Справа № 352/2246/20
Провадження № 22-ц/4808/463/21
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р. Р.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Василишин Л.В.,

суддів: Девляшевського В.А., Томин О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду від 22 грудня 2020 року, ухвалене у складі судді Струтинського Р.Р. у м.Івано-Франківську, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

встановив:

Рішенням Тисменицького районного суду від 22 грудня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 05 червня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 869. Присвоєно ОСОБА_2 дошлюбне прізвище « ОСОБА_2 ».

Судом також вирішено стягнути з ОСОБА_1 у дохід державного бюджету (стягувач - Державна судова адміністрація України) судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

На вказане рішення в частині стягнення судового збору, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вважав неправильним висновок суду про те, що, оскільки позивачка як інвалід другої групи звільнена від сплати судового збору, то з відповідача слід стягнути 840,80 грн судового збору в дохід державного бюджету. Зазначив, що позивач не ставила вимог щодо відшкодування їй судових витрат, а також не надавала доказів понесення судових витрат. Тому суд повинен був застосувати положення ч.6 ст.141 ЦПК України та віднести судові витрати в цій справі, які складаються тільки з судового збору, за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Із зазначених підстав просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього судового збору скасувати.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно вимог частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З урахуванням наведених положень розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судове рішення оскаржується лише в частині стягнення судових витрат, тому відповідно до положень статті 367 ЦПК України законність ухваленого в іншій частині судового рішення колегією суддів не перевіряється.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення у оскаржуваній частині відповідає.

Ухвалюючи рішення та стягуючи з ОСОБА_1 у дохід державного бюджету (стягувач - Державна судова адміністрація України) судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп., суд першої інстанції виходив з того, що позивачка як інвалід другої групи звільнена від сплати судового збору згідно п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Такий висновок відповідає нормам процесуального права.

Так, відповідно до ч.ч.1-2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положенням ч.6 ст.141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У справі, що розглядається, позов ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено. У зв"язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору, однак справа судом розглянута по суті, витрати по її розгляду підлягають відшкодуванню, у даному випадку, з відповідача на користь держави. Тому суд першої інстанції правильно стягнув з ОСОБА_1 у дохід державного бюджету (стягувач - Державна судова адміністрація України) судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, про те, що позивач не ставила вимог щодо відшкодування їй судових витрат, а також не надавала доказів понесення судових витрат, тому у суду не було підстав для стягнення з відповідача судового збору, колегія суддів відхиляє.

Так, відповідно до ст.264 ЦПК України розподіл витрат між сторонами є одним із питань, які суд вирішує під час ухвалення рішення, тому для вирішення цього питання не потрібно заяви сторони у справі. Разом з тим, витрати у справі понесла не позивачка, яка звільнена від сплати судового збору, а держава, тому відповідач, зважаючи на задоволення позову, зобов`язаний сплатити судовий збір, який повинен був бути сплачений позивачкою за подання позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у оскаржуваній частині.

З огляду на викладене та з урахуванням положень частини 1 статті 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Частиною 6 статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тисменицького районного суду від 22 грудня 2020 року- без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Л.В. Василишин

Судді: В.А. Девляшевський

О.О. Томин