Справа № 761/1200/21
Провадження № 2/761/5587/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2021 року суддя Шевченківського районного суду м.Києва Притула Н.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києвів порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання довідки помилково виданою, -

В С Т А Н О В И В:

15 січня 2021 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: довідку №79 від 06.05.2019 року уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Промекономбанк» Костенка І.І., видану адвокату Грековій Л.В., вважати виданою помилково.

Вимоги обгрунтовані тим, що за кредитним договором від 20.12.2007 року він отримав кредит зі сплатою 17% річних. У лютому 2011 року позивач в повному обсязі виконав власні зобов`язання по сплаті кредиту. Однак в травні 2011 року позивачу стало відомо що банк неправомірно збільшив відсоткову ставку до 27% за користування кредитними коштами. Як зазначає позивач, Банк неодноразово власними листами визнав, що дійсно заборгованість відсутня та неправомірність збільшення відсоткової ставки. А тому видана відповідачем довідка про існування заборгованості за кредитним договором є хибною та містить недостовірні дані.

Ухвалою суду від 19.02.2021 року було відкрито спрощене провадження без виклику сторін.

Сторони не зверталися до суду із заявами про слухання справи з викликом сторін.

03.08.2021 року до суду надійшов відзив відповідача на заявлені вимоги в яких представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що на даний час повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатора ПАТ КБ «Промекономбанк» припинені у зв`язку з припиненням ПАТ КБ «Промекономбанк». Також представник зазначає, що той спосіб захисту з яким звернувся до суду позивач, є фактично намаганням встановити в рішенні суду факт відсутності заборгованості за Кредитним договором №25-2007ф від 20.12.2007 року. Заявлена вимога не може бути самостійним предметом позову, а може бути розглянута в рамках спору щодо стягнення заборгованості за кредитним договором у випадку наявності такого спору. А тому представник вважає, що обраний позивачем спосіб захисту є неналежним. Представник зауважив, що позивачем не підтверджена та обставина, що діями Фонду гарантування були порушені права позивача, не надано доказів про завдання шкоди позивачу, а тому представник вважає що підстави для задоволення позову відсутні.

11.08.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій позивач наполягає на задоволенні заявлених вимог та вказує, що з лютого 2011 року заборгованість за кредитним договором відсутня.

Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Оцінивши надані суду докази, врахувавши процесуальні заяви сторін, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав.

Як встановлено судом, 20.12.2007 року між Київською філією ВАБ КБ «Промекономбанк» (далі - Банк) та ОСОБА_1 (далі - Позичальник) був укладений Кредитний договір №25 2007ф за умовами якого Позичальнику було надано кредит в сумі 1 010 000,00 грн. зі сплатою 17% річних.

Позивач не надав в повному обсязі копію кредитного договору, а тому встановити строк надання кредиту суду не вдалось.

Листом від 03.02.2011 року, який зареєстрований в цей же день за №02/57, ОСОБА_1 повідомив Київську філію ПАТ КБ «Промекономбанк» про повне виконання умов кредитного договору та до заяви надав звірку виплат.

В подальшому, листом від 31.08.2012 року ПАТ КБ «Промекономбанк» визнав ту обставину, що ними в односторонньому порядку було збільшено позивачу розмір процентної ставки за користування кредитом до 27% по кредитному договору №25-2007-ф від 20.12.2007 року. Тому у зв`язку з непідписанням позивачем додаткової угоди до кредитного договору про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом, Банк готовий здійснити перерахунок процентів по Кредитному договору та було запрошено позивача до відділення банку для звірки розрахунків по кредитному договору та вирішення питання щодо погашення залишку заборгованості по кредитному договору.

Позивач не надав суду доказів, що він провів з Банком звірку розрахунків.

Як вбачається з інформації, розміщеної на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на підставі постанови Правління Національного банку України від 21.05.14 № 296 "Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРОМЕКОНОМБАНК" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 21.05.2014 прийнято рішення № 35 про запровадження з 22.05.2014 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРОМЕКОНОМБАНК" .

В подальшому, відповідно до постанови Правління Національного банку України від 05.09.2014 № 552 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРОМЕКОНОМБАНК" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 08.09.2014 № 86 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "КБ "ПРОМЕКОНОМБАНК" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРОМЕКОНОМБАНК".

На даний час Банк не ліквідовано, його ліквідацію здійснює безпосередньо Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Листом №Б-16 від 27.11.2018 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Промекономбанк» повідомила ОСОБА_1 що не має можливості надати довідку про припинення кредитних відносин між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Промекономбанк», оскільки в серпні 2014 року частина активів Банку (в тому числі заборгованість за кредитним договором №25-2007-ф) була передана ПАТ «Фідо Банк» згідно договору від 22.08.2014 року, а тому було рекомендовано звернутись саме до ПАТ «Фідо Банк».

Як вбачається з матеріалів справи, на запит адвокатського об`єднання «Грекова, Головченко і партнери» адвокату Грековій Л.В. від 19.04.2019 року, уповноважена особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Промекономбанк», 06.05.2019 року направила лист за №79 в якому повідомила, що відповідно до проведеної перевірки архівних записів з програмного комплексу Київської філії ПАТ «Промекономбанк» станом на 22.08.2014 року (дату передачі до ПАТ «ФідоБанк» прав вимоги до ОСОБА_1 ) обліковувалась заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №25-2007-ф від 20.12.2007 на загальну суму 420 673,86 грн. Зазначена заборгованість ОСОБА_1 була списана з відповідних балансових рахунків у зв`язку з підписанням договору відступлення прав вимоги на користь ПАТ «ФідоБанк».

Крім того, в листі зазначено, що надати підтвердження видачі за підписом Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ КБ «Промекономбанк» Славкіної М.А. довідки ОСОБА_1 від 29.12.2016 року № 887, а також будь-які документи на підставі яких була ніби то надана така довідка про повне погашення заборгованості немає можливості, враховуючи факт передачі документів на постійне зберігання до архіву Національного банку України.

Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

У зобов`язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо.

Стаття 599 ЦК України визначає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Системний аналіз статей 599, 1049, 1054 ЦК України свідчить, що належним виконанням кредитного договору є зарахування на узгоджений сторонами рахунок кредитора суми кредиту, передбачених договором процентів та можливих штрафних санкцій, у разі їх нарахування.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України, частина 1 статті 16 ЦК України).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Стаття 5 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань) (ефективний спосіб захисту).

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Обраний позивачем в даному позові спосіб захисту не передбачений законом для застосування до спірних правовідносин, оскільки лише при вирішенні питання про стягнення заборгованості за кредитним договором суд може оцінити надані позивачем пояснення щодо сплати заборгованості та зміст виданої довідки.

В той же час, в межах даних вимог суд позбавлений можливості встановити існування чи відсутність заборгованості за кредитним договором, оскільки це не є предметом спору.

Крім того, варто зазначити, що у випадку, якщо позивач вважає, що він належним чином виконав власні зобов`язання за кредитним договором, будь-яка особа заперечує вказану обставину, в провадженні судів відсутній спір про стягнення з ОСОБА_1 , як позичальника, заборгованості, позивач не позбавлений можливості звернутись до суду з вимогами про припинення зобов`язань за кредитним договором, що в правовідносинах які склалися між позивачем та кредитором (судом в межах даного провадження не встановлено кредитора) буде належним способом захисту.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.77-81, 141, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання довідки помилково виданою - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня оголошення рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Н.Г.Притула