УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

29 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Стеценко А.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Державної установи «Запорізький обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України», про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, зобов`язання виплатити заробітну плату за час відсторонення від роботи,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з Державної установи «Запорізький обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України», в якому просить суд визнати незаконним та скасувати наказ ДУ «Запорізький обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» № 264-к від 08.12.2021 про відсторонення від роботи та зобов`язати ДУ «Запорізький обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» виплатити ОСОБА_2 невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи.

Ознайомившись з поданими матеріалами, суд приходить до висновку, що позовна заява не відповідає наступним вимогам Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Так, зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що ним заявлено дві окремі вимоги немайнового характеру, а саме: визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та зобов`язання виплатити заробітну плату за час відсторонення від роботи.

Як на підставу звільнення від сплати судового збору ОСОБА_1 посилається на приписи п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки його позовні вимоги стосуються стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Отже, вказаною нормою передбачено два випадки трудових правовідносин, у яких позивачі звільняються від сплати судового збору, а саме: у справах про стягнення заробітної плати; та у справах про поновлення на роботі.

Однак, зі змісту позовної вбачається, що ОСОБА_1 оскаржується наказ ДУ «Запорізький обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» про відсторонення його від роботи з 08.12.2021 на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати, тобто ОСОБА_1 порушується питання про допуск його до виконання своїх трудових обов`язків, адже його не було звільнено із займаної посади, а лише відсторонено на певний строк.

Враховуючи, що предметом позову є оскарження наказу про відсторонення ОСОБА_1 від роботи, на підставі якого було призупинено виконання ним трудових обов`язків, а не звільнено його із займаної посади, суддя доходить до висновку, що доводи позивача про те, що він звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду із вказаним позовом, є безпідставними.

Крім того, ОСОБА_1 не звільняється від сплати судового збору, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», за позовну вимогу про зобов`язання ДУ «Запорізький обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України» виплатити йому невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи, оскільки за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України та статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця та не входить до структури заробітної плати і не є тотожнім його стягненню.

У постанові Верховного Суду України від 30.11.2016 в справі № 6-1121цс16 зроблено висновок, що починаючи з 01.09.2015, позивачі в справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях: про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі.

Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (або за час вимушеного прогулу) під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях. Указаний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 в справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18).

Крім того, за змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Вказаний правовий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 369/10046/18 (провадження № 61-9664сво19).

Враховуючи вищевикладене, суддя доходить висновку, що пільги щодо сплати судового збору не поширюються на вимоги позивача заявлені у вказаному позові, а тому заявлені позивачем позовні вимоги підлягають оплаті судовим збором.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання до суду позовної заяви немайнового характеру поданою фізичною особою сплачується в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року „Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах, подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об`єктом справляння судового збору.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Оскільки позивачем заявлено дві позовні вимоги немайнового характеру, то йому необхідно сплатити за них судовий збір у розмірі 1816 грн. (908 грн. х 2 = 1816 грн.).

Платіжні реквізити для перерахування судового збору: Отримувач: ГУК у Зап.обл/м.Зап. Вознес./22030101; Код отримувача (ЄДРПОУ): 37941997; Номер рахунку (IBAN): UA0008513; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код класифікації доходів бюджету: 22030101.

Згідно з ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконають вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунуть недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Таким чином, оскільки встановлено, що позовна заява подана до суду з порушенням вимог Цивільного процесуального кодексу України, вважаю, що її слід залишити без руху, надавши позивачеві строк для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині даної ухвали, шляхом подання до суду документів, що підтверджують сплату судового збору в уставленому законом розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 259-261 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи «Запорізький обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я України», про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, зобов`язання виплатити заробітну плату за час відсторонення від роботи - залишити без руху.

Надати позивачу десятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Роз`яснити, що у випадку невиконання зазначених вимог у встановлений строк заява буде визнана неподаною та повернута відповідно до вимог ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя А.В. Стеценко