Справа № 214/580/21
2/214/1592/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 вересня 2021 року, Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Ткаченка А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Фастовець Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, цивільну справу № 214/580/21 за позовною заявою ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та компенсації за затримку її виплати, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , від імені якогодіє представник ОСОБА_2 22 січня 2021 року звернувся до суду з позовом, який згодом 22 червня 2021 року було уточнено (а.с. 132-140) до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та компенсації за затримку її виплати.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у період з 14.11.2016 року по 03.12.2018 рік, він ОСОБА_1 , працював в ПАТ «Державний ощадний банк України» на посаді головного спеціаліста банківської безпеки філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк».

Враховуючи його посадові обов`язки, його графік роботи є досить змінним і досить часто він мав виходити на роботу у вихідні та святкові дні, оскільки у вихідні кожного дня інкасаторська служба обслуговує більше 50 торгових точок, здійснюючи інкасацію готівки в різні магазини. Невиконання обов`язків перед вказаними торговими організаціями з боку банку, загалом має тягнути великі штрафні санкції і саме тому керівництво фактично кожні вихідні примушувала його та інших співробітників виходити на роботу у святкові і вихідні дні, які для нього фактично не є офіційно робочими. При цьому відповідачем, не дивлячись на вимоги про його роботу у вказані дні, всупереч нормам діючого законодавства «про оплату праці», КЗпП України та інше, не проводився облік даних днів як робочих та не проводилась оплата за них відповідно до вказаних норм.

Так за спірний період ним було відпрацьовано наступні вихідні дні, які не було обліковано та оплачено належним чином: 2017 рік - Січень - 7, 8, 9, 21, 22; Лютий - 11,12, 25, 26; Березень - 8,11,12,25,26; Квітень - 8,9, 17,22, 23, 29, 30; Травень - 20,21; Червень - 3-5, 17, 18, 28; Липень - 1,2, 15, 16, 29, 30; Серпень - 12,13,24,25; Вересень - 9, 10, 23, 24; Жовтень - 28, 29; Листопад - 11, 12, 25, 26; Грудень - 10, 23, 24.

Разом за 2017 рік відпрацьовано у вихідні і святкові дні 52 дні, заробітна плата за які йому не була нарахована та виплачена.

2018 рік - Січень - 1, 2, 6, 7, 20, 21; Лютий - 3,4, 17, 18; Березень - 4, 17, 18, 31; Квітень - 1, 7, 8, 9, 14, 15, 30; Травень - 1, 6, 9, 12, 13, 19, 20, 26, 27, 28.

Разом за 2018 рік у вихідні та святкові дні відпрацював 31 день, заробітна плата за які не була нарахована та виплачена. Загалом не було оплачено 83 дні.

Листом від 26.04.2018 р. відповідач відмовив йому у вказаній виплаті з досить цинічним посиланням на те, що така оплата здійснюється лише за умови виданні відповідного наказу по філії, який у свою чергу мав би бути погоджений із профспілковим комітетом банку.

Не погоджуючись з даним рішенням відповідача, він звернувся до суду з позовом про стягнення заробітної плати.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу від 21.02.2020 року (справа №214/3562/18) позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Державний ощадний банк України» про скасування наказів, стягнення заробітної плати, компенсації та моральної шкоди задоволено частково.

Вказаним рішенням суду з ПАТ «Державний ощадний банк України» стягнуто: заборгованість по заробітній платі у розмірі 46065,00 гривень; компенсацію за затримку виплати заробітної плати за період з 07.01.2017 року по 23.07.2018 рік в розмірі 3326,13 гривень; моральну шкоду в розмірі 5000, 00 гривень; судові витрати по справі.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04.09.2020 року апеляційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» - залишено без задоволення. Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу залишено без змін.

Ухвалою Верховного суду від 29.09.2020 року - у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - відмовлено.

У період з 16.09.2020 року по 21.09.2020 рік рішення суду виконано шляхом безготівкового переказу коштів на рахунок позивача.

Однак, у позовній заяві ним не охоплені вимоги, щодо інших «штрафних санкцій», а саме: середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати та компенсація за затримку виплати зарплати за період з моменту кінцевої дати нарахування 24.07.2018 р. (як це заявлено у розрахунку позовних вимог і рішенні суду по справі №214/3562/18) по 16.09.2020 р. (фактичну дату здійснення кінцевого розрахунку).

20.05.2021 р. Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу було отримано відповідний лист від відповідача з доданими до нього довідками, у т. ч. і довідкою про середньомісячний заробіток позивача з урахуванням перерахунку відповідно до рішення суду по справі №214/3562/18.

Так, відповідно до вказаної довідки середньоденна заробітна плата позивача 36,27 грн./год., середньомісячна заробітна плата позивача 6383,52 грн./міс.

Зважаючи на надані відповідачем дані, середньоденна заробітна плата позивача фактично складала 36,27 * 8 год (тривалість робочого дня) = 290,16 грн. / день.

У первісній редакції позову позивачем були здійснені самостійні розрахунки вказаної середньоденної заробітної плати було зазначено, що середньоденна зарплата складала 283,68 грн. / день, а не 290,16 грн. / день, як це є в дійсності. Тому у цій частині позовні вимоги уточнені позивачем у відповідності до фактичних обставин справи: Середньоденний заробіток складає: 290,16 грн. / день.

Враховуючи вищезазначене, середній заробіток, який відшкодовується роботодавцем, обчислюється наступним чином:

З 03.12.2018 року (час звільнення) по 16.09.2020 рік (фактичний розрахунок) = 653 дні (кількість днів затримки виплат) * 290,16 грн. (середньоденну заробітну плату, розрахованої відповідно до постанови КМУ №100) = 189474,48 гривень.

Отже, за період з 03.12.2018 року по 16.09.2020 рік, відповідачем повинно бути сплачено середній заробіток у розмірі 189474,48 гривень.

Разом з цим просить врахувати, факт виконання ним роботи у вихідні дні, порушення відповідачем норм трудового законодавства по відношенню до нього, як працівника та інші факти трудових правовідносин, були предметом дослідження в іншій справі (214/3562/18). За таких обставин, дослідженню та підтвердженню ці факти - не підлягають.

Крім того, при поданні позовної заяви у справі №214/3562/18 позивачем було здійснено розрахунок компенсації за затримку виплати заробітної плати - якщо виплата зарплати затримується на один і більше календарних місяців, роботодавець зобов`язаний нарахувати та виплатити працівникам компенсацію втрати частини заробітної плати (далі компенсація) (ст. 34 Закону про оплату праці та ст. 1, 2 Закону № 2050).

Компенсації підлягає грошовий дохід (разом із сумою індексації), який одержується у гривнях на території України та не має разового характеру (ч. 2 ст. 2 Закону № 2050, п. 3 Порядку № 159). Компенсація проводиться за рахунок тих самих джерел, що й виплати, за невиплату яких вона нараховується (п. 7 Порядку № 159).

Для визначення суми компенсації індекс споживчих цін обчислюється шляхом множення щомісячних індексів споживчих цін, які публікуються Держстатом України за період невиплати заробітної плати. Індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується заробітна плата, до розрахунку не включається.

Суми компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати відносяться до фонду додаткової зарплати (ст. 2 Закону про оплату праці, пп. 2.2.8 Інструкції № 5).

Тому згідно з пп. 14.1.48 ПКУ дана компенсація є зарплатою і для цілей застосування положень розд. IV ПКУ.

Враховуючи вказане, відповідачеві було нараховано до виплати та стягнено рішенням суду компенсацію втрати частини заробітної плати за період з 07.01.2017 р. по 23.07.2018 р. (момент здійснення відповідного розрахунку) у розмірі 3326,13 грн., однак при цьому в дійсності кінцевий розрахунок виплата заробітної плати, як вказувалось вище була проведена лише 16.09.2020 р.

Також зазначає, що при цьому із-за незаконних дій відповідача середній заробіток позивачем для вказаного розрахунку було взято із наданої раніше інформації відповідачем у розмірі 277,50 грн., а відповідно до наданої самим же відповідачем довідки від 06.05.2021 р. (у даній справі) реальний середній заробіток складав 290,16 грн. / день.

Таким чином, відповідач має сплатити вказану компенсацію за період з 24.07.2018 р. по 16.09.2020 р. відповідно до наведеного нижче розрахунку:

Сума заборгованості за місяць становить = 290,16 грн. (денний розмір заробітної плати) * 2 (подвійний розмір за роботу у вихідні/святкові дні) * кількість днів * коефіцієнт за місяць.

Коефіцієнти для визначення суми компенсації за затримку виплати заробітної плати, нарахованої в січні 2017 року - травні 2018 року, при її виплаті в вересні 2020 року (фактичний розрахунок):

У вересні 2020 року виплачується заборгованість із зарплати, нарахованої в:2017 року2018 року
січень0,3000,139
лютий0,2870,129
березень0,2640,116
квітень0,2530,108
травень0,2370,108
червень0,217
липень0,215
серпень0,216
вересень0,192
жовтень0,178
листопад0,168
грудень0,156

ЗА 2017 РІК:

Січень:

2901,60 грн. (580,32 грн. * 5 днів) * 0,300 = 870,48 гривень;

Лютий:

2321,28 грн. (580,32 грн. * 4 дня) * 0,287 = 666,21 гривень;

Березень:

2901,60 грн. (580,32 грн. * 5 днів) * 0,264 = 766,02 гривень;

Квітень:

4062,24 грн. (580,32 грн. * 7 днів) * 0,253 = 1027,75 гривень;

Травень:

1160,64 грн. (580,32 грн. * 2 дня) * 0,237 = 275,07 гривень;

Червень:

3481,92 грн. (580,32 грн. * 6 днів) * 0,217 = 755,58 гривень;

Липень:

3481,92 грн. (580,32 грн. * 6 днів) * 0,215 = 148,61 гривень;

Серпень:

2321,28 грн. (580,32 грн. * 4 дня) * 0,216 = 501,40 гривень;

Вересень:

2321,28 грн. (580,32 грн. * 4 дня) * 0,192 = 445,69 гривень;

Жовтень:

1160,64 грн. (580,32 грн. * 2 дня) * 0,178 = 206,59 гривень;

Листопад:

2321,28 грн. (580,32 грн. * 4 дня) * 0,168 = 389,98 гривень;

Грудень:

1740,96 грн. (580,32 грн. * 3 дня) * 0,156 = 271,59 гривень.

Загальна сума компенсації за затримку заробітної плати за 2017 рік становить 6324,97 гривень.

ЗА 2018 РІК:

Січень:

3481,92 грн. (580,32 грн. * 6 днів) * 0,139 = 483,99 гривень;

Лютий:

2321,28 грн. (580,32 грн. * 4 дня) * 0,129 = 299,45 гривень;

Березень:

2321,32 грн. (580,32 грн. * 4 дня) * 0,116 = 269,27 гривень;

Квітень:

4062,24 грн. (580,32 грн. * 7 днів) * 0,108 = 438,72 гривень;

Травень:

5803,20 грн. (580,32 грн. * 10 днів) * 0,108 = 626,75 гривень;

Загальна сума компенсації за затримку заробітної плати за 2018 рік становить 2118,18 гривень.

Сума компенсації за весь період затримки виплати заробітної плати (07.01.2017 рік 16.09.2020 рік) у загальній сумі становить 8443,15 гривень.

Рішенням суду було стягнено суму компенсації частково за період з 07.01.2017 р. по 23.07.2018 р. у розмірі 3326,13 грн.

Таким чином, додатково стягненню підлягає компенсація у розмірі 8443,15 3326,13 = 5117,02 грн.

Тому просить стягнути з відповідача, ПАТ «Державний ощадний банк України», на його ОСОБА_1 , користь середній заробіток за затримку виплати заробітної плати при звільненні за період з 03.12.2018 року по 16.09.2020 рік у розмірі 189474,48 гривень, суму компенсації за затримку виплати заробітної плати у розмірі 5117,02 грн, та стягнути в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу 12000,00 гривень.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 22.01.2021 року справа передана на розгляд судді Ткаченкові А.В. (а.с. 34).

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 січня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с.35-36).

22 лютого 2021 року на виконання вимог ухвали про залишення позову без руху надано квитанцію про сплату судового збору (а.с. 38-40).

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 лютого 2021 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження (а.с.41-42).

01 березня 2021 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бурлаченка С.Ю. надійшло клопотання про поновлення строку звернення до суду з позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України» (а.с.44-52).

01 березня 2021 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бурлаченка С.Ю. надійшло клопотання про витребування доказів, а саме витребування від ПАТ «Державний ощадний банк України» довідки про середньоденну та середньомісячну заробітну плату ОСОБА_1 , та довідку про розмір компенсації за затримку виплати заробітної плати (а.с.53-54).

23 березня 2021 року від представника відповідача ОСОБА_3 надійшло заперечення на клопотання про витребування доказів (а.с. 72-75).

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 березня 2021 року клопотання представника позивача задоволено, та витребувано докази від ПАТ «Державний ощадний банк» (а.с.80-81).

Від представника відповідача 26.03.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву,та 15.07.2021 року на адресу суду надійшов відзив на уточнену позовну заяву, з якого вбачається що АТ «Ощадбанк» вважає позовні вимоги позивача незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. У своїй позовній заяві позивач стверджує про затримку виплати заробітної плати за період 03.12.2018 по 16.09.2020 та необхідності виплати у зв`язку з цим середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати, посилаючись на порушення Банком ст.ст.116, 117 КЗпП України.

Свої вимоги щодо стягнення середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати Позивач обґрунтовує ст.116 КЗпП України, а саме: при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Та ч.1 ст.117 КЗпП України: в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Звернення ОСОБА_4 до суду із позовом про необхідність оплати роботи у вихідні та святкові дні (справа № 214/3562/18) свідчить про наявність спору про розміри належних звільненому працівникові сум, а тому відшкодування середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати не може бути проведено на підставі ч.1 ст.117 КЗпП України.

Крім того, за змістом пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Тобто застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/87952206)зазначено, що відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. У даній справі Велика Палата Верховного Суду погоджується з тим, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16, і вважала, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: 91.1. Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором. 91.2. Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 91.3. Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника. 91.4. Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

На питання співмірності розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні у позовній заяві звертає увагу і сам позивач.

Як вбачається із змісту позовної заяви та заявлених вимог, розмір невиплаченої заробітної плати становить 46065, 00 грн., в той час як розмір заявлених до стягнення сум середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 185243,04 грн., що майже в 4 рази перевищує невиплачену при звільненні суму заробітної плати, що не можна визнати справедливим.

Вважають, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати необґрунтовані та неспівмірні із розміром спірної суми, яка визначена постановою Дніпровського апеляційного суду від 04.09.2020 в справі № 214/3562/18 та задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги про стягнення компенсації за затримку виплати заробітної плати зазначають, що у своїй позовній заяві позивач стверджує про затримку виплати заробітної плати за період 14.11.2016 по 03.12.2018, посилаючись на порушення Банком ст.34 Закону «Про оплату праці», ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21 лютого 2001 р. № 159.

Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЗУ ««Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Станом на день звільнення 03 грудня 2018 року виплата всіх сум, що були нараховані та належали Позивачу були проведені у відповідності до ст.116 КЗпП України.

Підставою для нарахування заробітної плати за 83 дні стала постанова Дніпровського апеляційного суду від 04.09.2020 в справі № 214/3362/18. На виконання зазначеної постанови суду ОСОБА_1 16.09.2020 була нарахована та виплачена заробітна плата в сумі 46065,00 грн. та компенсація за затримку виплати заробітної плати в сумі 3326,13 грн. (даний факт Позивачем не заперечується).

Згідно із ст.2 ЗУ ««Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Тобто, в даному випадку строки виплати нарахованої заробітної плати Банком не порушені, а відтак підстави для виплати компенсації відсутні.

Окрім того слід зазначити, що Позивачем не наведено жодного обґрунтування та пояснень щодо коефіцієнтів, які ним використовувались під час нарахування компенсації, у зв`язку з чим вважаємо, що наведені в позові суми компенсації за затримку виплати заробітної плати належним чином не доведені.

Отже, ввважють, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та є необґрунтованими.

Щодо порушення строків звернення до суду, зазначають, що уПостанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 р. у справі № 910/4518/16, вказала, що за змістом норм статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захистправ звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку, не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою та не входить до структури заробітної плати.

Як зазначив Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду в постанові від 16.01.2018 у справі №446/509/16-ц (http://reyestr.court.gov.ua/Review/71749941) «…суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про те, що до позовної вимоги про стягнення з Гніздичівського державного спиртового заводу на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 31.12.2010 року по 24.01.2014 року в розмірі 120 710 грн 46 коп. застосовується тримісячний строк звернення до суду з такою вимогою, а враховуючи відсутність поважних причин його пропуску, обґрунтовано відмовили у позові у цій частині». Аналогічна правова позиція міститься в ухвалі ВССУ № 367/6233/14-ц від 21.06.2017.

За висновками Конституційного Суду України, викладеними в Рішенні від 22.12.2012 №4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу встановлено: в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. ОСОБА_1 працював у Банку по 03 грудня 2018 року, тобто саме 03 грудня 2018 року Позивач був звільнений. Позивач стверджує про затримку виплати заробітної плати за період 03.12.2018 по 16.09.2020 та середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати.

Як свідчать матеріали справи, що не заперечується і Позивачем в позовній заяві, з позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку Позивач звернувся до суду лише 05.01.2021, тобто через два роки та один місяць після звільнення. На час звернення Позивача з даними вимогами давно закінчились встановлені ст. 233 КЗпП України строки звернення до суду - тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого прав.

В липні 2018 року Позивач звертався до суду з позовом до Банку про необхідність оплати роботи у вихідні та святкові дні (справа № 214/3562/18) тобто ще в липні 2018 року Позивач знав про можливі порушення свого права.

Позивач звільнився з АТ «Ощадбанку» 03.12.2018 року, і з ним було проведено розрахунок при звільненні, тобто вже 03.12.2018 знав або міг знати про те, що йому невиплачено заробітну плату за роботу у вихідні та святкові дні за період січень 2017 травень 2018 р.р., і відповідно вже в грудні 2018 року (в межах тримісячного строку) позивач мав можливість звернутися до Банку з вимогами щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Однак цього не було зроблено.

На виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 04.09.2020 в справі № 214/3562/18 ОСОБА_4 16.09.2020 була нарахована та виплачена заробітна плата в сумі 46065,00 грн.

Викладене свідчить, що пропуск Позивачем встановлених ст. 233 КЗпП України строків на звернення до суду є окремою, самостійною, підставою для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Крім того, вони заперечують проти вимог про відшкодування витрат на оплату професійної правничої допомоги. Так як, за відсутності підстав для задоволення позовних вимог, відсутні підстави для покладення витрат, пов`язаних з розглядом справи, на Позивача (ст. 141 ЦПК України). Крім того, п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 137 ЦПК України). Надані Позивачем суду неналежні документи, крім відсутності підстав для задоволення позовних вимог, унеможливлюють вирішення питання про відшкодування витрат на його користь, а саме: детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги у даній справі та розрахунок вартості наданої у даній справі правничої допомоги не надано; платіжний документ на підтвердження витрат по оплаті правничої допомоги не наданий;розмір витрат на правничу допомогу є явно завищеним враховуючи складність справи та предмет спору. Інших доказів на підтвердження надання послуг з їх детальним описом, в тому числі актів виконаних робіт, Позивачем не надано.

Тому просять в задоволенні позовуОСОБА_1 до АТ «Ощадбанк» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати в сумі 185243,04 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 12000 грн. відмовити в повному обсязі (а.с.85-87), (а.с.148-150).

20 травня 2021 року від представника позивача до канцелярії суду на виконання ухвали суду про витребування доказів надійшли довідки із заначенням середньоденної та середньомісячної заробітної плати ОСОБА_1 та довідка про розмір компенсації за затримку виплати заробітної плати (а.с. 111-113).

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 серпня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.158-159).

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бурлаченко С.Ю. до судового засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовлольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 до судового засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності, в порядку письмового провадження.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, які вважає належними, допустимими та достатніми в їх сукупності, виходячи з принципів змагальності та диспозитивності, приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст.ст.11, 15 ЦК України, цивільні права і обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Судом встановлено, що з 14.11.2016 року по 03.12.2018 року позивач ОСОБА_1 працював на посаді головного спеціаліста відділу банківської безпеки філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» та звільнений з посади у зв`язку з скороченням чисельності або штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.11-12).

Матеріалами справи підтверджено, а саме постановою Дніпровського апеляційного суду від 04.09.2020 року встановлено, що позивач ОСОБА_1 протягом 2016-2019 років безпосередньо виконував обов`язки, передбачені його посадовою інструкцією, у вихідні та святкові дні, тоді як заробітна плата за ці дні йому не нараховувалася та не виплачувалася, розмір невиплаченої заробітної плати ОСОБА_1 за роботу у вихідні та святкові дні становить 46065,00 грн. (277,50 грн. х 83 днів х 2).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04.09.2020 року рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2020 року яким стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 46065 гривень 00 копійок, компенсація за затримку виплати заробітної плати за період з 07.01.2017 року по 23.07.2018 рік в розмірі 3 326,00 гривень залишено без змін (а.с. 13-24).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно довідки від 06.05.2021 року № 103.21-17/0460 середньогодинна заробітна плата ОСОБА_1 складає 36,27 гривень, відповідно середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 290,16 грн ( а.с. 113).

Відповідно до довідки №103.21-17/0461 від 30.04.2021 року встановлено, що відповідно до фінансового розпорядження від 21.09.2020 року за рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21.02.2020 року у справі №214/3562/18 на користь ОСОБА_1 16 вересня 2020 року нараховано 46 065 грн. 36 коп. заборгованість по заробітній платі та 3326 гривень 13 копійок компенсація за затримку виплати заробітної плати, що також підтверджується випискою по картковому рахунку (а.с. 26, 112).

Перш, ніж розглядати заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги по суті, суд вважає за доцільне вирішити питання щодо поновлення чи не поновлення пропущеного позивачем строку для подання позовної заяви, оскільки відповідач у відзиві просить відмовити в позові ОСОБА_1 в тому числі, і з підстав пропуску ним строку звернення до суду.

Нормами статті 233 КЗпП передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №910/4518/16, вказано, що за змістом норм статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку, не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою та не входить до структури заробітної плати.

За висновками Конституційного Суду України, викладеними в Рішенні від 22.12.2012 №4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу встановлено: в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Як видно із довідки ПАТ «Державний ощадний банк України» розрахунок з позивачем відповідно до рішення суду про стягнення заробітної плати, компенсації за затримку виплати заробітної плати та моральної шкоди було проведено 16 вересня 2020 року. Таким чином до моменту погашення боргу відповідачем позивач був позбавлений права сформулювати свої позовні вимоги.

Даний позов ОСОБА_1 було подано до суду 22 січня 2020 року. В своїй заяві про поновлення сроку звернення до суду позивач зазначає, що вже є людиною похилого віку і не розуміється у всіх юридичних тонкощах, а тому вважав, що на його вимоги має поширюватися строк давності у 3 роки, а не три місяці. Крім того, йому пізніше було роз`яснено що є різниця між заробітною платою, на яку строки не розповсюджуються та середнім заробітком.

Крім того відповідно до медичної довідки від 25.02.2021 року позивач ОСОБА_1 внаслідок наявних у нього захворювань хребта та серця, був відсутній в межах міста та перебував на лікуванні. Також його представник ОСОБА_2 перебував на лікуванні, так як хворів на COVID-19.

Проте, суд звертає увагу, що позивач дійсно пропустив тримісячний строк звернення до суду з цим позовом, однак це відбулося з поважних причин, оскільки цьому передувало тривале виконання рішення суду щодо стягнення на його користь заборгованості по заробітній платі, введення в країні карантиних обмежень щодо боротьби з інфекційною хворобою COVID-19, стан здоров`я позивача.

А тому, відповідно до ст. 127 ЦПК України суд вважає, що позивачу слід поновити пропущений ним строк для звернення до суду з вказаним позовом, так як він пропущений з поважних причин.

Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України: «Про оплату праці», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001року № 159 (зі змінами).

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Статтею 21 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати, працівникові надається право на компенсацію, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», за яким підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (ст.1 вказаного Закону).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші (ст. 2 вказаного Закону).

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (ст.3 вказаного Закону).

Відповідно до п.4 вищевказаного Порядку, проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати: сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Основною умовою для виплати громадянам компенсації є порушення власником встановлених строків виплати нарахованих доходів, зокрема, заробітної плати. При цьому, компенсація за порушення строків виплати нарахованого доходу проводиться незалежно від вини органу, що здійснює відповідні виплати та незалежно від порядку і підстав нарахування цього доходу чи його частини: самим підприємством добровільно чи на виконання судового рішення.

Розрахунок компенсації втрати частини заробітної плати за період з 24.07.2018 року по 16.09.2020 року, у зв`язку з порушенням строків її виплати позивачу, обраховується з урахуванням виплати у вересні 2020 року.

Коефіцієнти для визначення суми компенсації за затримку виплати заробітної плати, нарахованої в січні 2017 року - травні 2018 року, при її виплаті в вересні 2020 року (фактичний розрахунок):

У вересні 2020 року виплачується заборгованість із зарплати, нарахованої в:2017 року2018 року
січень0,3000,139
лютий0,2870,129
березень0,2640,116
квітень0,2530,108
травень0,2370,108
червень0,217
липень0,215
серпень0,216
вересень0,192
жовтень0,178
листопад0,168
грудень0,156

ЗА 2017 РІК:

Січень:

2901,60 грн. (580,32 грн. * 5 днів) * 0,300 = 870,48 гривень;

Лютий:

2321,28 грн. (580,32 грн. * 4 дня) * 0,287 = 666,21 гривень;

Березень:

2901,60 грн. (580,32 грн. * 5 днів) * 0,264 = 766,02 гривень;

Квітень:

4062,24 грн. (580,32 грн. * 7 днів) * 0,253 = 1027,75 гривень;

Травень:

1160,64 грн. (580,32 грн. * 2 дня) * 0,237 = 275,07 гривень;

Червень:

3481,92 грн. (580,32 грн. * 6 днів) * 0,217 = 755,58 гривень;

Липень:

3481,92 грн. (580,32 грн. * 6 днів) * 0,215 = 148,61 гривень;

Серпень:

2321,28 грн. (580,32 грн. * 4 дня) * 0,216 = 501,40 гривень;

Вересень:

2321,28 грн. (580,32 грн. * 4 дня) * 0,192 = 445,69 гривень;

Жовтень:

1160,64 грн. (580,32 грн. * 2 дня) * 0,178 = 206,59 гривень;

Листопад:

2321,28 грн. (580,32 грн. * 4 дня) * 0,168 = 389,98 гривень;

Грудень:

1740,96 грн. (580,32 грн. * 3 дня) * 0,156 = 271,59 гривень.

Загальна сума компенсації за затримку заробітної плати за 2017 рік становить 6324,97 гривень.

ЗА 2018 РІК:

Січень:

3481,92 грн. (580,32 грн. * 6 днів) * 0,139 = 483,99 гривень;

Лютий:

2321,28 грн. (580,32 грн. * 4 дня) * 0,129 = 299,45 гривень;

Березень:

2321,32 грн. (580,32 грн. * 4 дня) * 0,116 = 269,27 гривень;

Квітень:

4062,24 грн. (580,32 грн. * 7 днів) * 0,108 = 438,72 гривень;

Травень:

5803,20 грн. (580,32 грн. * 10 днів) * 0,108 = 626,75 гривень;

Загальна сума компенсації за затримку заробітної плати за 2018 рік становить 2118,18 гривень.

Сума компенсації за весь період затримки виплати заробітної плати (07.01.2017 рік 16.09.2020 рік) у загальній сумі становить 8443,15 гривень.

Рішенням суду було стягнуто суму компенсації частково за період з 07.01.2017 р. по 23.07.2018 р. у розмірі 3326,13 грн.

Таким чином, суд вважає, що додатково стягненню підлягає компенсація у розмірі 8443,15 3326,13 = 5117,02 грн.

Аналізуючи зазначений позивачем розрахунок суми компенсації втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 24.07.2018 року по 16.09.2020 рік, суд дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок відповідає вимогам закону.

З наданого розрахунку вбачається, що компенсація, яка підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 , за період з 24.07.2018 року по 16.09.2020 року, з урахуванням фактично виплаченої 16.09.2020 року заробітної плати, за затримку виплати заробітної плати за період з 26.09.2015 року по 16.03.2018 року з урахуванням частини стягнутої компенсації рішенням суду в розмірі 3326,13 гривень складає 5 117,02 грн., а тому позовні вимоги в цій частині обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Щодо вирішення питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно довідки від 06.05.2021 року № 103.21-17/0460 середньогодинна заробітна плата ОСОБА_1 складає 36,27 гривень, відповідно середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 290,16 грн ( а.с. 113).

Кількість робочих днів за період з 03.12.2018 року по 16.09.2020 року складає 653 дні.

Відтак середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.12.2018 року по 16.09.2020 року, з урахуванням фактично виплаченої суми заборгованості по заробітній платі, становить 189 474,48 грн. (290,16 грн. * 653 дні).

Разом з тим, метою покладення на робтодавця відповідальності, визначеної у статті 117 КЗпП України, у разі невиконання обов`язку провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно достатті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

У постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і дійшла висновку, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно достатті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у період з 14 листопада 2016 року по 03 грудлня 2018 року працював на підприємстві відповідача на посаді головного спеціаліста відділу банківської безпеки філії Дніпровське обласне управління АТ «Ощадбанк», до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (надалі ПАТ «Ощадбанк») про стягнення заробітної плати та моральної шкоди він звернувсяу червні 2018 року.

Після його звернення до суду відповідач проти задоволення заявлених вимог заперечував, у добровільному порядку врегулювати спір не намагався, що свідчить про його небажання відновлювати порушене право позивача та взагалі невизнання ним факту порушення трудового законодавства по відношенню до ОСОБА_1 .

Розмір заробітної плати ОСОБА_1 за роботу у вихідні та святкові дні становить 46065,00 грн. (277,50 грн. х 83 днів х 2), що встановлено постановою Дніпровського апеляційного суду від 04.09.2020 року, який, на її виконання, фактично сплачений ОСОБА_1 16.09.2020 року.

Крім того, під час розгляду цієї справи, колегією суддів встановлено, що під час роботи ОСОБА_1 у період з 07 січня 2017 року по 23 липня 2018 року у відповідача, йому не нараховувалась компенсація за затримку виплати заробітної плати, яка зазначена вище.

Таким чином, станом на день звільнення, роботодавець не виплатив ОСОБА_1 , всіх сум при звільненні, що належать йому від підприємства, які складається з заборгованості по заробітній платі у розмірі 46065,00 грн. та компенсації втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням строків її виплати у розмірі 8443,15 грн., всього 54508,15 грн.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_1 була виплачена заборгованість по заробітній платі, за постановою апеляційного суду, 16 вересня 2020 року у розмірі 42536,67 грн., період затримки, конкретні обставини справи, розмір компенсації втрати частини доходу в зв`язку із порушенням строку її виплати, яка становить 8443,15 грн., та не виплачена в повному обсязі до теперішнього часу, суд вважає, що відсутні правові підстави для зменшення розміру середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні позивача, а визначений позивачем розмір середнього заробітку, є співмірним зі встановленим розміром заборгованості, що є справедливим, пропорційним і таким, що відповідає обставинам справи.

Зазначена сума відображає дійсний розмір майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України.

Зокрема, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання професійної правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання професійної правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджуються здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робі, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання професійної правничої допомоги (п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 було сплачено адвокату Бурлаченку С.Ю. 12000,00 грн. за надання професійної правничої допомоги за договором про надання юридичних послуг від 28.11.2020 року.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

З огляду на наведене та враховуючи задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з відповідача підлягають стягненню 12000,00 гривен витрат на професійну правничу допомогу, які підтверджено документально.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому на користь ОСОБА_1 з відповідача необхідно стягнути судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору при подачі позову в розмірі 1 852,43 грн.

Оскільки, позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення компенсації за затримку виплати заробітної плати на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону Україну «Про судовий збір», судовий збір у розмірі 908,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 258-259, 263-265, 273, 274, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Поновити позивачу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 строки звернення до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та компенсації за затримку її виплати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та компенсації за затримку її виплати - задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 компенсацію за затримку виплати заробітної плати у розмірі 5117 (п`ять тисяч сто сімнадцять гривень) 02 копійки.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку виплати заробітної плати при звільненні, за період з 03.12.2018 року по 16.09.2020 року, у розмірі 189 474 (сто вісімдесят дев`ять тисяч чториста сімдесят чотири) гривні 48 копійок.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12000 (дванадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1852 (одна тисяча вісімсот п`ятдесят дві) гривні 43 копійки.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь держави судові витрати у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати його складання шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Предстаник позивача: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач:Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», , місцезнаходження, вул. Госпітальна, 12-Г, м. Київ.

Суддя А.В. Ткаченко