Провадження № 2/522/8269/21
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
24 листопада 2021 року Приморський районний суд м. Одеси:
у складі: головуючої судді - Ковтун Ю.І.,
за участі секретаря - Лахматової С.В.,
представника позивача адвоката Черненка М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ», треті особи Приватний нотаріус Київської міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шуляченко Микола Борисович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -
В обґрунтування позову позивач зазначив, що 23.06.2021 приватним нотаріусом Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис № 218392, відповідно до якого з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» стягнуто заборгованість за кредитним договором № ОД 14/10/2007/840-К/272 від 19.10.2007, нібито укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Надра». Разом з тим вказаний договір не укладався, натомість укладався договір № ОД 14/10/2007/980-К/272 від 19.10.2007. Крім того, у виконавчому написі неправильно вказано адресу проживання позивача АДРЕСА_2 , замість правильної АДРЕСА_2 (приватний будинок). Зазначає, що відповідно до кредитного договору № ОД 14/10/2007/980-К/272 від 19.10.2007 кінцевий термін повернення кредиту 18.10.2009, тому право вимоги за кредитним договором у ПАТ КБ «Надра» виникло 19.10.2009. Вчиняючи 23.06.2021 виконавчий напис, приватний нотаріус не перевірив належним чином момент виникнення права вимоги у відповідача. Станом на 23.06.2021 не існувало підстав для вчинення виконавчого напису, оскільки з моменту виникнення права вимоги відповідача минуло більше трьох років.
Ухвалою Приморського районного суд м.Одеси від 15 вересня 2021 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
28.10.2021 на адресу суду від представника позивача адвоката Черненка М.О. надійшло клопотання про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, в якому просить у випадку задоволення позову окрім витрат на оплату судового збору покласти на відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6500 гривень.
Представник позивача адвокат Черненко М.О. у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав.
Треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. та приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шуляченко М.Б. у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.
У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, за наявності згоди представника позивача, суд постановив ухвалу від 24.11.2021 про заочний розгляд справи згідно зі ст.ст. 280-281 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно кредитного договору №ОД 14/10/2007/980-К/272 від 19.10.2007, що укладений між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 , кінцевий термін повернення кредиту 18.10.2009 (п. 2.3.3 Договору) (а.с. 8 -10)
02.09.2021 товариство з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» звернулося до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шуляченка М.Б. із заявою про примусове виконання виконавчого напису № 218392 від 23.06.2021, що виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. (а.с.15).
03.09.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шуляченком М.Б. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 66694195) з примусового виконання спірного виконавчого напису (а.с.16-17).
Як вбачається з Інформації про виконавче провадження (ВП № 66694195) приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шуляченком М.Б. 03.09.2021 також були винесені постанови про стягнення з боржника основної винагороди, про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій та про арешт коштів боржника (а.с.11 14).
Згідно з пунктом 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.
Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Такий перелік документів затверджений постановою Кабінетом Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»(надалі Перелік).
Колегія суддів апеляційного суду в цій справі дійшла висновку про те, що позивачами доведено факт застосування до них оскаржуваного нормативно-правового акту, оскільки запропоновані оскаржуваною постановою КМУ зміни у процедуру вчинення виконавчих написів нотаріусів на кредитних і іпотечних договорах створюють можливість при наявності злого умислу, недбалості чи з інших причин кредитору та/чи його посадовим особам або пов`язаним із ними третім особам, незаконно заволодіти коштами або майном, як позивачів так і інших громадян України, шляхом введення в оману нотаріуса, який керуючись спірним актом буде вимушений вчинити виконавчий напис на підставі документів, що не є належними доказами безспірності заборгованості, та згодом стягнення майна чи коштів виконавчою службою на підставі такого виконавчого напису
Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.
Згідно підпунктів 1.1.-1.3 п. 1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.
Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.
Нотаріуси відмовляють у вчиненні виконавчого напису у випадках, коли витребовується майно, звернення стягнення на яке забороняється законодавством України або здійснюється виключно на підставі рішення суду.
В Постанові КЦС ВС від 23.01.2018 в справі № 310/9293/15ц зазначено, що вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
З матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від відповідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед є безспірним.
Крім того, суд приймає до уваги, що кінцевий термін повернення кредиту згідно вказаного вище кредитного договору 18.10.2009 року. Таким чином, не обґрунтовано винекнення заборгованості за тілом кредиту і несплаченими відсотками за користування кредитом поза межами закінчення строку дії кредитного договору, який закінчився майже 11 років тому.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України (постанова Великої Палати ВС від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12, постанова Великої Палати ВС від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12.
Таким чином, оскаржуваний виконавчий напис видано на суму заборгованості за кредитом, яка не є безспірною.
Також, суду не надано доказів відступлення права вимоги за кредитним договором №ОД 14/10/2007/980-К/272 від 19.10.2007.
Частиною 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частинами 1,3,4 ст.83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Відповідачем на спростування доводів зазначених позивачем жодних доказів суду не надано.
При цьому, всупереч вимогам ч.1 ст. 84 ЦПК України відповідач, який є юридичною особою, не скористався правом подати клопотання про витребування доказів судом, яке роз`яснено, зокрема, судом в ухвалі про відкриття провадження по справі. Також, відповідачем не зазначено причин неможливості подати суду докази, при цьому підстав для звільнення від доказування на підставі ст.82 ЦПК України судом не встановлено.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що при винесенні спірного виконавчого напису не було дотримано умову для винесення напису, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору.
Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч.3,4,5 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
09.09.2021 між ОСОБА_1 та адвокатом Черненком М.О. укладено договір № 09/09-01 про надання правової допомоги.
Відповідно до додатку № 1 до Договору загальна вартість послуг з надання правової допомоги складає 6500 гривень, яка складається з: попередня усна правова консультація з питань вчинення та виконання виконавчих написів нотаріусів вартість 700 грн.; ознайомлення з наявними документами, складання, оформлення та подача позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню вартість 2500 грн.; представництво Клієнта та участь у судових засіданнях у суді першої інстанції, незалежно від їх кількості, до моменту ухвалення судового рішення вартість 3300 грн. (а.с. 43 48).
Відповідно до довідки про здійснення оплати від 20.10.2021, яка видана адвокатом Черненком М.О. підтверджує, що ОСОБА_1 здійснив оплату послуг з надання йому правничої допомоги у повному розмірі в сумі 6500 гривень (а.с. 49).
Суд враховує правову позицію висловлену у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи).
Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.
Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).
Враховуючи особливості предмета спору, суб`єктний склад правовідносин, ціну позову, а також характер виконаної адвокатом роботи та критерій розумності її розміру, суд вважає, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6500 гривень є завищеними, а тому суд дійшов висновку про зменшення розміру зазначених витрат та стягнення у відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 3000,00 гривень.
Керуючись с. ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 273, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ», треті особи Приватний нотаріус Київської міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шуляченко Микола Борисович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - задовольнити.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» (код за ЄДРЮОФОП та ГФ 43115064) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» (код за ЄДРЮОФОП та ГФ 43115064) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Ю.І. Ковтун