1Справа № 335/3225/21 2/335/1710/2021
РІШЕННЯ
29 листопада 2021 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Крамаренко І.А., за участю секретаря судового засідання Деркач А.А., розглянувши у залі суду у місті Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Запорізькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління національної поліції у Запорізькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в обгрунтування якого зазначив наступне.
19.01.2021 співробітником патрульної поліції було складено протокол серія ОБ № 064849 про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, а саме керування автомобілем у стані наркотичного сп`яніння, вчинене повторно протягом року. Постановою Куйбишевського районного суду Запорізької області від 22.02.2021, адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за обвинуваченням у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Зазначена постанова набрала законної сили 05.03.2021.
Позивач посилається на те, що внаслідок неправомірних дій працівника поліції, його було незаконно обвинувачено у керуванні транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, через що для доказування своєї невинуватості йому довелося їхати до м. Запоріжжя для проходження повторного медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння, у зв`язку із чим він зазнав матеріальних збитків на придбання тесту «Снайпер 10» для повторного аналізу крові, оплату проведення медичного огляду та оплату пального, необхідного для поїздки до м. Запоріжжя. Також, вказує, що у зв`язку із необхідністю захисту своїх інтересів у судовому порядку під час розгляду Куйбишевським судом Запорізької області неправомірно винесеного протоколу про адміністративне правопорушення, він також зазнав матеріальних збитків у вигляді витрат на правову допомогу.
Крім того, зазначає, що внаслідок неправомірних дій працівника поліції, йому була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку із незаконним обвинуваченням в споживанні наркотиків та керуванні автомобілем під їх впливом, а також пов`язаним із цим судовим розглядом, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків.
У зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути з Головного управління національної поліції у Запорізькій області на його користь: понесені матеріальні збитки у розмірі 5857 грн. 83 коп., компенсацію моральної шкоди у розмірі 100 000 грн., а також судові витрати на правничу допомогу.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.03.2021 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Запорізькій області про відшкодування моральної шкоди прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи.
22.04.2021 на адресу суду від представника відповідача Головного управління Національної поліції в Запорізькій області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позов не визнав повністю та зазначив, що деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Так, позивачем не надано доказів понесених ним душевних страждань, не надано розрахунку розміру моральної шкоди. Враховуючи, що складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням до адміністративної відповідальності, так як таке питання відповідно до норм чинного законодавства може бути вирішено лише судом, то у позивача відсутні підстави для звернення до суду із зазначеним позовом, оскільки факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно - правового характеру і не може бути доказом того, що дії або бездіяльність відповідача заподіяли позивачу матеріальної або моральної шкоди. З наведених підстав, просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Ухвалою суду від 23.09.2021 клопотання представника відповідача про витребування доказів задоволено. Витребувано з Куйбишевського районного суду Запорізької області матеріали справи про адміністративне правопорушення ЄУН 319/48/21 відносно ОСОБА_1 .
Позивач у судове засідання не з`явився. Від представника позивача адвоката Гришка Р.В. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, згідно з якою позов підтримує в повному обсязі, просить задовольнити за наявними у справі матеріалами.
Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Запорізькій області подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, відповідно до якої просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 064849 від 19.01.2021 зазначено, що 19.01.2021 о 16 год. 34 хв. ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 211540, реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Смирнова біля перехрестя з вул. Шевченка у смт. Більмак Запорізької області у стані наркотичного сп`яніння, чим порушив п. 2.9 а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч.2 ст.130 КУпАП (висновок медичного огляду №5/1 від 19.01.2021). За цим фактом відносно ОСОБА_1 19.01.2021 інспектором СРПП відділення поліції №2 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області капітаном поліції Тельчаровим В.І. було складено вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення (матеріали справи №319/48/21, 3/319/31/2021).
Постановою Куйбишевського районного суду Запорізької області від 22.02.2021 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про вчинення правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП закрито у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Дана постанова 05.03.2021 набрала законної сили (а.с. 9-11).
З витребуваних судом матеріалів справи про адміністративне правопорушення № 319/48/21 відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.130 КУпАП, встановлено наступне.
Згідно з висновком КНП «Більмацька районна лікарня» Більмацької селищної ради щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції за №5/1 від 19.01.2021, ОСОБА_1 перебуває у стані наркотичного (метамфетин, опіум, канабіс) сп`яніння.
Відповідно до висновку КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №353 від 20.01.2021, у громадянина ОСОБА_1 ознак сп`яніння не виявлено.
Отже, як вбачається з постанови Куйбишевського районного суду Запорізької області від 22.02.2021, підставою для закриття справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.130 КУпАП, стало, зокрема наявність вищевказаних двох медичних висновків, які є взаємовиключними один з одним.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
За змістом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Відшкодування шкоди є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, застосування якого можливе за наявності усіх його елементів: протиправна поведінка; шкода, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина або незалежно від вини у випадках, передбачених ст.ст.1173, 1174 ЦК України.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію» у складі поліції функціонують: кримінальна поліція; патрульна поліція; органи досудового розслідування; поліція охорони; спеціальна поліція; поліція особливого призначення.
Зі змісту ст. 5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» вбачається, що оперативно-розшукова діяльність здійснюється, зокрема, оперативними підрозділами Національної поліції, а саме: підрозділами кримінальної та спеціальної поліції. Проведення оперативно-розшукової діяльності іншими підрозділами зазначених органів, підрозділами інших міністерств, відомств, громадськими, приватними організаціями та особами забороняється.
Таким чином, суд вважає за необхідне при розгляді даної справи керуватися ст. 1174 ЦК України, оскільки підстави для застосування положень ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відсутні.
Так, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, незалежно від вини цієї особи.
Статті 1173 і 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.
Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, ці норми не заперечують обов`язкової наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про відшкодування шкоди.
З урахуванням положень п. 10 ч. 2 ст. 16, статей 21, 1173, 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.
Необхідною підставою для притягнення органу державної влади чи посадової особи до відповідальності у виді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу чи посадової особи, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Необхідність довести наявності цих умов покладено на позивача, який звернувся до суду з відповідним позовом.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Позивач у позовній заяві зазначає, що шкода була завдана йому неправомірними діями працівника поліції. Проте, не надає належних та допустимих доказів, які б підтверджували у чому саме полягає протиправність поведінки працівника поліції та причинно наслідковий зв`язок між діями працівника поліції та понесеними матеріальними витратами. З матеріалів справи вбачається, що фактично позивач оскаржує висновок КНП «Більмацька районна лікарня» Більмацької селищної ради щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №5/1 від 19.01.2021, а не дії співробітника поліції, оскільки всі докази, долучені до позову направлені на спростування зазначеного медичного висновку, який слугував складанню поліцейським вказаного протоколу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.130 КУпАП, а не на підтвердження неправомірності дій поліцейського.
Таким чином, враховуючи що позивачем у справі суду не надано доказів того, що дії працівника поліції, що мали місце 19.01.2021 під час складання відносно нього протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності стали причиною понесених позивачем витрат, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення матеріальних збитків у заявленому розмірі, як необгрунтованих та недоведених.
Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступного.
Згідно положень п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Пунктом 5 визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.
Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.
Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Таким чином, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.
Як вбачається із матеріалів справи, позивач посилається на те, що протиправні намагання працівників поліції притягнути позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП призвели до моральних втрат, порушення нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя.
При цьому, позивачем не було доведено належними і допустимими доказами як самого факту заподіяння моральної шкоди, так і настання негативних наслідків саме у зв`язку з діями працівника поліції при виконанні ним покладених на нього законом обов`язків.
Встановивши, що позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій посадової особи відповідача, жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до нього застосовано не було, а тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову і в частині стягнення моральної шкоди.
Сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що діями відповідача заподіяно позивачу моральної шкоди (постанова Верховного суду від 21.10.2020 року по справі № 312/262/18).
З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, зважаючи на докази, які були долучені до позовної заяви, з огляду на обґрунтування заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи позивача щодо того, що незаконними та протиправними діями відповідача (працівника поліції) під час складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно позивачу ОСОБА_1 було завдано матеріальної та моральної шкоди, не надано доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та моральною шкодою, на яку посилається позивач, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Таким чином, з огляду на наведене, позов задоволенню не підлягає.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови у позові, покладаються на позивача. Враховуючи, що суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, то судові витрати слід залишити за позивачем.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265, 353, 354 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Запорізькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмов
Повне судове рішення складено 29.11.2021.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення повного судового рішення, апеляційної скарги, через Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І.А. Крамаренко