КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

за участю секретаря Линок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 01 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича про визнання незаконним та скасування запису про право власності,-

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича про визнання незаконним та скасування запису про право власності. Свої вимоги мотивувала тим, що на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 51411269 від 02 березня 2020 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за Акціонерним товариством «Альфа Банк» та внесенням до Державного реєстру відповідного запису про право власності номер 35746013. Під час реєстрації за Акціонерним товариством «Альфа Банк» права власності на спірну квартиру було порушено вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Крім того, позивач зареєстрована та постійно проживає у спірній квартирі та у неї відсутнє інше житло. У зв`язку з чим позивач просить визнати незаконним та скасувати запис про право власності № 35746013 щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 , за Акціонерного товариства «Альфа-Банк», вчинений 27 лютого 2020 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним Максимом Анатолійовичем на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 51411269 від 02 березня 2020 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 червня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і її позов задовольнити, посилаючись на те, що суд не врахував висновків відповідних норм права, викладених в постановах ВС у подібних правовідносинах.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 листопада 2007 року між позивачем та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) було укладено іпотечний договір із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до умов якого позивач передала в іпотеку квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8-9).

01 березня 2018 року постановою Апеляційного суду м. Києва заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 грудня 2015 року скасовано та постановлено нове, за яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за договором «Про іпотечний кредит» № 172н/1078 від 01 грудня 2006 року станом на 31 липня 2015 року у загальному розмірі 1 696 472,69 грн. (а.с. 10-12).

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 51411269 від 02 березня 2020 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за Акціонерним товариством «Альфа Банк» та внесенням до Державного реєстру відповідного запису про право власності номер 35746013 (а.с.13-15).

Позивач просить визнати незаконним та скасувати запис про право власності № 35746013 щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 , за Акціонерного товариства «Альфа-Банк», вчинений 27 лютого 2020 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним Максимом Анатолійовичем на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 51411269 від 02 березня 2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила про порушення вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Крім того, позивач зареєстрована та постійно проживає у спірній квартирі та у неї відсутнє інше житло.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України N 1952 (в редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Зміст зазначеної правової норми переконливо свідчить про те, що, на відміну від частини 2 статті 26 Закону України № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, чинна редакція встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи:

1) судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав;

2) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав;

3) судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Встановивши вказані обставини, суд відмовив в задоволенні позову, посилаючись на те, що з 16 січня 2020 року законодавець вже виключив такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права в зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом права у не у спосіб визначений законом.

З вимогами про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності позивач не зверталася.

Проте, такий висновок суду не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх особистого порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».

Відповідно до правових висновків 10.04.2019 року Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові у справі № 726/1538/16-ц вказала, що 07 червня 2014 року набув чинності Закон № 1304-VII, згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону № 1304-VII протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Вказаний Закон є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Таким чином приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним Максимом Анатолійовичем вчинено нотаріальну дію в порушення вказаних вимог закону, оскільки кредит був наданий у валюті - 120000 доларів США, квартира не перевищує 120 кв.м., в квартирі зареєстрована та проживає позивач, і це є її єдиним житлом, в зв`язку з тим, що на дані правовідносини поширюється дія Закону № 1304-VII.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України N 1952 (в редакції, чинній з 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

За змістом зазначеної правової норми на відміну від частини 2 статті 26 Закону України № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, чинна редакція встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи:

1) судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав;

2) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав;

3) судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

За таких обставин, суд відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦПК України маввизначити ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, яка звернулася до суду, відповідно до викладеної в позові вимоги із посиланням на Закон 1952-IV, та постановити рішення про скасування державної реєстрації прав.

Згідно п. 51 Порядку ведення державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМУ від 26.10.2021 року № 1141, у Державному реєстрі прав під час внесення записів про скасування державної реєстрації прав за допомогою програмних засобів його ведення автоматично поновлюються записи про речові права, їх обтяження, що існували до проведення державної реєстрації прав, що скасована, у разі їх наявності у державному реєстрі прав.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову та скасування державної реєстрації прав, а саме рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 51411269 від 02 березня 2020 року Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М.А., відповідно до якого зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за Акціонерним товариством «Альфа Банк» та внесенням до Державного реєстру відповідного запису про право власності номер 35746013.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 01 червня 2021 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича про визнання незаконним та скасування запису про право власності задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати запис про право власності №35746013 від 27лютого 2020 року, який здійснений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 51411269 від 02.03.2020 (запис про право власності №35746013) за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», яким приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін Максим Анатолійович зареєстрував право власності за АТ «Альфа-банк» на 3-кімнатну житлову квартиру АДРЕСА_3 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

Припинити право власності Акціонерного товариства «Альфа-Банк», на 3- кімнатну житлову квартиру АДРЕСА_3 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник