Справа №639/133/21
Провадження №2/639/791/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі

головуючого судді - Баркової Н.В.,

за участю секретаря - Волкової С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, -

ВСТАНОВИВ:

11.01.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який в подальшому був уточнений, до відповідача ОСОБА_2 і просить суд розірвати шлюб між ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований Виконавчим комітетом Безруківської сільської Ради Дергачівського району Харківської області (актовий запис № 10 від 15.10.2011 року);стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття, у твердій грошовій сумі: на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - 960, 50 грн., на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 - 1 197,50 грн. Після розірвання шлюбу залишити прізвище позивача без змін « ОСОБА_1 » та стягнути з відповідача судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 15.10.2011 року позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,. та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Позивач вказує, що вона разом із сином та донькою проживає окремо від відповідача. Як зазначає позивач, різниця в поглядах на права та обов`язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і, як наслідок, до фактичного припинення шлюбних стосунків між нею та відповідачем. З квітня 2020 року сторони взагалі припинили будь-яке спілкування з відповідачем, ніяких почуттів, крім неприязні, між ними не залишилось. Жодних спільних інтересів у позивача з відповідачем немає, так само, як і наміру продовжувати шлюб чи зберегти сім`ю, тому позивач вважає, що їх подальше сімейне життя неможливе і такий шлюб суперечить як її інтересам, так і моральним засадам суспільства. Також відповідач з квітня 2020 року повністю припинив надання матеріальної допомоги на утримання спільних дітей, які постійно потребують нормального харчування, придбання одягу, лікування, витрат на навчання. Враховуючи високі ціни та підвищення рівня необхідних витрат, позивач сама не здатна в повній мірі забезпечити утримання дітей. Крім того позивач вказує, що відповідач, який проживає окремо від неповнолітніх дітей, матеріально своїм дітям не допомагає, у зв`язку з чим позивач вирішила звернутися до суду з відповідною заявою. Як вказує позивач, з огляду на те, що ОСОБА_2 працює та отримує регулярний дохід, вона вважає найбільш доцільним, з огляду на положення СК України, встановлення аліментів у твердій грошовій сумі в мінімальному гарантованому розмірі на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а саме 960, 50 грн. - на утримання ОСОБА_4 , 1197, 50 грн. - на утримання ОСОБА_3 ..

Зазначені обставини стали причиною для звернення позивача з даним позовом.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.01.2021 року позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей - залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії даної ухвали.

На виконання ухвали суду від 13.01.2021 року позивачем вказані недоліки позовної заяви були усунуті, надано уточнену позовну заяву, ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 02.02.2021 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. Призначено судове засідання.

Сторони в судове засідання не з`явились, до судового розгляду сторони надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. В своїй письмовій заяві позивач позов підтримала, відповідач - позов визнав у повному обсязі, просив його задовольнити.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 15.10.2011 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уклав шлюб із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстровано у Виконавчому комітеті Безруківської сільської Ради Дергачівського району Харківської області, про що зроблено відповідний актовий запис №10 і підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 15.10.2011 року. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу « ОСОБА_1 » (а.с.6).

У позивача та відповідача народилися діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що зроблений відповідний актовий запис №21 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 12.08.2013 року, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що зроблений відповідний актовий запис №189 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 29.03.2016 року. Батьками дітей зазначеніОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 7-8).

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно з ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Статтею 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з ч.1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами. Оскільки позивач та відповідач наполягають на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Отже суд вважає недоцільним надання сторонам строку для примирення.

З огляду на викладене, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємини подружжя, дослідивши письмові докази, суд вважає подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї неможливим, оскільки це може зашкодити інтересам позивача, неповнолітніх дітей та відповідача, який позов визнав, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Згідно зі ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Положеннями ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Законом України «Про Державний бюджет на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2021 року - 1 921,00 гривень, з 1 липня - 2 013,00 гривень, з 1 грудня - 2 100,00 гривень, а від 6 до 18 років: з 1 січня 2021 року - 2 395,00 гривень, з 1 липня - 2 510,00 гривень, з 1 грудня - 2 618,00 гривень.

Частиною першою ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Виходячи з приписів ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Так, враховуючи надані позивачем докази і встановлені судом обставини, а також беручи до уваги те, що відповідач позов визнав в повному обсязі, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, зважаючи на відсутність заперечень з боку відповідача з посиланням на відповідні докази стосовно його стану здоров`я та матеріального становища, наявності інших дітей або непрацездатних членів родини та інших обставин, визначених законом, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення аліментів, які підлягають задоволенню в повному обсязі.

Так суд вважає необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дітей стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1 197,50 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11.01.2021 року та до досягнення дитиною повноліття ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , в твердій грошовій сумі в розмірі 960, 50 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11.01.2021 року та до досягнення дитиною повноліття ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову за вимогу про розірвання шлюбу в розмірі 454,00 грн., а іншу частину судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 454,00 грн. - стягнути з відповідача на користь позивача на підставі ст. 141 ЦПК України. Також суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 50 відсотків судового збору, від якого позивач звільнена на підставі Закону України «Про судовий збір» за майнову вимогу про стягнення аліментів на утримання дітей.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 141, 142, 206, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 105, 110-115, 150, 180-183, 191 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей - задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований 15.10.2011 року у Виконавчому комітеті Безруківської сільської Ради Дергачівського району Харківської області, актовий запис №10.

Прізвище позивача ОСОБА_1 після розірвання шлюбу залишити без змін -« ОСОБА_1 ».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1 197 (одна тисяча сто дев`яносто сім) гривень 50 копійок, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11.01.2021 року та до досягнення дитиною повноліття ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , в твердій грошовій сумі в розмірі 960 (дев`ятсот шістдесят) гривень 50 копійок, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11.01.2021 року та до досягнення дитиною повноліття ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у Новобаварському районі м. Харкова повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні відповідно до квитанції №55 від 11.01.2021 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Жовтневий районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Дергачівським РВ ГУМВС України в Харківській області 09.12.2011 року, РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_6 виданий Харківським РВУМВС України в Харківській області 23.05.2000 року, РНОКПП: НОМЕР_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Повне рішення складено 09.03.2021 року.

Суддя Н.В. Баркова