Справа № 541/3001/21
Номер провадження 2/541/1071/2021
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 грудня 2021 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Городівського О.А.,

за участю секретаря судових засідань - Непокупної Л.М.

представник позивача - Калантай Т.А.

відповідача - ОСОБА_1

представник третьої особи - Савченко Н.В.

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Комишнянської селищної ради Миргородського району Полтавської області до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав

тертя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Комишнянської селищної ради Миргородського району Полтавської області

ВСТАНОВИВ:

16 листопада 2021 року до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з вказаним позовом звернувся представник виконавчого комітету Комишнянської селищної ради. В обґрунтування позову зазначив, що комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Комишнянської селищної ради встановлено, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно своїх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з наведеним органом опіки та піклування складено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. У зв`язку з наведеним, позивач прохає позбавити ОСОБА_1 батьківських прав щодо її малолітніх дітей.

Ухвалою судді від 22.11.2021 відкрито провадження в цивільній справі (а.с.26).

В установлений судом строк відповідач відзиву не подав.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та прохав їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_1 позовні вимоги визнала, та прохала задовольнити, так як не має можливості утримувати та забезпечувати повноцінні умови для своїх дітей.

Представник органу опіки та піклування прохав задовольнити позов, так як це відповідає найвищим інтересам дитини.

Суд, заслухавши представника позивача, відповідача та представника третьої особи, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, відповідачка ОСОБА_1 , являється матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що визнається сторонами у справі.

Батьком дітей являється ОСОБА_4 .

Після розлучення батьків, діти проживали з батьком.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.10).

Наразі діти проживають разом з дідусем, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та бабусею, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в АДРЕСА_1 .

В ході обстеження даного помешкання представником органу та піклування встановлено, що в ньому наявні всі необхідні умови виховання дітей, їх розвитку, нормального харчування, особистої гігієни та навчання, про що складено відповідний акт (а.с.9).

Діти перебувають на обліку в закладі охорони здоров`я с. Зуївці (а.с.11-12) та навчаються Зуївцівській гімназії Комишнянської селищної ради (а.с.13-14).

Мати, ОСОБА_1 , долею дітей не цікавиться, проживає окремо зі новою сім`єю по АДРЕСА_2 (а.с.15).

При обстеженні даного житла, встановлено, що в ньому проживають п`ятеро осіб, включаючи відповідачку. ОСОБА_1 у вказаному житлі не зареєстрована. Стосунки в сім`ї напружені та бувають сварки, про що представником органу опіки та піклування складено відповідний акт (а.с.17).

Зважаючи на вищенаведені обставини, виконавчим комітетом Комишнянської селищної ради, як органом опіки та піклування складено висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо її малолітніх дітей (а.с.6).

За змістом ст.ст. 3,9,18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка набрала чинності для України 27.09.1991, у всіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним з батьків, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Приписами ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя.

У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 141 СК України, мати , батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між особою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до частин 1, 2 та ч. 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той, із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Відповідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до вимог ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» закріплює, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки (пункт 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 . не виконує своїх батьківських обов`язків відносно малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Участі у їх вихованні, лікуванні не приймає, не турбується про їх здоров`я, взагалі не спілкується з ними. Фінансової допомоги для виховання та утримання дітей не надає, не виявляє у відношенні до дітей батьківської турботи, що дійсно вказує на неналежне виконання батьківських обов`язків, свідоме нехтування батьківськими обов`язками, в розумінні законодавчих положень. Забезпечити потреби дітей ОСОБА_1 не змозі, що і стало підставою визнання відповідачкою позову.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов про позбавлення батьківських прав є обґрунтованим і таким, що відповідає інтересам дітей та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, при подачі позову до суду про стягнення аліментів позивач звільнений від сплати судового збору, рішення прийнято на його користь, тому судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави. А тому із ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн.

Керуючись ст.ст. 164-166, 192 главами 14,15 СК України, ст.ст. 13, 206, 263, 265 ЦПК України, суд -

ухвалив :

Прийняти визнання позову ОСОБА_1 .

Задовольнити позовну заяву Виконавчого комітету Комишнянської селищної ради Миргородського району Полтавської області в повному обсязі.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відносно неповнолітніх синів, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь держави, судові витрати: судовий збір в сумі 908 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту до Полтавського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 31 грудня 2021 року.

Суддя О. А. Городівський