Дата документу 26.01.2021
Справа № 937/3260/20
Провадження № 2/937/270/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2021 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого: судді Дараган Л.В.

за участю секретаря судового засідання: Данчук К.В.

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

представник позивачки - адвокат Лабик Руслан Романович,

відповідачі - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал страхування», акціонерне товариство «Українська залізниця»,

представник відповідача - акціонерного товариства «Українська залізниця» - Савчук Олександр Сергійович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування», акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди, завданою смертю потерпілого,

В С Т А Н О В И В:

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування», АТ «Українська залізниця» про відшкодування шкоди, завданою смертю потерпілого.

В позові зазначено, що 05 липня 2017 року, приблизно о 12 годині 48 хвилин, ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Chery», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по сільській дорозі місцевого значення з боку автодороги М-18 Харків - Сімферополь в напрямку с. Кирпичне в Мелітопольському районі Запорізької області. На шляху прямування водій ОСОБА_2 під`їхав до неохоронюваного регульованого залізничного переїзду «1237 км», зупинився перед переїздом на заборонний сигнал світлофору, після чого, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а також не переконався в тому, що до переїзду не наближається поїзд, маючи технічну можливість запобігти пригоді, виїхав на залізничний переїзд на заборонне світло світлофору, в безпосередній близькості від поїзду, внаслідок чого скоїв зіткнення з електровозом ЧС2-415 під керуванням машиніста ОСОБА_3 , який рухався поїздом № 232 сполученням Генічеськ - Івано-Франківськ. В результаті дорожньо-транспортної пригоди водію автомобіля «Chery» ОСОБА_2 та пасажирам - ОСОБА_4 і ОСОБА_5 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, від яких вони загинули на місці дорожньо-транспортної пригоди. Відомості про зазначене кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Постановою слідчого від 23 серпня 2017 року було закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за підозрою ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України. На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією транспортного засобу «Chery», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у відповідача - ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування». В подальшому, позивачка звернулася до відповідача - ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі 38400 гривень 00 копійок. Однак, відповідач - ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» не виплатив позивачці суму страхового відшкодування в повному обсязі, а виплатив лише суму в розмірі 10242 гривні 34 копійок. Крім того, внаслідок смерті потерпілої від дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 , яка була донькою позивачки, останній було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у 500000 гривень 00 копійок. Позивачка просить суд стягнути з відповідача - ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на свою користь суму страхового відшкодування за шкоду, заподіяну смертю потерпілої від дорожньо-транспортної пригоди доньки, в розмірі 29442 гривні 00 копійок та стягнути з відповідача - АТ «Укрзалізниця» на свою користь суму в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілої від дорожньо-транспортної пригоди доньки, в розмірі 461600 гривень 00 копійок, а також стягнути пропорційно з відповідачів на свою користь понесені витрати по сплаті професійної правничої допомоги в розмірі 16000 гривень 00 копійок.

ІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

В судовому засіданні представник позивачки заявлені вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача - ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за їх відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим ухвалити рішення за відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Також представником відповідача - ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги не визнають в повному обсязі, оскільки під час прийняття рішення про виплату позивачці страхового відшкодування страховик діяв у відповідності до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За результатами проведеного страховиком розслідування було встановлено, що правом на отримання страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю ОСОБА_4 , володіють її мати - позивачка та її чоловік ОСОБА_6 , іноземець, тому страхове відшкодування має виплачуватися цим особам в рівних частинах. Крім того, смерть доньки позивачки настала внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, тому відповідач зазначає, що відповідальними за завдання такої шкоди є обидва водії транспортних засобів незалежно від наявності у їхніх діях вини, а у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Тобто, оскільки відповідальними за заподіяння шкоди є обидва водії - як автомобіля, так і електровоза, то розмір страхового відшкодування визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб, тобто на два. Отже, страховиком було визначено загальний розмір шкоди внаслідок смерті ОСОБА_4 : моральна шкода: 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку 12х3200 гривень 00 копійок = 38400 гривень 00 копійок. Відповідно до встановленого страховиком кола осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди, - таких осіб дві (мати та чоловік загиблої), тому загальний розмір шкоди, завданої саме позивачці, становить 19200 гривень 00 копійок (тобто 1/2), а з урахуванням кількості відповідальних за шкоду осіб - розмір страхового відшкодування, що підлягав до виплати позивачці, становить 9600 гривень 00 копійок. Щодо витрат на поховання: 1284 гривень 67 копійок, а з урахуванням кількості відповідальних за шкоду осіб - розмір страхового відшкодування, що підлягав до виплати позивачці, становить 642 гривні 33 копійок. Таким чином, страховиком було здійснено виплату страхового відшкодування позивачці в повному обсязі. Крім того заявлені витрати по сплаті професійної правничої допомоги є надмірними та завищеними.

В судовому засіданні представник відповідача - АТ «Українська залізниця» позов не визнав, посилаючись на те, що вимоги позивачки безпідставні, не обґрунтовані та не підтверджені жодними доказами. Тому просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Також представником відповідача - АТ «Українська залізниця» подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги не визнають в повному обсязі, оскільки вини ані працівників АТ «Українська залізниця», ані власника поїзда АТ «Українська залізниця», як роботодавця машиніста, у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди немає. За фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась на залізничному переїзді «1237 км» за участю електровоза ЧС2-415 під керуванням машиніста ОСОБА_3 , який рухався поїздом № 232 сполученням Генічеськ - Івано-Франківськ, було проведено службове розслідування. Розслідуванням було встановлено, що на переїзді працювала світлофорна та звукова переїзна сигналізація, стан утримання переїзду відповідав встановленим нормам. Безпосередньо при наближенні поїзда до переїзду локомотивна бригада побачила, що легковий автомобіль, не зважаючи на заборонні сигнали автоматичної світлофорної та звукової сигналізації, зненацька розпочав рух в бік переїзду і виїхав на проїзну частину переїзду перед локомотивом. Машиніст ОСОБА_3 негайно застосував екстрене гальмування краном ум. № НОМЕР_2 та краном ум. № НОМЕР_3 з подачею піску та постійною подачею звукового сигналу великої гучності, але зіткненню запобігти не вдалося. Вини працівників АТ «Українська залізниця» у даному випадку не встановлено. Причиною дорожньо-транспортної пригоди стало порушення водієм ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України. Зазначені обставини були встановлені також і в ході досудового розслідування кримінального провадження. До того ж, АТ «Українська залізниця» і страхова компанія не є солідарними відповідачами. Крім того, розмір моральної шкоди позивачкою належним чином не обґрунтовано та не підтверджено належними доказами, в зв`язку із чим підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН.

Згідно свідоцтва про народження, виданого повторно 29 квітня 1994 року відділом реєстрації актів цивільного стану ради народних депутатів Зіємельского району міста Риги, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про що в книзі реєстрації народжень 23 травня 1990 року зроблено відповідний запис № 789.

Згідно свідоцтва про одруження, виданого 10 травня 2002 року центральним відділом реєстрації шлюбів в м. Києві з державним Центром розвитку сім`ї, 10 травня 2002 року ОСОБА_10 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, прізвища чоловіка - ОСОБА_10 та дружини - ОСОБА_1 , про що в книзі реєстрації актів про одруження 10 травня 2002 року зроблено відповідний запис № 704.

Згідно повідомлення про підозру у кримінальному провадженні № 0003088, 23 серпня 2017 року ОСОБА_2 було повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 23 серпня 2017 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003088 за підозрою ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, - закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України. В постанові про закриття кримінального провадження зазначено, що 05 липня 2017 року, приблизно о 12 годині 48 хвилин, ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Chery», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по сільській дорозі місцевого значення з боку автодороги М-18 Харків - Сімферополь в напрямку с. Кирпичне в Мелітопольському районі Запорізької області. На шляху прямування водій ОСОБА_2 під`їхав до неохоронюваного регульованого залізничного переїзду «1237 км», зупинився перед переїздом на заборонний сигнал світлофору, після чого, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а також не переконався в тому, що до переїзду не наближається поїзд, маючи технічну можливість запобігти пригоді, виїхав на залізничний переїзд на заборонне світло світлофору, в безпосередній близькості від поїзду, внаслідок чого скоїв зіткнення з електровозом ЧС2-415 під керуванням машиніста ОСОБА_3 , який рухався поїздом № 232 сполученням Генічеськ - Івано-Франківськ. В результаті зіткнення пасажирам автомобіля «Chery», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, від яких вони загинули на місці події. Водій ОСОБА_2 також загинув на місці дорожньо-транспортної пригоди. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.п. 10.1, 20.2, 20.5 Правил дорожнього руху України. Порушення п.п. 10.1 та 20.5 Правил дорожнього руху України, скоєне водієм ОСОБА_2 , знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди на її наслідками, що повністю підтверджується зібраними в ході досудового слідства доказами. В ході проведення досудового розслідування встановлено, що причиною дорожньо-транспортної пригоди стало порушення водієм ОСОБА_2 . Правил дорожнього руху України, що спричинило загибель двох осіб.

Згідно свідоцтва про смерть, виданого повторно 22 липня 2017 року відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 11 липня 2017 року складено відповідний актовий запис № 369.

Згідно свідоцтва про смерть, виданого повторно 18 вересня 2018 року Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 08 липня 2017 року складено відповідний актовий запис № 367.

Згідно довідки, виданої Мелітопольським міжрайонним відділенням КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради від 25 січня 2018 року, та фіскального чеку від 10 липня 2017 року, труп ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досліджувався в Мелітопольському міжрайонному відділенні СМЕ (висновок експерта № 334 від 06 липня 2017 року) та її матір`ю ОСОБА_1 були сплачені послуги моргу в розмірі 1284 гривні 67 копійок: повне бальзамування тіла померлої - 1059 гривень 68 копійок, послуги по підготовці тіла померлої до поховання - 224 гривні 99 копійок.

Згідно полісу № АК/4871844 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Chery», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування». Строк дії полісу - з 22 серпня 2016 року по 21 серпня 2017 року.

Згідно повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 09 жовтня 2019 року, представник ОСОБА_1 - по довіреності ОСОБА_13 відповідно до ст.ст. 33, 33-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повідомив ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталась 05 липня 2017 року о 12 годині 48 хвилин на автодорозі М-18 Харків-Сімферополь в напрямку с. Кирпичне в Мелітопольському районі Запорізької області за участю автомобіля «Chery», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно заяв на виплату страхового відшкодування від 09 жовтня 2019 року, представник ОСОБА_1 - по довіреності ОСОБА_13 відповідно до ст. 35 та п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» з виплатити страхове відшкодування, пов`язане із понесеними витратами на поховання, у розмірі 1284 гривні 67 копійок, та страхове відшкодування, пов`язане із моральною шкодою, у розмірі 38400 гривень 00 копійок, що належить матері загиблої - ОСОБА_1 ..

Згідно інформації ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» від 18 лютого 2020 року, ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» за наслідками розгляду повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 05 липня 2017 року, та інших документів в інтересах ОСОБА_1 , було прийнято рішення та здійснено виплату страхового відшкодування: 10242 гривні 34 копійок =3200 гривень 00 копійок*12 (згідно п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») = 38400 гривень 00 копійок / 2 (кількість осіб, що мають право на страхове відшкодування) + 1284 гривні 67 копійок (згідно п. 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») = 20484 гривень 67 копійок / 2 (згідно п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Оскільки шкоду завдано внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, керуючись ч. 2 ст. 1188 ЦК України та п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір страхового відшкодування визначено шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість осіб, які спільно завдали шкоди. Зазначену вище суму було перераховано на вказаний в заявах розрахунковий рахунок. Про прийняте рішення та розмір розрахункового до виплати страхового відшкодування, було повідомлено відповідним листом в порядку, передбаченому п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно страхового акту № 109.01745919-1 за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК-4871844 від 22 серпня 2016 року, представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_13 було виплачено суму страхового відшкодування за шкоду життю та здоров`ю ОСОБА_4 в розмірі 10242 гривні 34 копійок.

Згідно інформації АТ «Українська залізниця» від 20 травня 2020 року, електровоз ЧС2-415 станом на 05 липня 2017 року мав прописку депо Мелітополь (структурний підрозділ «Мелітопольське локомотивне депо» Регіональної філії «Придніпровська залізниця»). Машиніст електровозу ОСОБА_3 станом на 05 липня 2017 року перебував в трудових відносинах в структурному підрозділі «Мелітопольське локомотивне депо» Регіональної філії «Придніпровська залізниця».

Згідно інформації АТ «Українська залізниця» від 22 травня 2020 року, електровоз серії ЧС2 № 415 знаходиться на балансі структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця». ОСОБА_3 станом на 05 липня 2017 року працював на посаді машиніста електровозу в структурному підрозділі «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця».

Згідно свідоцтва про одруження, виданого 25 липня 2015 року Управлінням РАГС Міністерства внутрішніх справ Ліванської Республіки, 16 травня 2015 року ОСОБА_6 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб у шаріатському суді Джаафарія в м. Бинт Жбейль , про що 25 липня 2015 року видане відповідне свідоцтво за № НОМЕР_4 .

Згідно повідомлення ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» від 29 травня 2020 року, відповідно до свідоцтва про одруження № 684 від 25 липня 2015 року Управління РАЦС провінції Набатія Міністерства внутрішніх справ і муніципалітетів Ліванської Республіки станом на дату дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої загинула ОСОБА_4 , остання перебувала у законному шлюбі з ОСОБА_6 (ім`я батька ОСОБА_16 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянином Ліванської Республіки. Згідно з п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Оскільки страховиком встановлено особу, яка також має право на отримання страхового відшкодування відповідно до ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме чоловік загиблої, у страховика не виникає зобов`язань про доплату страхового відшкодування матері загиблої.

Згідно акту службового розслідування дорожньо-транспортної пригоди від 05 липня 2017 року, порушення водієм автомобіля «Chery», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 . Правил дорожнього руху України - розділ 20 п.п. 20.2, 20.3, 20.5.в.

Згідно протоколів нарад АТ «Українська залізниця» від 05 липня 2017 року, 06 липня 2017 року, 07 липня 2017 року, 11 липня 2017 року та 14 липня 2017 року, причиною дорожньо-транспортної пригоди на залізничному переїзді без чергового 1237 км пк3 перегону Якимівка - Тащенак вважати порушення вимог п.п. 20.2, 20.3, 20.5.в Правил дорожнього руху України водієм автомобіля ОСОБА_2 , який є основним винуватцем скоєної дорожньо-транспортної пригоди. Недоліків в утриманні переїзду та проїзної частини автодороги, які б були супутньою причиною скоєння дорожньо-транспортної пригоди, не виявлено. Вини працівників Мелітопольської дистанції колії у випадку дорожньо-транспортної пригоди не вбачати. Вини локомотивної бригади Мелітопольського локомотивного депо у складі машиніста ОСОБА_3 та помічника машиніста ОСОБА_17 у випадку дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 05 липня 2017 року на переїзді 1237 км пк3 не вбачати. Дії локомотивної бригади Мелітопольського локомотивного депо у складі машиніста ОСОБА_3 та помічника машиніста ОСОБА_17 у нестандартній ситуації вважати вірними. Недоліків в роботі автоматичної переїзної сигналізації не виявлено. Вини працівників Мелітопольської дистанції сигналізації та зв`язку у випадку дорожньо-транспортної пригоди не вбачати. Вини працівників залізниці у даному випадку немає. Недоліків в утриманні переїзду, автоматичної переїзної сигналізації та проїзної частини автодороги, які б були супутньою причиною скоєння дорожньо-транспортної пригоди, не виявлено. Вини працівників Мелітопольської дистанції колії у випадку дорожньо-транспортної пригоди не вбачати. Вини працівників регіональної філії «Придніпровська залізниця» у випадку дорожньо-транспортної пригоди, допущеної на залізничному переїзді без чергового 1237 км пк3 перегону Якимівка - Тащенак, не вбачати.

Згідно письмового опитування учасників справи як свідків, виконаного АТ «Українська залізниця» від 10 вересня 2020 року, станом на 05 липня 2017 року ОСОБА_3 був працівником АТ «Українська залізниця», на підставі наказу (розпорядження) від 16 травня 2011 року № 251/ОС ОСОБА_3 був переведений машиністом електровозу 1 класу цеху експлуатації Структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» на підставі акту кваліфікаційної комісії управління Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» від 13 травня 2011 року № 9. АТ «Українська залізниця» використовувала електровоз ЧС2-415 у складі поїзда № 232 сполученням Генічеськ - Івано-Франківськ, на підставі посадової інструкції чергового по депо з депо під поїзд № 99/232 було видано локомотив ЧС-2-415 у справному стані. На підставі інструкції локомотивної бригади ЦТ-0106 та згідно щомісячного графіку роботи локомотивного депо в пасажирському русі, розробленому згідно розкладу руху пасажирських поїздів, на явку 05 липня 2017 року о 06:43, під поїзди № 99/232 було викликану локомотивну бригаду у складі машиніста ОСОБА_3 , помічника машиніста ОСОБА_17 АТ «Українська залізниця» не здійснювалось відшкодування шкоди, завданої позивачці.

Згідно інформації ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» від 22 серпня 2020 року, в страховій компанії не зареєстровано звернення ОСОБА_6 - чоловіка ОСОБА_4 , яка загинула внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 05 липня 2017 року за участю транспортного засобу «Chery», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та електровозу, який рухався поїздом № 232, під керуванням машиніста ОСОБА_3 .. Страхова компанія здійснювала страхове відшкодування по даному випадку, внаслідок якого загинула ОСОБА_4 ..

Згідно інформації Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 08 жовтня 2020 року, перевіркою, проведеною у відділах державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у тому числі за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян, відповідних актових записів цивільного стану про народження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені та народження дітей відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виявлено. Перевірку наявності актового запису про народження проведено з дати народження по теперішній час, по первинним та поновленим актовим записам. Перевірку наявності актових записів про шлюб, розірвання шлюбу та народження дітей проведено з часу досягнення особою шлюбного віку по теперішній час. Перевірку наявності актових записів про зміну імені проведено за період з 01 січня 2013 по теперішній час.

ІV. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА.

Відповідно до п. 8, п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 5 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно до ст. 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Як було встановлено судом, 05 липня 2017 року, приблизно о 12 годині 48 хвилин, на не охоронюваному регульованому залізничному переїзді «1237 км» перегону Тащенак - Якимівка Придніпровської залізниці відбулося зіткнення автомобіля «Chery», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та електровозу ЧС2-415 під керуванням машиніста ОСОБА_3 , який рухався поїздом № 232 сполученням Генічеськ - Івано-Франківськ. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля «Chery» - донька позивачки ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , а також водій цього автомобіля отримали тілесні ушкодження, від яких загинули на місці події. Причиною даної дорожньо-транспортної пригоди стало порушення водієм ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України. В діях машиніста ОСОБА_3 будь-яких порушень встановлено не було.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Chery», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування». Тому уповноважений представник позивачки у відповідності до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повідомив страховика - відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про дорожньо-транспортну пригоду і подав заяви про виплату страхового відшкодування в розмірі 38400 гривень 00 копійок - в рахунок відшкодування моральної шкоди та 1284 гривні 67 копійок - в рахунок відшкодування витрат на поховання. В подальшому страховиком було виплачено суму страхового відшкодування за шкоду життю та здоров`ю ОСОБА_4 в розмірі 10242 гривні 34 копійок.

Разом із цим, із проведеними страховиком - відповідачем ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» виплатами страхового відшкодування погодитись не можна, виходячи із викладеного далі. Так, що стосується поділу суми відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, на кількість осіб, які мають право на таке відшкодування, то з цього приводу слід зазначити, що чоловік загиблої ОСОБА_4 до страхової компанії із будь-якими заявами про виплату страхового відшкодування не звертався і строк, передбачений законом для подання таких заяв, вже сплинув. Чинним цивільним законодавством передбачено, що кожна особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, тому відсутність звернення чоловіка загиблої до страховика із приводу виплати страхового відшкодування свідчить про його добровільну відмову від реалізації такого права. До того ж, встановлення страховиком ще однієї особи, яка має право на страхове відшкодування, але яка до страховика протягом визначеного законом строку із відповідною заявою не звернулась, не є ані законною підставою для виплати цій особі страхового відшкодування, ані обґрунтованою причиною відмови у виплаті такого відшкодування іншій особі, яка має право на страхове відшкодування та у визначених законом строк звернулась до страховика із відповідною заявою. А відповідні положення ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на які посилається страховик - відповідач ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», мають застосовуватися страховиком у разі подання відповідних заяв про виплату страхового відшкодування декількома особами, які мають право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Стосовно подальшого поділу суми відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, та суми витрат на поховання на кількість осіб, які спільно завдали шкоди, то суд вважає, що такий поділ також є необґрунтованим, безпідставним і таким, що суперечить положенням чинного законодавства. Так, посилання страховика на положенням ч. 2 ст. 1188 ЦК України та п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відсутні підстави вважати, що дії водія автомобіля «Chery», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 та машиніста електровозу ЧС2-415 ОСОБА_3 були взаємопов`язаними та сукупними. Винуватцем дорожньо-транспортної пригоди є водій ОСОБА_2 , а в діях машиніста ОСОБА_3 вина у заподіянні шкоди відсутня. Крім того, страховик не наділений повноваженнями ані встановлювати вину тієї чи іншої особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, ані визначати обсяг відповідальності особи в заподіянні шкоди, тому положення п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в даній ситуації не підлягають застосуванню.

Таким чином, в зв`язку з тим, що відповідач ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» безпідставно та необґрунтовано зменшив розмір належного позивачці страхового відшкодування, виплативши його в значно меншому розмірі, до теперішнього часу провести доплату страхового відшкодування відмовляється, тому, відповідно до вимог чинного цивільного законодавства, суд вважає, що з відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» слід стягнути на користь позивачки суми недоплаченого страхового відшкодування за моральну шкоду, заподіяну смертю її доньки, в розмірі 28800 гривень 00 копійок та за витрати на поховання в розмірі 642 гривні 34 копійок, а всього в розмірі 29442 гривні 34 копійок.

Крім того, судом встановлено, що машиніст електровозу ЧС2-415 ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з відповідачем АТ «Українська залізниця». Дорожньо-транспортна пригода на залізничному перїзді сталася під час виконання ОСОБА_3 своїх трудових обов`язків.

Виходячи із положень ст. 1187 ЦК України, вбачається, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої ст. 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Така ж правова позиція висловлена й у висновках Верховного суду, викладених у постановах від 25 листопада 2020 року (справа № 760/28302/18-ц) та від 02 листопада 2020 року (справа № 133/1238/17).

При цьому, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завдано смертю фізичної особи.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, обов`язок доведення вини, власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки.

Така ж правова позиція висловлена у висновках Великої палати Верховного суду, викладених у постанові від 08 листопада 2018 року (справа № 336/3665/16-ц).

Як з`ясовано в ході судового розгляду, у дорожньо-транспортній пригоді, яка відбулася 05 липня 2017 року, не було встановлено обставин непереборної сили або умислу потерпілої - загиблої доньки позивачки. Так само і в ході судового розгляду представником відповідача - АТ «Українська залізниця» не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин непереборної сили або умислу потерпілої. Відсутні такі докази і в матеріалах справи. Натомість, судом встановлено, що настання смерті потерпілої ОСОБА_4 відбулось внаслідок порушення водієм автомобіля ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України.

Тобто, оскільки в ході судового розгляду було встановлено, що смерть доньки позивачки настала внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки під час дорожньо-транспортної пригоди, тому АТ «Українська залізниця», з яким машиніст перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за моральну шкоду, завдану смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Таким чином, вбачається, що позивачкою було надано достатньо доказів на підтвердження тих обставин, що вона дійсно зазнала моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях в зв`язку із втратою близької людини - смертю своєї єдиної доньки, яка настала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, порушенням звичного способу життя, пов`язаного зі смертю та похованням доньки, втратою надії на допомогу в старості, внаслідок чого позивачка нервувала та втратила душевний спокій, все це викликало в неї негативні емоції, переживання та душевний біль.

Стосовно ж заявлених позовних вимог до відповідача АТ «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди в сумі 461600 гривень 00 копійок, то суд вважає можливим їх задовольнити частково, враховуючи при цьому спричинені позивачці моральні страждання, пов`язані зі смертю її доньки, та з урахуванням вимог розумності та справедливості.

Отже, враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачці моральних страждань, пов`язаних із втратою єдиної дитини - смертю її доньки, їх тривалість та наслідки, істотність вимушених змін у її житті та житті її рідних, пов`язані з цим її моральні переживання, неможливість відновлення понесеної втрати, а також приймаючи до уваги розмір страхового відшкодування моральної шкоди, що вже виплачений та підлягає виплаті страховою компанією, суд вважає, що позивачці дійсно була завдана моральна шкода, тому заявлені позовні вимоги до відповідача АТ «Українська залізниця» про стягнення моральної шкоди необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача АТ «Українська залізниця» на її користь завдану моральну шкоду в розмірі 61600 гривень 00 копійок як відповідне та достатнє відшкодування понесених позивачкою моральних страждань.

Посилання представника позивачки на те, що відповідачі є солідарними боржниками, суд не може прийняти до уваги, оскільки такі посилання є необґрунтованими та безпідставними. Так, як було встановлено в ході судового розгляду, дії водія автомобіля «Chery», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 та машиніста електровозу ЧС2-415 ОСОБА_3 не були взаємопов`язаними та сукупними або спільними, тобто такими, що мають єдиний намір. Крім того, обсяг відповідальності страхової компанії (розмір страхових виплат) за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежується страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Тобто, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, і не може здійснити відшкодування заподіяної потерпілому шкоди в більшому розмірі, аніж визначені у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхові суми. Також, положення чинного цивільного законодавства щодо солідарного зобов`язання передбачають як солідарну відповідальність перед потерпілим, так і подальшу можливість набуття права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. При цьому, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до виключно винної особи. Однак, ані відповідач ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування», ані відповідач АТ «Українська залізниця» не є особами, з вини яких відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої настала смерть доньки позивачки, в зв`язку із чим не можуть набути право зворотної вимоги (регресу) один до одного. Тому вбачається, що страховик, із яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника одного джерела підвищеної небезпеки, з вини якого сталася дорожньо-транспортна пригода, і власник іншого джерела підвищеної небезпеки, в діях якого вина відсутня, не можуть бути солідарними боржниками перед третьою особою, яка не є володільцем цих джерел підвищеної небезпеки, а є потерпілим у результаті взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, і підстави покладення на відповідачів солідарної відповідальності відсутні.

На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову, стягнення з відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» на користь позивачки суми страхового відшкодування за шкоду, заподіяну смертю потерпілої, в розмірі 29442 гривні 34 копійок та стягнення з відповідача АТ «Українська залізниця» на користь позивачки суми в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілої, в розмірі 61600 гривень 00 копійок, а в іншій частині позову необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачкою були понесені судові витрати по сплаті правничої допомоги в розмірі 16000 гривень 00 копійок. Суд, вивчивши надані документи, перевіривши обсяг наданих послуг, вважає понесені позивачкою витрати на правову допомогу співмірними зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами) та витраченим на це часом, його участю в судовому розгляді, а також значенням справи для сторони. Тому підлягають стягненню з відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» на користь позивачки понесені останньою судові витрати по сплаті правничої допомоги в розмірі 8000 гривень 00 копійок, а з відповідача АТ «Українська залізниця» підлягають стягненню на користь позивачки понесені останньою судові витрати по сплаті правничої допомоги в розмірі 1067 гривень 20 копійок.

Керуючись ст.ст. 16, 22, 23, 1167, 1168, 1172, 1187, 1188, 1201 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 19, 141, 263 - 265 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування», акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди, завданою смертю потерпілого, - задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування за шкоду, заподіяну смертю потерпілої, в розмірі 29442 (двадцять дев`ять тисяч чотириста сорок дві) гривні 34 копійок та понесені витрати на сплаті правничої допомоги в розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок, а всього 37442 (тридцять сім тисяч чотириста сорок дві) гривні 34 копійок.

Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 суму в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілої, в розмірі 61600 (шістдесят одна тисяча шістсот) гривень 00 копійок та понесені витрати на сплаті правничої допомоги в розмірі 1067 (одна тисяча шістдесят сім) гривень 20 копійок, а всього 62667 (шістдесят дві тисячі шістсот шістдесят сім) гривень 20 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області.

Повне найменування та ім`я сторін та інших учасників справи.

Позивачка: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Відповідач: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал страхування», місцезнаходження: м. Київ, вул. Борщагівська, 154, .

Відповідач: акціонерне товариство «Українська залізниця», місцезнаходження: м. Київ, вул. Єжи Ѓедройця, 5, .

Повний текст рішення складено 15 лютого 2021 року.

Суддя: