Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа 542/1223/20
Номер провадження 2/542/78/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 року смт Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Шарової-Айдаєвої О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Рибки Ю.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Драбинівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

07 жовтня 2020 року ОСОБА_1 (надалі також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до Драбинівської сільської ради (надалі також відповідач), в якій просив: визнати за ним, ОСОБА_1 , право власності за набувальною давністю на гараж загальною площею 42,2 м?, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 09 жовтня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження (а.с. 17).

Ухвалою суду від 03 грудня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті (а.с. 40).

Аргументи учасників справи

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на гараж загальною площею 42,2 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за набувальною давністю, ОСОБА_1 зазначав, що з 2000 року добросовісно, відкрито володіє та безперервно користується вказаним гаражем.

З огляду на викладене, враховуючи приписи статті 344 ЦК України, позивач звернувся до суду із відповідним позовом про визнання за ним права власності за набувальною давністю на гараж загальною площею 42,2 м2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 09 жовтня 2020 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі відповідачу - Драбинівській сільській раді Новосанжарського району Полтавської області - був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали для надання до суду відзиву на позов разом із усіма доказами, на яких ґрунтуються заперечення відповідача (а.с. 17).

Драбинівська сільська рада правом подати до суду відзив на позовну заяву не скористалась. У наданій до суду заяві від 25.02.2021 (а.с. 72) зазначила, що проти позову не заперечує.

В судове засідання, призначене на 01 березня 2021 року, позивач з`явився, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Драбинівська сільська рада не забезпечила в судове засідання явку свого представника, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлялась належним чином (а.с. 71), надала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи без участі представника (а.с. 72).

Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про можливість проводити судове засідання за даної явки.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, заслухавши пояснення свідка у судовому засіданні, дослідивши письмові докази, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом

У 2000 році ОСОБА_1 отримав у користування від Приватної Агрофірми «Кустоловська» (код 30731491) в селі М. Солонці, Новосанжарський район, Полтавська область, нежитлове приміщення (гараж), сплативши за це кошти у сумі 2000 грн, на підтвердження чого до суду надана копія накладної № 12 від 05.10.2000 (а.с. 31).

З наданих до суду позивачем документів вбачається, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06.05.2014 у справі № 816/1038/14 Товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Кустоловська» (код 30731491) припинено як юридичну особу (а.с. 73-75).

Незважаючи на це, на замовлення позивача 25.11.2014 ПП Полтавським Бюро Технічної Інвентаризації «Інвентаризатор» виготовлено технічний паспорт на виробничий будинок (гараж) за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4-8).

Крім іншого, раніше з метою належного користування земельною ділянкою, на якій знаходиться вказаний гараж, позивач уклав з Кустоловською сільською радою Новосанжарського району договір оренди землі від 15.03.2013, відповідно до умов якого Кустоловська сільська рада передала у строкове платне користування ОСОБА_1 відповідну земельну ділянку загальною площею 338 м2 , на якій такий гараж знаходиться (а.с. 10-11).

Довідкою Виконавчого комітету Драбинівської сільської ради № 02-19/254 від 01.12.2020 підтверджено те, що гр. ОСОБА_1 користується гаражем з 2000 року, який знаходиться в задовільному стані в селі Малі Солонці, Новосанжарський район, Полтавська область.

Позивачем вказано, що оскільки у період з 2000 року по теперішній час, він добросовісно, безперервно та відкрито користується приміщенням гаража по АДРЕСА_1 , то він має всі підстави для визнання за ним права власності за набувальною давністю на гараж, відповідно до приписів частини 1 статті 344 ЦК України.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою про визнання за ним права власності за набувальною давністю на гараж загальною площею 42,2 м2.

Надаючи оцінку позовним вимогам та аргументам позивача, суд виходить з наступного.

Норми права, які підлягають застосуванню

Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав.

За змістом статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини 4 статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своє власністю (частина 1).

Згідно з частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом частини 1 статті 344 ЦК України, на яку посилається позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Таким чином, відповідно до частини 1 статті 344 ЦК України, для такого набуття необхідна сукупність умов:

- наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт;

- законність об`єкта володіння;

- добросовісність заволодіння чужим майном;

- відкритість володіння; безперервність володіння;

- сплив установлених строків володіння;

- відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Аналізуючи поняття «добросовісність володіння» як ознаку набувальної давності за статтею 344 ЦК України, Верховний Суд України в Постанові від 06.09.2018, по справі № 205/1178/16-ц, прийшов до висновку, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Також у Постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі №645/2540/17-ц зазначено, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Відповідно до правового висновку, якого дійшла Велика палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17 (провадження №12-291гс18), правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Висновки щодо правозастосування

Оцінюючи можливість набуття позивачем права власності на виробничий будинок (гараж) за вказаних вище обставин за набувальною давністю, суд, здійснює аналіз наявності всієї сукупності обставин, зазначених у частині 1 статті 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності саме за відповідною підставою.

Судом встановлено, що позивач, як громадянин України є суб`єктом, який здатний набути у власність об`єкт нерухомості виробничий будинок (гараж).

Виробничий будинок, гараж, право власності на який за набувальною давністю просить визнати позивач, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Досліджуючи добросовісність заволодіння позивачем відповідного нежитлового приміщення, суд виходить з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що відповідний об`єкт нерухомості, позивач отримав у користування від Приватної Агрофірми «Кустоловська», як такий, що перебував на балансі цієї юридичної особи, у 2000 році, сплативши кошти відповідно до накладної № 12 від 05.10.2000.

Дослідивши надану позивачем до суду Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, суд з`ясував, що на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження не зареєстровані (а.с. 76).

Отже, право власності ані за Приватною Агрофірмою «Кустоловська» (ТОВ Агрофірма «Кустоловська»), ані за іншими особами на вказаний гараж не зареєстроване, як і не зареєстроване будь-яке інше речове право за жодною особою.

Крім цього, як зазначено вище, ТОВ Агрофірма «Кустоловська» відповідно до рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 06.05.2014 у справі № 816/1038/14 було припинено.

Таким чином, відповідний об`єкт нерухомості отриманий позивачем у володіння добросовісно і обставини заволодіння таким майном не давали і не могли давати володільцю гаража ОСОБА_1 жодного сумніву щодо неправомірності заволодіння таким майном, жодній особі право власності на вказаний гараж не належить, інших речових прав на нього не виявлено.

Зважаючи на викладені обставини, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 добросовісно заволодів чужим майном.

Досліджуючи відкритість та безперервність володіння протягом 10 років позивачем зазначеним нерухомим майном (гаражем), суд виходить з наступного.

На підтвердження відкритості та безперервності володіння нерухомим майном, а саме: гаражем, позивачем до суду надана довідка Виконавчого комітету Драбинівської сільської ради № 02-19/254 від 01.12.200, відповідно до якої вбачається, що позивач ОСОБА_1 користується гаражем з 2000 року, який знаходиться в задовільному стані в селі Малі Солонці, Новосанжарський район, Полтавська область.

В судовому засіданні позивачем пояснено, що він здійснює утримання вказаного нежитлового приміщення, доглядає за ним, проводить ремонтні роботи з метою збереження належного стану такого гаражу. В самому гаражі він зберігає свій трактор.

Окрім цього, в судовому засіданні була допитана в якості свідка, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свідком ОСОБА_3 у судовому засіданні було зазначено, що вона є сусідкою ОСОБА_1 , її будинок знаходиться поряд з господарством позивача та гаражем. Свідком вказано, що ОСОБА_1 постійно користується відповідним гаражем з 2000 року, він ставить у цей гараж свій трактор. Інших осіб, які б користувались відповідним гаражем їй не відомо. ОСОБА_1 не приховується факт користування гаражем.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що з 2000 року та по теперішній час ОСОБА_1 є добросовісним володільцем та користувачем зазначеного виробничого будинку (гаражу). ОСОБА_1 безперешкодно, безперервно, відкрито володіє та користується виробничим будинком, а саме: гаражем, більше 10 років. Ним не приховується факт користування гаражем.

З огляду на вище викладені обставини, приймаючи до уваги, що під час розгляду справи знайшли підтвердження факти відкритого, добросовісного, безперервного, протягом більше ніж 10 років володіння позивачем виробничим будинком - гаражем, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , суд приходить до висновку про необхідність визнати за позивачем право власності на зазначене нерухоме майно (виробничий будинок (гараж)), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ) за набувальною давністю.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи встановлені судом обставини, досліджені докази та зважаючи на норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги.

На підставі викладеного, керуючись статтями 263-265, 268 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Драбинівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області про визнання права власності за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності за набувальною давністю на виробничий будинок (гараж) загальною площею 42,2 м2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи до Полтавського апеляційного суду через Новосанжарський районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ;

відповідач:Драбинівська сільська рада Новосанжарського району Полтавської області, вул. Центральна, б. 11, с. Драбинівка, Новосанжарський район, Полтавська область, ;

представник позивача: Кірнос Наталія Валеріївна, місце здійснення адвокатської діяльності: пл. Перемоги, 11, смт Нові Санжари, Полтавська область.

Повний текст рішення складений 10 березня 2021 року.

Суддя О.О. Шарова-Айдаєва