ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» березня 2021 року

м. Харків

справа № 643/13807/20

провадження № 22ц/818/1790/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А.В., Хорошевського О.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега-Гарант»

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2020 року в складі судді Горбунової Я.М.

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» про стягнення страхового відшкодування, штрафних санкцій та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 03 вересня 2019 року по проспекту Льва Ландау № 241 а/1 в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «SUBARU FORESTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під його керуванням, та автомобіля «TOYOTA LAND CRUISER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2019 року визнано винним ОСОБА_2 та його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Зазначив, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант», що підтверджується відповідним полісом, яким встановлено розмір відшкодування шкоди заподіяну майну в розмірі 100 000,00 грн, франшиза 0,00 грн.

Вказав, що 04 вересня 2019 року він направив на адресу страховика документи про страхове відшкодування. Таким чином, відшкодування повинно бути здійснено до 04 грудня 2019 року.

Посилався на те, що відповідно до звіту від 03 жовтня 2019 року матеріальний збиток склав 240 649,50 грн. Сума відновлювального ремонту - більше 150 000,00 грн.

Зазначив, що відповідач настання страхового випадку визнав. Однак, 25 листопада 2019 року пропонував з урахуванням оптимізації своїх витрат, гарантованого та своєчасного отримання ним коштів укласти угоду на їхнє отримання в розмірі 90 000,00 грн за браком коштів.

Укладаючи угоду від 25 листопада 2019 року він погодився з цією вартістю у разі перерахування грошей до 04 грудня 2019 року. Проте, відповідач свої зобов`язання не виконав в повному обсязі та не перерахував суму відшкодування в розмірі 90 000,00 грн до 04 грудня 2019 року, як домовилися сторони.

Зазначив, що 03 грудня 2019 року відповідачем перераховано 30 000,00 грн та 03 січня 2020 року - 60 000,00 грн. Таким чином, станом на момент подання позову відповідач перерахував 90 000,00 грн. Відповідно заборгованість страхової компанії станом на 03 вересня 2020 року становить 10 000,00 грн.

Вказав, що три відсотка річних за період з 04 грудня 2019 року по 03 вересня 2020 року складають 373,15 грн, витрати в результаті інфляції 140,00 грн, пеня 2809,20 грн.

Вважав, що йому завдано моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 5000,00 грн.

Просив стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» на його користь суму страхового відшкодування в розмірі 10 000,00 грн, а також за період з 04 грудня 2019 року по 03 вересня 2020 року три відсотка річних в розмірі 373,15 грн, суму інфляційних втрат в розмірі 140,00 грн, пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 2809,20 грн та моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково; стягнуто з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» на користь ОСОБА_1 за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в розмірі 1501,99 грн, моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн, стягнуто з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» в дохід держави судовий збір в розмірі 1680,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду в частині відмови в задоволенні позову в розмірі 14 820,26 грн скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути страхове відшкодування в розмірі 10 000,00 грн, штрафні санкції у сумі 1820,26 грн, а також моральну шкоду у сумі 300,00 грн, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, неповно з`ясував обставини у справі та не звернув увагу на умови угоди. Також, вважав, що судом порушено норми процесуального права, а саме, йому безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про витребування у оцінювача протоколу огляду транспортного засобу, звіту про суму збитків та у допиті свідків.

26 січня 2021 року до суду апеляційної інстанції від Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав апеляційну скаргу необґрунтованою. При цьому зазначив, що умова, яка зазначена апелянтом самостійно на угоді від 25 листопада 2019 року не може бути доказом того, що вона погоджена між сторонами. Вказав, що зобов`язання щодо сплати грошових коштів в розмірі 90 000,00 грн товариством було виконано в строк, передбачений чинним законодавством, у зв`язку з чим підстав для нарахування та стягнення страхового відшкодування в розмірі 10 000,00 грн є необґрунтованими. Пунктом 2 угоди від 25 листопада 2019 року передбачено, що потерпіла особа інших майнових претензій до страховика не має. Вказав, що позивачем не доведено заподіяння йому моральної шкоди.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 містяться клопотання про витребування доказів та виклик свідка, які залишено без задоволення на підставі статті 367 ЦПК України.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки Акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега-Гарант» свої зобов`язання за угодою про врегулювання розміру страхового відшкодування від 25 листопада 2019 року виконало в повному обсязі, позов позивача підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 03 вересня 2019 року по проспекту Льва Ландау № 241 а/1 в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «SUBARU FORESTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля «TOYOTA LAND CRUISER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 01 листопада 2019 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 340,00 грн (а.с.15).

Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , власником автомобіля марки «SUBARU FORESTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_1 (а.с.7).

На момент даної дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «TOYOTA LAND CRUISER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 була застрахована у Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 135541205, з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілого - 100 000,00 грн, франшиза 0,00 грн (а.с.9-10).

04 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталась 03 вересня 2019 року (а.с.11-12).

04 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» з заявою про страхове відшкодування (а.с.13).

Як вбачається із звіту № 13/09/20194 дослідження спеціаліста-автотоварознавця автомобіля «SUBARU FORESTER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , матеріальний збиток склав 240 649,50 грн з урахуванням ПДВ на вартість запчастин. Вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу - 394 692,75 грн з урахуванням ПДВ на вартість запчастин. Вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, - 150 669,01 грн з урахуванням ПДВ на вартість запчастин. Коефіцієнт фізичного зносу - 0,67. Ринкова вартість автомобіля на момент пошкодження - 240 649,50 грн (а.с.16-21).

25 листопада 2019 року між Акціонерним товариством «Страхова компанія «Мега-Гарант» та ОСОБА_1 укладено угоду про врегулювання розміру страхового відшкодування, яким сторони погодили суму спричиненого автомобілю збитку в розмірі 90 000,00 грн без ПДВ. В угоді зазначено, що потерпіла особа інших майнових претензій до страховика не має. Страховик зобов`язаний в строки, передбачені законодавством здійснити виплату страхового відшкодування. Також, на цій угоді ОСОБА_1 над своїм підписом власноруч написав, що згоден при перерахуванні вказаної суми до 04 грудня 2019 року (а.с.23, 46).

02 грудня 2019 року за платіжним дорученням № 3955 від 02 грудня 2019 року Акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега-Гарант» перерахував страхове відшкодування в розмірі 30 000,00 грн, а 03 січня 2020 року за платіжним дорученням № 4328 від 03 січня 2020 року - в розмірі 60 000,00 грн (а.с.49, 50).

16 грудня 2019 року ОСОБА_1 направив Акціонерному товариству «Страхова компанія «Мега-Гарант» претензію, в якій зазначив, що 03 грудня 2019 року йому перераховано лише 30 000,00 грн, у зв`язку чим просив до 20 грудня 2019 року виконати в повному обсязі свої зобов`язання та перерахувати всю суму страхового відшкодування (а.с.24).

09 червня 2020 року ОСОБА_1 направив Акціонерному товариству «Страхова компанія «Мега-Гарант» претензію, в якій зазначив, що 03 грудня 2019 року йому перераховано 30 000,00 грн, а в січні 2020 року 60 000,00 грн, тому сума заборгованості становить 10 000,00 грн, яку просив перерахувати до 22 червня 2020 року (а.с.25).

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно зі статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Порядок та умови здійснення страхового відшкодування за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів регламентуються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так, у статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 цього ж Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Матеріали справи свідчать про те, що 25 листопада 2019 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Страхова компанія «Мега-Гарант» укладено угоду про врегулювання розміру страхового відшкодування, яким сторони погодили суму спричиненого автомобілю збитку в розмірі 90 000,00 грн без ПДВ, а також те, що потерпіла особа інших майнових претензій до страховика не має та страховик зобов`язаний в строки, передбачені законодавством здійснити виплату страхового відшкодування.

Встановивши, що 02 грудня 2019 року та 03 січня 2020 року Акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега-Гарант» здійснив вказану вище виплату ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про виконання Акціонерним товариством «Страхова компанія «Мега-Гарант» своїх зобов`язань за угодою про врегулювання розміру страхового відшкодування від 25 листопада 2019 року.

Таким чином, підстав для стягнення з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» різниці в розмірі 10 000,00 грн, а саме між виплаченою сумою в розмірі 90 000,00 грн та лімітом відповідальності за полісом в розмірі 100 000,00 грн, немає.

Також, погоджується колегія суддів з висновком суду першої інстанції щодо неврахування запису «згоден при перерахуванні вказаної суми до 04 грудня 2019 року», здійсненого ОСОБА_1 власноруч на вказаній угоді, оскільки цей запис здійснено тільки над безпосереднім підписом ОСОБА_1 , а не в тексті самої угоди, що свідчить про те, що сторонами цієї угоди такий запис не узгоджено. При цьому, Акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега-Гарант» заперечує щодо погодження цього запису.

Разом з тим погоджується колегія суддів з висновком суду щодо порушення страховиком виплати у визначені законом строки, у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення трьох відсотків річних, суми інфляційних витрат та пені за прострочення виплати страхового відшкодування, з огляду на таке.

У пункті 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) сформулювала правовий висновок про те, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Законодавством передбачене нарахування пені за відповідне прострочення відповідача у разі його наявності. Також, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін, до прострочення страховика застосовується частина друга статті 625 ЦК України.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання не є санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

04 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до страховика із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталась 03 вересня 2019 року та заявою про страхове відшкодування, тому у відповідності до вимог пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» останній день для виплати припадає на 03 грудня 2019 року.

Проте, Акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега-Гарант» 02 грудня 2019 року здійснив виплату не у повному обсязі, яка передбачена угодою від 25 листопада 2019 року, а лише в розмірі 30 000,00 грн та тільки 03 січня 2020 року здійснив повну виплату перерахувавши потерпілому грошові кошти в розмірі 60 000,00 грн.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про те, що саме з 60 000,00 грн необхідно нарахувати три відсотка річних, суми інфляційних втрат та пені за прострочення виплати страхового відшкодування, а строк прострочення необхідно рахувати з 04 грудня 2019 року по 02 січня 2020 року за 30 днів.

Таким чином, розрахунок трьох процентів річних складає 147,95 грн (60 000 х 3/100/365х30); сума з урахуванням індексу інфляції становить 7,74 грн (60 000 х 100,2/100/31х2); сума пені з урахуванням подвійної облікової ставки Національного банку України становить 1346,30 грн, а саме, за період з 04 грудня 2019 року по 12 грудня 2019 року (9 днів, облікова ставка 15,5%) 458,63 грн (60000х2х15,5/100/365) та за період з 13 грудня 2019 року по 02 січня 2020 року (21 день, облікова ставка 13,5%) 887,67 грн (60000х2х13,5/100/365).

Погоджується колегія суддів із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення вимог ОСОБА_1 щодо стягнення спричиненої моральної шкоди, виходячи з наступного.

Моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав і полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна і таке інше. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При вирішенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода - відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності у діях особи, яка заподіяла таку шкоду складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, встановлення факту протиправної поведінки такої особи, наявності причинного зв`язку між ними та вини заподіювача шкоди.

Ухвалюючи рішення про покладення на Акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега-Гарант» обов`язку щодо відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, врахувавши характер та обставини завдання шкоди, тривалість вимушених змін в житті ОСОБА_1 , а також засади розумності та справедливості, обґрунтовано визначив розмір моральної шкоди у сумі 2000,00 грн, яка підлягає відшкодуванню Акціонерним товариством «Страхова компанія «Мега-Гарант» на користь ОСОБА_1 .

Доводи ОСОБА_1 , що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що висновків суду не спростовують.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А. В. Котелевець

О.М. Хорошевський

Повний текст постанови складено 10 березня 2021 року.