Справа № 333/2276/21
Провадження № 2/333/2275/21
20 грудня 2021 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Холода Р.С.,
за участю секретаря судового засідання Бобко О.В.,
представника позивача Демиденко Д.А.,
ОСОБА_1 звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом її вселення до квартири за адресою: АДРЕСА_4 , що належить їй на праві власності.
Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що за договором позики вона передала у власність ОСОБА_4 (сину відповідачів) грошові кошти у розмірі 832 281,44 грн., що за курсом НБУ на день укладення цього договору еквівалентно сумі 31 800 доларів США. Грошові кошти, які були предметом договору позики, передала ОСОБА_4 до його підписання, що підтверджується розпискою, власноручно написаною останнім.
Пунктом 3 цього договору визначено, що строк повернення отриманих коштів є 31.12.2017 року.
В забезпечення наданою ОСОБА_4 позики був укладений та нотаріально посвідчений договір іпотеки від 22.09.2017 року, зареєстрований в реєстрі за №1158, за змістом якого сторонами було досягнуто згоди щодо офомлення та визначення предмету іпотеки квартири за адресою: АДРЕСА_4 .
Зобов`язання щодо повернення позики ОСОБА_4 не виконав, будь-яких коштів в рахунок повернення боргу в період з 31.12.2017 року не надав.
Відповідач ОСОБА_2 також за договором позики отримав від позивача грошові кошти у розмірі 178 229,93 грн., які також своєчасно не повернув.
Згідно з умовами договору іпотеки, в разі невиконання умов договору позики позикодавець має право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за особою права власності на зазначений об`єкт нерухомого майна.
Після виконання всіх умов Закону України «Про іпотеку», 22.01.2019 року позивач стала повноцінним власником спірної квартири.
Відповідачам було вручено письмове попередження щодо звільнення квартири, але будь-якої реакції щодо звільнення квартири не відбулось.
Позивач неодноразово намагалась вселитись в квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , але відповідачі не відчиняють двері, ключі від належній позивачу квартири не дають.
З цих підстав, позивач просить суд усунути їй перешкоди, що чинять ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в користуванні власністю шляхом вселення її до квартири за адресою: АДРЕСА_4 .
Ухвалою суду від 19.04.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 27.05.2021 року судом витребувано з Департаменту реєстраційних послуг ЗМР інформацію щодо зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_4 .
20.07.2021 року на адресу суду з Департаменту реєстраційних послуг ЗМР надійшли витребувані судом докази, які долучені до матеріалів справи.
Ухвалою суду від 14.09.2021 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 заявлені вимоги підтримала з підстав, викладених у позові, просила суд їх задовольнити. Крім того, зазначила, що, у зв`язку з неявкою відповідачів, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надали. Факт належного повідомлення відповідачів про дату, час та місце судового засідання підтверджується заявами останніх про відкладення розгляду справи, які задовольнялись судом. На підставі ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідачі належним чином повідомлені про час, дату та місце слухання справи.
З огляду на викладене, керуючись ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності відповідачів на підставі наявних у ній доказів та відповідно до ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача, ухвалити заочне рішення.
Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_5 , розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Стосовно заявлених вимог про усунення ОСОБА_1 перешкоди, що чинять ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в користуванні власністю шляхом вселення позивача до квартири за адресою: АДРЕСА_4 , суд дійшов до такого.
Судом встановлено, що 22.09.2017 року між ОСОБА_6 , який діє від імені ОСОБА_1 , та ОСОБА_4 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Щербиною В.С., зареєстрований в реєстрі за №1157, відповідно до п. 1 якого позикодавець передав у власність позичальнику грошові кошти у розмірі 832 281,44 грн., що за курсом НБУ на день укладення цього договору еквівалентно сумі 31 800 доларів США.
На підставі п. 3 зазначеного договору позики ОСОБА_4 зобов`язався повернути ОСОБА_1 позику готівкою строком до 31.12.2017 року, починаючи з 22.09.2017 року.
ОСОБА_7 надала згоду своєму чоловіку ОСОБА_4 на отримання в позику від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 832 281,44 грн., що за курсом НБУ на день укладення цього договору еквівалентно сумі 31 800 доларів США, що підтверджується заявою від 22.09.2017 року, посвідченою приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Щербиною В.С., зареєстрована в реєстрі за №1156.
22.09.2017 року між ОСОБА_6 , який діє від імені ОСОБА_1 , та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Щербиною В.С., зареєстрований в реєстрі за №1159, відповідно до п.2.1 якого предметом іпотеки є квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_4 .
Відповідно до п. 13.1 договору іпотеки, в разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов`язання за основним договором та/або цим договором, сторони домовились про те, що звернення стягнення на передане в іпотеку майно може бути здійснено згідно з ст. 38 Закону України «Про іпотеку» у позасудовому порядку, без укладення окремого договору на підставі цього договору, який одночасно є Договором про задоволення вимог іпотеко держателя.
Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.04.2021 року по справі №333/4237/20 встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору іпотеки від 22.09.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Щербиною В.С., зареєстрованого в реєстрі за №1158, є власником квартири за адресою: АДРЕСА_4 . Вказане рішення набуло законної сили 14.05.2021 року.
Факт належності ОСОБА_1 зазначеної вище квартири також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.12.2021 року №291215945.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Частиною 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання порушенню його прав.
Судом встановлено, що заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.04.2021 року по справі №333/4237/20 виселено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , із квартири за адресою: АДРЕСА_4 , без надання іншого житлового приміщення.
Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на даний час заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.04.2021 року по справі №333/4237/20 не виконали, продовжують проживати у належній ОСОБА_1 квартирі, не сплачують комунальні послуги та не дають можливості останній вселитись до спірного житлового приміщення, що позбавляє її права вільно користуватись та розпоряджатись своєю власністю.
Факт реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтверджується витягами з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи від 14.04.2021 року та інформацією, наданою Департаментом реєстраційних послуг ЗМР від 19.07.2021 року №04-47/3/4279.
Крім того, факт проживання відповідачів за адресою реєстрації не спростований останніми в ході розгляду справи.
Враховуючи викладене, розглянувши позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю, що чинять ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , шляхом вселення її до квартири за адресою: АДРЕСА_4 , дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами, а тому задовольняються судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 908 грн. судом покладається на відповідачів.
Керуючись ст.ст. 130, 141, 223, 258, 259, 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,-
Усунути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) перешкоди, що чинять ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в користуванні власністю шляхом вселення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до квартири за адресою: АДРЕСА_4 .
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп. судового збору.
Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на поданні заяви про його поновлення якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Повний текст рішення буде складено 30.12.2021 року.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя Р.С. Холод