Провадження №2/369/6145/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2021 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Фінагеєва І.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі №369/15253/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні позивача: ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача: ОСОБА_4 , Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, -

ВСТАНОВИЛА:

02 листопада 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні позивача: ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача: ОСОБА_4 , Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що в провадженні Києво-Святошинського районного суду знаходиться цивільна справа №369/15253/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні позивача: ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача: ОСОБА_4 , Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири.

ОСОБА_1 вказує, що у грудні 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики в усній формі про отримання та повернення грошової суми в розмірі 200 000 грн. 00 коп. Відповідач зобов`язався повернути отриманні грошові кошти, однак борг не повернув.

ОСОБА_1 зазначає, що з приводу цього зверталася із позовом до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

27 травня 2020 року Києво-Святошинський районний суд Київської області постановив рішення по справі №369/13017/19 про задоволення позову та стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики 200 000 грн., три відсотки річних в розмірі 82 грн. 19 коп., відсотки за користування коштами в розмірі 1956 грн. 16 коп. та судовий збір в розмірі 2020 грн. 38 коп.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року вказане рішення було залишено без змін.

Проте рішення суду виконати позивач не змогла, так як у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення, не виявлено коштів, як готівкових так і в банківських установах на яке можливо звернути стягнення.

Заявик вказує, що під час судового розгляду ОСОБА_2 приймав участь у судовому засіданні, що підтверджується матеріалами судової справи №369/13017/19, а отже знав про наявні позовні вимоги ОСОБА_5 як кредитора.

Проте 03 червня 2020 року боржник уклав договір купівлі-продажу №2534 квартири за АДРЕСА_1 , що належала йому на праві приватної власності, і який засвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Герасимів Юлією Володимирівною. Квартиру було придбано ОСОБА_4 .

Заявниця зазначає, що оскільки на її думку є всі підстави вважати, що новий власник квартири ОСОБА_4 був учасником фраудаторного правочину щодо купівлі спірної квартири і у разі незастосування заходів забезпечення позову він з метою повернення квартири попередньому власнику має можливість продати квартиру іншій особі, що зробить неможливим виконання рішення суду.

Тому на підставі вище наведеного позивач просила суд, вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та заборонити вчиняти певні дії, а саме заборонити реєструвати місце проживання малолітніх дітей у квартирі АДРЕСА_1 .

За правилами ч. 1 ст. 153 ЦПК України суд проводить розгляд заяви про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали цивільної справи суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1, 3 ч. 1, ч. 3 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частиною 1 статті 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що є учасниками даного судового процесу. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що забезпечення позову визначається як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 31 січня 2019 року у справі №761/45074/17, Верховний Суд, зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Слід зазначити, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Отже, підставою для забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Таким чином, невжиття заходу забезпечення позову може призвести до порушення охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача, утруднення виконання рішення суду попередженням потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20 лютого 2020 року у справі №520/5745/18.

Позивачем обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову у вигляді арешту майна та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист його порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів позивача. Невжиття такого заходу забезпечення позову може призвести до затягування розгляду справи та обмеження прав позивача на судовий ефективний судовий захист.

При вирішенні питання щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення слід зазначити наступне.

Регламентація питання про зустрічне забезпечення позову здійснюється положеннями ст. 154 ЦПК України. Зокрема вказаною нормою передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

З аналізу наведеної норми вбачається, що єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. При цьому можливість таких збитків має бути ретельно досліджена судом, визначено їх потенційний розмір, оцінено співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

При цьому суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення, оскільки матеріали справи не містять доводів та аргументів, яким чином накладений арешт може завдати збитків відповідачу, а також в чому саме можуть полягати такі збитки. Окрім того, не містять матеріали справи й доказів наявності передбачених ст. 154 ЦПК України випадків обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

Дослідивши письмові матеріали справи, та враховуючи, що вид забезпечення позову, вказаний у заяві позивача, в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 є співмірним із заявленими позовними вимогами, суддя вважає за доцільне вжити захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Щодо заборони реєструвати місце проживання малолітніх дітей у квартирі АДРЕСА_1 , суд вважає, що відчуження вказаної квартири призведе до ускладнення захисту прав позивача, тому необхідним видом забезпечення позову буде саме накладення арешту на майно. Враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна, обґрунтованою може бути визнана заборона відчуження такого нерухомого майна, арешт майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним, а відтак суд не вбачає підстав для задоволення так як будь-яких відомостей, які підтверджують намір третьої особи вчинити вказані дії, в заяві не наведено.

Керуючись статтями 149, 150, 153, 353 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

Заяву задовольнити частково.

В порядку забезпечення позову накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

В решті вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала про забезпечення позову набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову три роки.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні позивача: ОСОБА_3 , АДРЕСА_4 .

Третя особа, яка не заявляють самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача: ОСОБА_4 , АДРЕСА_5 .

Третя особа, яка не заявляють самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача: Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, 0.

Суддя: Фінагеєва І.О.