСОБА_1 , так як вона доглядала батьків та раніше отримав гроші від батьків. У червні 2018 року захворів батько та з 1 липня 2018 року проходив лікування у лікарні № 11. Знаходячись в лікарні батько хотів скласти заповіт на неї, однак, відповідач при свідку заявив, що це робити не треба. ІНФОРМАЦІЯ_2 батько помер у лікарні. Після смерті батька відповідач був згоден про вступ у спадщину тільки ОСОБА_1 . У зв`язку з чим 02.11.2018 року вона подала заяву державному нотаріусу ОСОБА_5 про вступ у спадщину, вказав що спадкоємцями є я та мати, так як знала, що відповідач по справі не буде вступати у спадщину. Також 02.11.2018 року мати подала нотаріусу заяву про відмову від спадщині, а також заяву що власником будинку та земельної ділянки був тільки батько. Однак, відповідач ОСОБА_2 16.11.2018 року подав заяву про вступ у спадщину після смерті батьки ОСОБА_4 , про що їй стало відомо на кінці січня 2019 року. Під впливом обману зі сторони відповідача ОСОБА_2 , перешкоджання спадкодавцеві ОСОБА_4 скласти заповіт на позивачку, відповідач сприяв виникненню права у нього на спадкування.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 17.08.2020 року було відкрито провадження у вказаній справі.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09.11.2020 року призначено справу до судового розгляду.

Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги та просили суд їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав відзив, відповідно до якого, у задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на те, що домовленостей за життя батька про поділ спадкового майна ніяких не було.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримала. Та просила суд його задовольнити.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні повідомив, що товаришував з померлим ОСОБА_7 протягом 40 років, знає де вони сім`єю проживали раніше, а де зараз. ОСОБА_2 не приймав участі у будівництві будинку, покійний казав, що все залишиться дочці, хотів скласти заповіт, а ОСОБА_2 вже отримав все, що йому потрібно, говорив про заповіт останні 5 років, чого не склав заповіт не знає, та чи впливав на це відповідач не знає.

Свідок ОСОБА_8 повідомила, що знайома з сім`єю з 1983 року, ОСОБА_4 часто бував у них в гостях дружив з її чоловіком, померлий казав, що хоче залишити будинок дочці та хоче скласти на неї заповіт, почав про це говорити років за 5 до смерті, ОСОБА_4 будував будинок сам, відповідач в ньому ніколи не проживав, за рік до смерті радився, що краще заповіт чи договір дарування, не знає чи боявся померлий свого сина

Свідок ОСОБА_9 яка є дочкою позивача повідомила, що її дідусь хотів написати заповіт на ОСОБА_10 , а відповідач переконував. Що не має необхідності складати заповіт, казав, що не претендує на будинок, дідусь на хотів давати машину відповідачу тому, що він неодноразову повертав її пошкоджену, без бензину та брудну, дідусь ОСОБА_11 не боявся, той давив через бабусю на жалість, ОСОБА_11 відмовляв складати заповіт. Казав. Що це зайві витрати, постійно відмовлявся допомагати у будинку і казав що його там нічого не має.

Свідок ОСОБА_12 повідомив що він є сусідом навпроти, знає сім`ю приблизно 20 років, бував у них у будинку, спілкувався з померлим кожного дня, той казав, що хоче скласти заповіт на доньку, ОСОБА_11 відмовляв його скласти заповіт, у відповідача та померлого були дружні стосунки, батько давав йому машину.

Суд вислухавши учасників процесу, допитавши свідків, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який був батьком ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .

Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок та земельну ділянку за адресую АДРЕСА_1 .

Сторони по справі є спадкоємцями першої черги за законом згідно ст. 1261 ЦК України та подали заяви на прийняття спадщини в установленому законом порядку.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з частиною другою статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Для задоволення вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Правила частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15-ц (провадження № 61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі №321/1573/17-ц (провадження № 61-45879св18) та від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц (провадження № 61-25032св19), від 30 травня 2008 року N 7.

Крім того, у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св 18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження №61-15926св18) зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Частиною 2 ст. 1224 ЦК передбачено, не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині.

Підставою для усунення від спадкування за нормою ст. 1224 ЦК є відповідно до частини 2 вказаної статті - умисне перешкоджання особою спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт, що сприяло виникненню права на спадкування у цієї особи чи в інших осіб або сприяло збільшенню їхньої частки у спадщині

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суду позивачем не надано належних, допустимих, достовірних доказів, відповідно судом не встановлено факт того, що спадкодавець, у зв`язку з віком та хворобою був у безпорадному стані, висловлював прохання або бажання про надання допомоги з боку відповідача по справі, а він свідомо від її надання ухилялись.

Тобто, факту навмисного ухилення спадкоємця від надання допомоги безпорадному спадкодавцю з боку відповідача не доведено.

Також позивач та її представник не надали жодного належного та допустимого доказу, які б свідчили про умисні дії ОСОБА_2 , які б перешкоджали спадкодавцеві ОСОБА_4 скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяв виникненню права на спадкування у нього самого чи в інших осіб або сприяв збільшенню їхньої частки у спадщині.

За змістом ч.1 та ч.4 ст.77, а також ч.1ст.89 ЦПК України належними є докази,які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зокрема, відсутні звернення спадкодавця чи його родичів до правоохоронних органів з приводу перешкоджання відповідачем позивачу скласти заповіт, виклики нотаріуса та відмова у посвідченні заповіту за наведених обставин.

Показання свідків про те, що ОСОБА_2 радив батькові не складати заповіт не є підтвердженням того, що відповідач перешкоджав скласти такий заповіт та що відповідач сприяв виникненню у нього права на спадкування.

Враховуючи викладені обставини, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено тих обставин, що ОСОБА_2 не має права на спадкування з підстав передбачених ч. 2ст. 1224 ЦК України.

Таким чином, дослідивши всі надані докази в сукупності суд дійшов до висновку, що позовні вимоги щодо усунення відповідача від права на спадкування після смерті батька не можуть бути задоволені, оскільки позивач не надала жодних належних, допустимих та достатніх доказів того, що відповідач ухилялись від участі у догляді за хворим батьком та не надано доказів, що відповідач перешкоджав якимось чином померлому скласти заповіт.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за доцільне судові витрати слід віднести за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, ст. 1224 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволені позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), третя особа ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) про усунення від права на спадкування - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання Одеському апеляційному суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 10.03.2021 року включно.

Суддя Маломуж А. І.