н/п 2/174/63/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

09 березня 2021 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Борцової А.А.,

за участю секретаря Килинчук Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в заочному порядку в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказуючи, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 21.10.2010 року. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», складає між нею і банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить її підпис в анкеті-заяві.

Заявою відповідачки підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування, які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст.634 ЦК України був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Відповідно до виявленого бажання відповідачці було відкрито картковий рахунок та встановлено кредитний ліміт, який у подальшому збільшено до 4300,00 грн., для користування кредитним картковим рахунком відповідачка отримала кредитну картку. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах кредитного ліміту. В редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 р. згідно п.2.1.1.2.12. сторони дійшли згоди, що починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦПК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми у розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна»; 84,0% - для картки «Універсальна голд».

В порушення п. 2.1.1.5.5 договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями відповідно до умов договору та у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, відповідачка станом на 23.11.2020 року, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, має заборгованість у розмірі 23147,68 грн., яка складається з наступного: 16597,90 грн. заборгованість за тілом кредиту, в тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту 16597,90; 6549,78 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України. Однак скориставшись своїм правом вимагати від боржника будь-якої частини суми заборгованості за кредитом, просить стягнути з відповідачки частину заборгованості в розмірі 16597,90 грн. - заборгованість за тілом кредиту та понесені ними судові витрати в розмірі 2102,00 грн.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 19.01.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки.

В судове засідання представник позивача Гребенюк О.С. не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 55)

Відповідачка в судове засідання не з`явилася вдруге, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 65,70) у відповідності до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надала, тому суд, відповідно до ч.8 ст.178, ст.ст. 280-281 ЦПК України, вирішує справу у заочному порядку за наявними матеріалами.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Так, на підтвердження факту укладення з відповідачкою кредитного договору та досягнення згоди щодо істотних умов цього договору, позивачем надано до суду копію анкети-заяви відповідачки від 21.10.2010 року, в якій зазначено особисту інформацію ОСОБА_1 , а саме: прізвище, ім`я, по батькові, серію та номер паспорта, адресу проживання, номер засобів зв`язку та з якої слідує, що остання підтвердила, та погоджується із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами становить між нею і банком договір про надання банківських послуг. Також відповідачка ознайомився та згодна з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були їй надані в письмовому вигляді, та згодна, що ці документи складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відомостей про отримання кредитної картки, її номер, дату видачі, розмір кредитного ліміту вказана заява не містить. (а.с. 18-19)

На підтвердження досягнення згоди щодо істотних умов цього договору між сторонами, позивачем також надано копію витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» без зазначень якою із цих видів карток користувалася відповідачка (а.с.19 зворот-20) та витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг», що підписаний головою Правління ПАТ КБ «Приватбанк» Дубілет О.В. (а.с. 20 зворот-46). Вказані документи не містять підпису відповідачки.

На підтвердження розміру заборгованості відповідачки ОСОБА_1 перед позивачем надані розрахунки заборгованості за договором № б/н від 21.10.2010 року, яка станом на 30.09.2019 р. становила 25703,32 грн., з яких 19032,90 грн. заборгованість за тілом кредиту, в тому числі заборгованість за поточним тілом кредиту 13894,09 грн. ; 5138,81 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 6070,42 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 600,00 грн. заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. Розрахунок заборгованості здійснений з 21.10.2015 року по 30.09.2019 року (а.с.5-9). та розрахунок станом на 23.11.2020 р. відповідно до якого загальна заборгованість складає 23147,68 грн., з яких 16597,90 грн. заборгованість за тілом кредиту та 6549,78 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України (а.с.10-11).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За вимогами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частинами 1 та 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до вимог ч.ч. 1,2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Зазначена правова позиція міститься і в постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16).

Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладання між сторонами у належній формі саме кредитного договору, оскільки в анкеті-заяві від 21.10.2010 року не зазначено, яку саме послугу відповідачка погодилася отримати від банку, в якому розмірі бажає отримати кредитний ліміт, допустимих доказів того, що відповідачка, на виконання умов договору отримувала кредитну картку та кредитні кошти, їх розмір, номер отриманої картки, строк її дії та дату видачі позивачем не надано, а довідку про отримання ОСОБА_1 картки № НОМЕР_1 , яка відкрита 27.06.2015 року з терміном дії до 06/19 та картки № НОМЕР_2 , яка відкрита 16.12.2015 року з терміном дії до 05/19 (а.с.17), а також довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти № НОМЕР_1 (а.с.16), суд не приймає в якості допустимих доказів по справі, оскільки вказана картка отримана відповідачкою в 2015 році, тобто більше ніж через чотири роки після підписання нею заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку 21.10.2010 р.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.06.2018 року у справі № 733/608/16-ц.

Крім того, надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг не містять відомостей про дату їх прийняття та затвердження, а також підпису відповідачки, тому позивачем не доведено, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг розуміла відповідачка та ознайомилася, погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Також, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин 21.10.2010 року до моменту звернення до суду із вказаним позовом 06.01.2021 року, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову.

Дана позиція узгоджується в позицією Великої палати ВС (Справа № 342/180/17 від 19.07.2019 р.)

За таких обставин та без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про отримання саме кредитних коштів, їх розмір та сплату відсотків за користування цими коштами, а також розмір пені за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Крім того, банком надано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна», в якому зазначено умови обслуговування карток «Універсальна 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», та «Універсальна Gold», проте матеріали справи не містять відомостей щодо виду отриманої відповідачкою кредитної картки, тому суд позбавлений можливості визначити розмір відсоткової ставки з користування кредитними коштами, а тому її не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 21 жовтня 2010 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, дана позиція узгоджується в позицією Великої палати ВС (Справа № 342/180/17 від 19.07.2019 р.)

Крім того, матеріали справи не містять відомостей про розмір встановленого кредитного ліміту, в позові зазначено лише те, що він в подальшому збільшився до 4300 грн., тому є не зрозумілим з якої суми кредиту виходив позивач при нарахуванні відповідачці заборгованості за кредитним договором.

Також, позивачем не доведено, що відповідачка має заборгованість по поверненню кредитних коштів у розмірі, зазначеному у позовній заяві, що становить 23147,68 грн., оскільки надані розрахунки здійснені за період з 21.10.2015 року по 30.09.2019 року та за період з 01.10.2019 року по 23.11.2020 року (а.с.5-11), в той час як анкета-заява підписана відповідачкою 21.10.2010 року, тому визначити за вказаними розрахунками час та період утворення заборгованості у відповідачки та перевірити правильність її нарахування неможливо, а інших доказів, підтверджуючих ці обставини, позивачем не надано. До того ж розрахунок сам по собі не може бути єдиним та безумовним доказом розміру вказаної заборгованості за кредитним договором.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідачки частини суми заборгованості в розмірі 16597,90 грн., а розрахунки на підтвердження розміру заборгованості надано на весь розмір заборгованості, тому є незрозумілим з чого саме виходив позивач визначаючи вказаний розмір заборгованості.

Та й сам розрахунок викладений незрозуміло оскільки, у графах складових заборгованості містить лише цифрові дані, без наведення математичного обґрунтування, До того ж, розрахунки не містять підписів та достатніх даних про особу, яка їх здійснила, посада цієї особи та інші ідентифікуючі дані відсутні.

Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 08.05.2018 року у справі № 315/353/17.

Також, суд не приймає у якості допустимого доказу по справі виписку за договором б/н за період з 16.12.2015 по 23.10.2020 р. (а.с. 12-15), оскільки позивачем не надано доказів, що рахунки, зазначені у даній виписці є кредитними та відповідні банківські карти отримувалися відповідачкою.

До того ж, відомості, зазначені у даній виписці, не підтверджують факт отримання відповідачкою кредиту на час підписання нею анкети-заяви, тобто 21.10.2010 р., а згідно довідки про зміну умов кредитування (а.с. 16) кредитний ліміт у розмірі 4300,00 грн. відповідачці було встановлено лише 31.01.2017 року, тобто після спливу значного часу з дня укладення договору про надання банківських послуг .

Крім того, вказана виписка містить лише відомості про здійснення фінансових операцій за період значно пізніший з часу підписання вказаної заяви, і встановити з наданих даних час укладення кредитного договору, утворення та розмір заборгованості по кредитним коштам та її складові, перевірити правильність нарахування заборгованості, неможливо.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Також в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу, наданого позивачем окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем, поза розумним сумнівом, не доведено факт укладення між сторонами кредитного договору та доказів досягнення сторонами згоди щодо істотних умов цього договору, отримання відповідачкою від позивача кредитних коштів у зазначеному ним розмірі та наявність і розмір заборгованості по поверненню цих кредитних коштів, тому підстави для стягнення з відповідачки заборгованості по кредиту у розмірі 16597,90 грн., про що просить позивач, відсутні, а у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю заявлених вимог.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2102 грн. 00 коп. слід покласти на позивача.

На підставі ст.ст. 32, 33, 34, 207, 526, 626, 628, 633, 634, 638, 639, 1054 ЦК України та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 133, 141, 263- 265, 268, 274-279, 280-289 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Судові витрати у виді сплаченого судового збору віднести на рахунок позивача.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 731-ІХ від 18.06.2020 року, під час дії карантину, суд за заявою учасників справи, поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Головуючий - суддя: А.А. Борцова