Ухвала

(про залишення позовної заяви без руху)

Справа № 568/1968/21

Провадження № 2-о/568/110/21

30 грудня 2021 р. м.Радивилів

Суддя Радивилівського районного суду Рівненської області Троцюк В.О.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису.

Ознайомившись із поданою заявою та долученими до неї матеріали, вважаю необхідним залишити дану заяву без руху з наступних підстав.

Так, у своїй заяві ОСОБА_1 посилається на постійне застосування відносно неї фізичного та психологічного насильства, зі сторони батька її дітей ОСОБА_2 , зловживання ним алкогольними напоями, поява в дітей тривожних розладів. На обґрунтування своїх вимог, заявник долучає копію постанови Радивилівського районного суду від 15.08.2018 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, згідно якої ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено стягнення. Також долучено постанову Радивилівського районного суду від 26.02.2021 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, відповідно до якої провадження у справі закрито в зв`язку із закінченням строку, протягом якого може бути накладено стягнення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено: обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Однак, в супереч вимог ст. 350-4 ЦПК України, заявником не зазначено обставин, які б свідчили про необхідність видати обмежувальний припис та не додано доказів на підтвердження цих обставин.

Статтею 95 ЦПК України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"рішення про видачу обмежувального припису або відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей та батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

За таких обставин положеннями чинного ЦПК України чітко зазначено, що звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису заявник повинен надати суду докази, що підтверджують необхідність видачі судом обмежувального припису. Виняток із вищенаведеного поширюється лише на випадки не можливості надання доказів, у разі чого заявником може бути подане клопотання про їх витребування.

В порушення вищезазначених вимог, заявником не додано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 вчиняв протиправні дії щодо заявника, в обґрунтування доводів заяви щодо постійного порушення її прав.

Клопотання про витребування доказів, визначених п.3 ч.1ст.350-4 ЦПК України,у разі неможливості їх подання самостійно, ОСОБА_1 до заяви не долучено. Належними та допустимими доказами вчинення домашнього насильства щодо заявника можуть бути постанови про його притягнення до адмінвідповідальності за даними фактами, які набрали законної сили, та висновки за результатами перевірки звернення ОСОБА_3 в правоохоронні органи.

Окрім того, у заяві не зазначено, чи виносився кривднику терміновий заборонний припис уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення, як то передбачено ст.25Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Спільний побут - це сумісне проживання та спільне ведення домашнього господарства, але заява та додані до неї документи не містять доказів або посилання на докази, що сторони проживають (проживали) як одна родина, або проживають разом в одному будинку тощо. До заяви взагалі не додані докази, на підтвердження належності домоволодіння, в якому проживає заявник. Твердження заявника про перебування дітей в тривожному стані та розлади їх поведінки, не підтверджені жодними доказами. Також не підтверджено доказами систематичність вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства та притягнення його до адміністративної відповідальності. Долучення постанов у справах про адміністративне правопорушення за від 15.08.2018 та 26.02.2021 року не свідчать про систематичність вчинення ОСОБА_2 адміністративних правопорушень.

Таким чином, заявнику необхідно надати суду докази, на підтвердження обставин, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, так як відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Враховуючи вищевикладене, заявниці необхідно надати суду уточнену заяву про видачу обмежувального припису, з посиланням на докази, що підтверджують обставини, які свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису. В разі неможливості отримання таких доказів самостійно звернутися до суду з клопотанням про їх витребування.

За таких обставин, суд вважає необхідним застосувати ст. 185 ЦПК України, згідно якої суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позову без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Оскільки дана заява не відповідає вимогам ст. 350-4 ЦПК України її слід залишити без руху та надати заявникові строк для усунення недоліків.

За таких обставин, суд вважає, що заяву необхідно залишити без руху, та надати заявнику строк для усунення вказаних недоліків. Недоліки необхідно усунути шляхом виконання всіх вимог зазначених в цій ухвалі суду.

Роз`яснити заявнику, що в разі невиконання вимог ухвали суду, заява, відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України буде вважатися неподаною і повернута заявнику.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя, -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису залишити без руху.

Надати заявнику строк для виправлення вказаних у даній ухвалі недоліків заяви п`ять днів з дня вручення цієї ухвали.

Повідомити заявника, що способом усунення недоліків заяви є подання до суду належно завірених доказів на підтвердження обставин, викладених у заяві.

Роз`яснити, що в разі невиконання вказаних в ухвалі вимог, заява буде вважатись неподаною та буде повернута заявнику, що не перешкоджає повторному зверненню із аналогічною заявою до суду.

Копію ухвали надіслати заявнику.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на сторінці офіційного вебпорталу судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://rdv.rv.court.gov.ua.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.О. Троцюк