РІШЕННЯ

іменем України

Справа № 285/2771/21

провадження у справі № 2/0285/740/21

29 грудня 2021 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючої - судді Михайловської А.В.

за участі секретаря судового засідання Ковальової З.С.,

сторони у справі: позивач - ОСОБА_1 , представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 , представник відповідача - ОСОБА_4 ,

відповідач - ОСОБА_5 ,

третя особа - приватний нотаріус Новоград-Волинського міського нотаріального округу Житомирської області Лінкевич Броніслав Адамович,

розглянувши у загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , третя особа - приватний нотаріус Новоград-Волинського міського нотаріального округу Житомирської області Лінкевич Броніслав Адамович,про визнання договору дарування удаваним та визнання його договором купівлі-продажу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, -

встановив:

01.06.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду та просила ухвалити рішення суду, яким визнати догорів дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу Лінкевич Б.А. 27.03.1998 року, договором купівлі-продажу. Визнати дану квартиру спільною сумісною власністю.

В обґрунтування позову вказала, що з відповідачем ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі, під час якого ними, за спільні кошти, було придбано квартиру АДРЕСА_1 . Про те, що договір купівлі-продажу квартири був оформлений договором дарування вона дізналася лише 03.01.2020 року, тому звернулася до суду з даним позовом.

Того ж, 01.06.2021 року, разом з позовною заявою, позивач подала до суду заяву про забезпечення позову.

02.06.2021 року заявуОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , середня ринкова вартість якої складає - 450000 гривень 00 копійок, власником якої є ОСОБА_3

02.06.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено підготовче судове засідання, встановлено сторонам строки вчинення процесуальних дій.

25.08.2021 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву та заяву про застосування строків позовної давності у даній справі.

16.09.2021 року представником відповідача подано до суду клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для подачі відзиву на позовну заяву.

05.10.2021 року поновлено відповідачу строк подачі відзиву на позовну заяву.

25.10.2021 року закінчено підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, з підстав викладених у позовній заяві, які просила задовольнити.

Представник відповідачів позовні вимоги не визнав, просили відмовити у їх задоволенні та застосувати строки позовної давності.

Заслухавши учасників справи, з`ясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд приходить до наступного.

Встановлено, що з 04.03.1997 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 03.12.2019 року у справі № 285/3557/19 (а.с.15).

27.03.1998 року між відповідачем ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу Лінкевич Б.А. 27.03.1998 року, зареєстрований в реєстрі за № 1035 (а.с.129).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилалась на те, що квартира була придбана у період перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 за спільні сумісні кошти подружжя. Позивач у позові також зазначала, що про укладення саме договору дарування квартири на ім`я відповідача ОСОБА_3 вона дізналась лише 03.01.2020 року, коли вона отримала рішення суду про визнання її такою, що втратила право користування даною квартирою.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача посилався на те, що позивачеві було відомо про укладення саме договору дарування, а не купівлі-продажу квартири з часу укладення такого договору. Також зазначив, що позивач під час спільного життя з відповідачем зареєструвала місце свого проживання у зазначеній квартирі.

Надаючи оцінку даним правовідносинам, суду виходить з наступного.

Оспорюваний договір укладено у 1998 році, тому до правовідносин, які виникли між сторонами, застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 року (далі - ЦК УРСР).

Відповідно до статті 58 ЦК УРСР якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Як роз`яснено у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» при вирішенні питання про визнання угоди недійсною судові необхідно враховувати, що недійсність угоди може бути підтверджена будь-якими з передбачених процесуальним законом засобами доказування, якщо інше не передбачено законом. Однак ціна та інші істотні умови угоди, укладеної в простій письмовій чи нотаріальній формі, не можуть бути встановленими на підставі показань свідків, крім випадків кримінально караних діянь.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

До удаваних правочинів наслідки недійсності можуть застосовуватися лише у разі, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, сторона має довести: 1) факт укладання правочину, що на його думку є удаваним, 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин, 4) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

До того ж для визнання правочину удаваним слід мати на увазі, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо.

Згідно із статтями 243, 244 ЦК УРСР за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Договір дарування на суму понад 500 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений.

До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 цього Кодексу, відповідно до якої договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до статті 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що оспорюваний договір дарування квартири укладено у письмові формі та нотаріально посвідчено, тобто він відповідає вимогам щодо форми та змісту договору дарування нерухомого майна, укладеного між фізичними особами, між сторонами не настали інші права та обов`язки, ніж передбачені договором дарування, а позивач не надала суду доказів того, що сторони договору дарування - відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 діяли свідомо з метою приховати інший правочин, та мали на меті укладення саме договору купівлі-продажу квартири, а не договору дарування, зокрема не надала доказів оплатності цього договору, а тому суд приходить висновку, що у позові слід відмовити у зв`язку з його недоведеністю.

При цьому, суд не бере до уваги показання свідків, опитаних у судовому засіданні, оскільки ціна та інші істотні умови угоди, укладеної в простій письмовій чи нотаріальній формі, не можуть бути встановленими на підставі показань свідків.

Щодо застосування строків позовної давності, то суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 71 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 ЦК УРСР.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Схожі висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51)).

З урахуванням вище викладеного, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог за недоведеністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача не підлягають стягненню понесені судові витрати щодо сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 4, 76 - 89, 141, 200, 206, 258, 259, 263 - 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Відмовити у задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , третя особа - приватний нотаріус Новоград-Волинського міського нотаріального округу Житомирської області Лінкевич Броніслав Адамович, про визнання договору дарування удаваним та визнання його договором купівлі-продажу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повне найменування (ім`я) сторін:

позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання - АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) ;

відповідач - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання - АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

відповідач - ОСОБА_5 ( РНОКПП - не встановлено, місце реєстрації - АДРЕСА_4 );

третя особа - приватний нотаріус Новоград-Волинського міського нотаріального округу Житомирської області Лінкевич Броніслав Адамович ( місцезнаходження - вул. Замкова, 3/6, м. Новоград-Волинський, Житомирська область).

Дата складення повного судового рішення - 06.01.2022 року.

Головуюча А.В.Михайловська