РІШЕННЯ

Іменем України

10.12.2021 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова в особі судді Гладишевої Х.В.,

за участю секретаря судового засідання Василюк В.Б.,

учасники справи:

позивач - не з`явилася

відповідач - не з`явився

третя особа не з`явилася

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Франківського районного суду м.Львова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про визнання особи таким, що втратив право на користування житловим приміщенням,-

встановив:

До Франківського районного суду м.Львова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про визнання особи таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Короткий зміст заяв по суті справи. Аргументи учасників справи.

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою, в якій просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житлом - квартирою АДРЕСА_1 . Свої позовні вимоги вона мотивує тим, що вона та її донька третя особа ОСОБА_3 є співвласниками зазначеної квартири, в такій окрім неї та доньки зареєстрований її син ОСОБА_2 . Однак син з 2019 року не проживає за місцем реєстрації, обов`язків по утриманню житла не несе. Зазначила, що реєстрація відповідача в даній квартирі порушує її права, як співвласника, володіти, користуватися та розпоряджатися квартирою, на підставі чого просить визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним житлом.

Відзив на позовну заяву не надходив.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 18.08.2021 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 10.00 год. 11.10.2021 року.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 11.10.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.30 год. 03.11.2021 року.

03.11.2021 року розгляд справи відкладено на 01.12.2021 року.

01.12.2021 року розгляд справи відкладено на 10.12.2021 року.

10.12.2021 року в судове засідання позивач та її представник адвокат Орач А.С. не з`явилися, при цьому представник позивача - адвокат Орач А.С. подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи за відстутності сторони позивача. Також в поданій заяві зазначив, що позов підтримує, просить такий задоволити, та проти винесення заочного рішення не заперечує.

Також, третя особа ОСОБА_3 подала заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує, просить суд позов задоволити.

Відповідач в судові засідання 11.10.2021 року,03.11.2021 року, 01.12.2021 року та 10.12.2021 року не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, про причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 та третій особі ОСОБА_3 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 286712351 від 25.11.2021 року, свідоцтвом про право власності на квартиру №217432 від 02.02.2000 року, свідоцтвом про право на спадщину за законом від 29.09.2003 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №2084205 від 25.11.2003 року.

Також встановлено, що ОСОБА_2 є сином позивача ОСОБА_1 та рідним братом третьої особи ОСОБА_3 .

Згідно довідок з місця проживання про склад сім`ї і прописку, виданих ЛКП «Магістральне» №1166 від 30.06.2021 року та №1939 від 29.11.2021 року, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано троє осіб: позивач ОСОБА_1 її донька ОСОБА_3 (третя особа) та син ОСОБА_2 (відповідач).

Як вбачається із актів, складених комісією майстрів ЛКП «Магістральне» №106 від 17.08.2021 року, №159 від 23.06.2021 року, №172 від 01.07.2021 року та від 29.11.2021 року ОСОБА_2 не проживає в квартирі АДРЕСА_1 з 2019 року.

Судом також безспірно встановлена та обставина, що відповідачу ОСОБА_2 ніхто і ніколи не чинив перешкод у користуванні спірним жилим приміщенням, однак, він не користувався таким та не приймав участі в утриманні житла протягом тривалого часу.

Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч.2 ст.386 Цивільного кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ч.1 ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту (ч. 1, ч. 3 ст. 402 ЦК України).

Сервітутне правовідношення виникає в силу закону згідно з ч.1 ст.402 Цивільного кодексу України за наявності факту проживання особи разом із власником обтяженого сервітутом житла та спільне з ним користування цим житлом. У ЦК України право членів сім`ї власника житла на користування ним визнається сервітутним правом. Це право є особистим сервітутом, оскільки виникає в інтересах певної особи - члена сім`ї власника житла. Таким чином, суб`єктами даного сервітутного правовідношення є, з одного боку, власник житла, а з іншого - член його сім`ї. Згідно з положеннями ЖК України до членів сім`ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла у подружжя не виникло право спільної власності), їх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (ч.2 ст.64, ч.3 ст.156 ЖК України). Об`єктом цього сервітуту є право обмеженого користування частиною житлового приміщення, визначеною власником житла.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Своїми процесуальними правами сторони розпорядились на власний розсуд.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 відсутній за місцем своєї реєстрації на АДРЕСА_2 і не проживає в цьому житлі понад один рік, при цьому не встановлено поважності причини його відсутності чи наявність домовленості між ним і власникамм житла щодо порядку користування квартирою, тому ОСОБА_2 слід визнати таким, що втратив право користування житлом квартирою АДРЕСА_1 .

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю 1 та 2 груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб.

Згідно копії довідки МСЕК №015969 від 29.07.1994 року ОСОБА_1 є інвалідом 1 групи.

Відтак, з зазначеного вище, убачається, що позивач, як сторона у справі, звільняється від сплати судового збору, а відтак судовий збір у розмірі 908 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 280-283, 354 ЦПК України, суд

ухвалив :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про визнання особи таким, що втратив право на користування житловим приміщенням задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення,має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд-якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду або через Франківський районний суд м.Львова.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 (ІПН НОМЕР_2 ), місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя Х.В.Гладишева