Справа № 462/5611/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 грудня 2021 року

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Пилип`юк Г.М.

за участю секретаря судового засідання Дмитрук Р.-А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні,

встановив:

Позивач звернулася до суду із позовом про стягнення з відповідача на свою користь невиплачену заробітну плату в сумі 21 164, 00 грн, вихідну допомогу в сумі 18 341,10 грн компенсацію за двадцять сім днів невикористаної щорічної відпустки в сумі 5 300, 37 грн та середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнення за період з 21.07.2021 року по день ухвалення рішення суду. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона працювала провідним економістом монтажно-складального цеху 003 на Державному підприємстві «Львівський державний завод «ЛОРТА», а 21.07.2021 року її було звільнено із займаної посади за власним бажанням на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України. Разом з тим, при звільненні, адміністрацією заводу не було проведено з позивачем повного розрахунку по заробітній платі, хоча останній робочий день вона була на робочому місці. Заборгованість по заробітній платі становить 21 164, 00 грн., по вихідній допомозі становить 18 341,10 грн, компенсація за невикористану відпустку становить 5 300, 37 грн, а всього 44 805,37 грн з урахуванням ПДФО і військового збору та не виплачено позивачу і на час звернення до суду, тому просить стягнути таку в судовому порядку.

Крім цього, оскільки відповідач затримав виплату належної позивачу заробітної плати, тому на підставі ст.117 КЗпП України просить стягнути також середній заробіток за весь час затримки за вказаний період з 21.07.2021 р. по день прийняття рішення.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 09.08.2021 року відкрито провадження у справі розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

22.09.2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якій визнав частково позовні вимоги позивача. Зазначив, що заборгованість по заробітній платі, вихідній допомозі та компенсації становить 37 758, 61 грн. без урахування податків та зборів, середньоденна заробітна плата без урахування податків та зборів становить 317,21 грн без урахування податків та зборів.

У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працювала на посаді провідним економістом монтажно-складального цеху 003 на Державному підприємстві «Львівський державний завод «ЛОРТА», а 21.07.2021 року її було звільнено із займаної посади за власним бажанням на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки /а.с. 8-11/.

Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Таким чином, заборгованість невиплаченої позивачу в день звільнення складає 44805,47 грн з урахуванням ПДФО і військового збору, а саме: заборгованість по заробітній платі становить 21 164,00 грн., по вихідній допомозі становить 18 341,10 грн, компенсація за невикористану відпустку становить 5 300,37, 72 грн /а.с. 10/.

Згідно з роз`ясненнями, даними в п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Дослідженням розрахункових листів нарахування заробітної плати ОСОБА_1 за березень-червень 2021 року (а.с. 13) встановлено, що сума 44 805,47 грн. заборгованості з виплати заробітної плати позивачу, яка підлягає стягненню на користь останньої, визначена в результаті утримання обов`язкових податків та зборів із нарахованої заробітної плати.

Тому, суд дійшов висновку про підставність позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 44 805,47 грн., з урахуванням сплачених обов`язкових податків та зборів.

Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходив з наступного.

Із змісту ст.117 КЗпП України вбачається, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у справі № 6-64цс13, згідно із ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Як вбачається із роз`яснень даних у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Як встановлено, станом на день ухвалення рішення у справі фактичний розрахунок відповідачем з позивачем не проведено.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого вказаною постановою, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Пунктом 4 Порядку встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати /компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо/.

Згідно розрахунків зроблених позивачкою середньоденна заробітна плата з урахування податків та зборів становить 407, 58 з урахування податків та зборів.

Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.07.2021 року по 31.12.2021 року (до ухвалення рішення по справі), що включає - 115 робочих днів, складає 46 871, 70 грн. (407, 58 грн. х 115 робочих дні). Доводи представника відповідача щодо необхідності розрахунку середнього заробітку ОСОБА_1 за час затримки розрахунку при звільненні і, відповідно, суми, яка за рішенням суду підлягає стягненню на користь позивача, виходячи з середньоденної заробітної плати позивача в розмірі 317,21 грн., що не включає податку з доходів фізичних осіб і військового збору, а не заявлених позивачем 407,21 грн. середньоденної заробітної плати (без вирахування з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів), є безпідставними і не можуть прийматись судом до уваги, виходячи з наступного.

Вп. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Крім цього, при стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі ст.117 КЗпП України, суд керується постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ цієї Постанови при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зменшується на суму податків і зборів.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі №359/10023/16-ц.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги і їх розмір є доведеними позивачем, а тому позов підлягає задоволенню і з відповідача слід стягнути на користь позивача невиплачену заробітну плату у розмірі 44 805,37 грн., з урахуванням сплачених обов`язкових податків та зборів та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні у розмірі 46 871, 70 грн., з урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 908,00 грн. за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час розрахунку при звільненні підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а судовий збір в розмірі 908,00 грн. за позовну вимогу про стягнення заробітної плати, від сплати якого позивач була звільнена, - з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст.12, 259, 263-265, 268, 274, 279 ЦПК України, суд ,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні- задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» (, адреса:79040, м.Львів, вул.Патона, буд.1) на користь ОСОБА_1 44 805,47 /сорок чотири тисячі вісімсот п`ять/ грн. 47 коп. невиплаченої заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 липня 2021 року по 31 грудня 2021 року у розмірі 46 871, 70 (сорок шість тисяч вісімсот сімдесят одну) грн. 70 коп, без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України.

Стягнути з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 908,00 грн. судового збору.

Стягнути з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь держави 908,00 грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і.н. НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач: Державне підприємство «Львівський державний завод «ЛОРТА», , знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Патона, 1.

Повний текст рішення складено 31.12.2021 року.

Суддя: Г.М. Пилип`юк

Оригінал рішення.