Дата документу 02.03.2021 Справа № 331/1057/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 331/1057/20 Головуючий у 1 інстанції: Жукова О.Є.
№ 22-ц/807/766/21 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Бєлова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 липня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ

В березні 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначало, що відповідно до кредитного договору № б/н 28.04.2010 року, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 , останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на умовах визначених «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку».

Банк виконав свої зобов`язання перед позичальником, надавши кредит в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором.

Однак, в порушення взятих на себе зобов`язань за вказаним договором, відповідач не виконував умови договору, в зв`язку з чим станом на 16.12.2019 року утворилася заборгованість за кредитним договором в межах позовних вимог в розмірі 447352,20 грн..

Посилаючись на зазначені обставини просило суд, стягнути з відповідача на свою користь 447352,20 грн., та судові витрати по справі.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 липня 2020 року позовну заяву задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк ПРИВАТБАНК заборгованість за тілом кредиту у розмірі 447 352 гривень 20 копійок, а також судовий збір у сумі 6710 гривень 28 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в особі адвоката Щедріни О.П. подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовної заяви відмовити повністю.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інтанції встановлено, що 28.04.2010 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг та підписав заяву № б/н, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого карткового ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку .

У заяві позичальника строк повернення кредиту не зазначено.

Умови та Правила з надання банківських послуг, надані позивачем як доказ нарахування заборгованості відповідачем не підписувалися, а тому, як правильно зазначив суд першої інстанції, не можуть розцінюватися як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 28.04.2010 року шляхом підписання Анкети-заяви.

В той же час відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 липня 2019 р. у справі № 342/180/17 (провадження №14-131цс19), який підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин (ч.4 ст.263 ЦПК) сама по собі відсутність в кредитному договорі вказівки про строк повернення кредиту не є підставою для відмови в задоволенні вимог кредитодавця про стягнення фактично отриманих та використаних позичальником коштів, оскільки за змістом ч.2 ст.530 ЦК, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.

Позичальником використовувалися кредитні кошти та частково погашався борг, проте в добровільному порядку борг повністю не повернутий Банку.

Вказані обставини підтверджуються довідкою про зміну умов кредитування , згідно якої 29.08.2018 року кредитний ліміт був збільшений до 400 000,00 гривень, а також наданими позивачем випискою за договором станом на 18.05.2020 року та довідкою , якою підтверджено, що відповідачу відповідально до умов договору видавалися кредитні картки , термін дії останньої визначений до 07/22.

Згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем , відповідач ОСОБА_1 не виконав своєчасно боргові зобов`язання за кредитним договором, через що в нього виникла заборгованість станом на 16.12.2019 року за тілом кредиту в розмірі 447 352,20 гривень .

Суд першої інстанції дійшов висновку, що враховуючи те, що факт отримання відповідачем кредиту, який останній в добровільному порядку не повернув , є доведеним, право позивача є порушеним і підлягає судовому захисту.

Судом першої інстанції стягнені на користь позивача лише кошти, які отримувалися відповідачем як кредитні та не були повернені ( тіло кредиту).

Посилання в апеляційній скарзі відповідача на те, що наданий позивачем розрахунок не є належним доказом, судова колегія вважає безпідставними, позаяк позивачем надано не лише розрахунок, а й довідку про рух коштів.

З наданої виписки про рух коштів вбачається, що відповідач активно користувався банківськими послугами/ використовував платіжну картку та рахунки для витрати кредитних грошових коштів шляхом їх переказу на численні рахунки інших осіб через додаток «Приват 24».

Також відповідач використовував платіжний засіб для розрахунків в численних магазинах, супермаркетах, АЗС, закладах харчування, готелі тощо.

Жодних доказів на спростування цих відомостей відповідач не надав, хоча судова колегія враховує, що такі перекази та розрахунки за рахунок кредитних коштів, в тому числі з використанням додатку «Приват24», можливі лише за умови перебування відповідача у кредитних відносинах з банком та надання банку відповідних особистих даних та уповноважень на здійснення розрахунків.

Тож суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволеня.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 липня 2020 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 9 березня 2021 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков