Справа № 401/1971/21
Провадження № 2/399/287/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

13 грудня 2021 року селище Онуфріївка

Онуфріївський районний суд Кіровоградської області у складі: головуючого судді Лях М.М., за участі секретаря судового засідання Гриценко Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

встановив:

АТ «Страхова компанія «Країна» звернулось до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на його користь завдані збитки в порядку регресу в сумі 4000,00 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що внаслідок ДТП, яка сталася 26 липня 2017 року за участю транспортного засобу УАЗ д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля Toyota, д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 , був пошкоджений транспортний засіб Toyota, д.н.з. НОМЕР_2 .

На момент ДТП, а саме 19 квітня 2017 року між ОСОБА_3 та АТ «СК «Країна» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/3017706, забезпечений транспортний засіб УАЗ д.н.з. НОМЕР_1 .

Згідно постанови Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 серпня 2017 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст. 124, 122-4 КУпАП.

У зв`язку з тим, що транспортний засіб Toyota, д.н.з. НОМЕР_2 було застраховано договором добровільного страхування у ПрАТ «СК «Уніка», страховик звернувся до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування та надав всі необхідні документи. Після чого було виплачено страхове відшкодування в розмірі 4000 грн. на користь ПрАТ «СК «Уніка».

Оскільки водій ОСОБА_1 після ДТП самовільно залишив місце пригоди, у відповідності до п. 38.1.1. ч. 38.1 ст. 38 ЗУ «Про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП.

На підставі викладеного, страховик після виплати страхового відшкодування звертався до відповідача з претензією про відшкодування шкоди в порядку регресу, але виплата не була здійснена.

Враховуючи викладене, просив стягнути з відповідача на їх користь збитки в порядку регресу в сумі 4000 грн. та понесені судові витрати по справі у виді судового збору.

Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 07 вересня 2021 року відкрито провадження в даній справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

07 жовтня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву разом з клопотанням про застосування строку позовної давності, згідно якого позовні вимоги вважає такими, що не підлягають задоволенню в судовому порядку, оскільки позов подано до суду лише через 4 роки після здійснення відшкодування шкоди, тобто сплили строки позовної давності.

Від представника позивача 02 листопада 2021 року надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12.03.2020 року на усій території України установлено карантин, дію якого було продовжено. Оскільки позов було подано в період дії карантину, а саме 30.06.2021, вважають, що строк позовної давності продовжено на період дії карантину.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглянути справу у відсутність їх представника, позовні вимоги підтримують і просять їх задовольнити в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечують.

Відповідач та представник відповідача ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі та просили в задоволенні позову відмовити, оскільки позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом, просили застосувати строки позовної давності до вищевказаних позовних вимог позивача .

Суд, дослідивши письмові докази справи, оцінивши їх у сукупності, дійшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 липня 2017 року о 16.10 год. по вул. Лікаря Богаєвського, 64 в м. Кременчук Полтавської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу УАЗ д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля Toyota, д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою про ДТП № 221914. ДТП сталася внаслідок порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху. В результаті ДТП був пошкоджений транспортний засіб Toyota, д.н.з. НОМЕР_2 . /а.с. 7/.

Згідно постанови Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 серпня 2017 року, яка набрала законної сили 08 вересня 2017 року, відповідача ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст. 124, 122-4 КУпАП та накладено адміністративне стягнення /а.с. 8/.

На момент ДТП, а саме 19 квітня 2017 року між ОСОБА_3 та АТ «СК «Країна» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/3017706, забезпечений транспортний засіб УАЗ д.н.з. НОМЕР_1 /а.с. 6/.

У зв`язку з тим, що транспортний засіб Toyota, д.н.з. НОМЕР_2 було застраховано договором добровільного страхування у ПрАТ «СК «Уніка», що підтверджується договором № 017059/4640/0103580 від 14.12.2016 /а.с. 10/, страховик звернувся до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування та надав всі необхідні документи /а.с. 9/. Після чого ПАТ «СК «Країна» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 4000 грн. на користь власника пошкодженого транспортного засобу ОСОБА_2 , що підтверджується платіжним дорученням № 15017 від 08 листопада 2017 року /а.с. 23/.

Оскільки водій ОСОБА_1 після ДТП самовільно залишив місце пригоди, у відповідності до п. 38.1.1. ч. 38.1 ст. 38 ЗУ «Про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП.

14 листопада 2017 року за вих. № 10758 на адресу ОСОБА_1 було направлено листа від ПАТ «СК «Країна» з пропозицією в досудовому порядку компенсувати виплачену суму страхового відшкодування /а.с. 26/, а 15 жовтня 2019 року за вих. № 46061 на ім`я ОСОБА_3 було направлено претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 4000 грн. /а.с. 25/, але обидва звернення залишились без відповіді.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" і вказаний закон містить спеціальні норми щодо регулювання спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до ст. 29 вищевказаного Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Ст. 1191 ЦК України та п.п. 38.1.1 п.38.1 ст. 38 вищевказаного Закону передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що згідно поданих доказів зі сторони позивача вказаний позов про відшкодування шкоди в порядку регресу є обгрунтованим.

Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 509/3589/16-ц (провадження № 61-16895св18) зазначив, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави.

Згідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 6 ст. 261 ЦК України, за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання.

Представник відповідача до винесення судом рішення по справі заявив про застосування судом позовної давності до вищевказаних позовних вимог позивача.

Судом встановлено, що позов надійшов до суду поштовим відправленням 06 липня 2021 року, про що свідчить штамп суду з вхідним номером 9208/21. Як вбачається з матеріалів справи позивач 08 листопада 2017 року здійснив виплату відшкодування в розмірі 4000 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 15017, таким чином, до суду з вищевказаним позовом про захист свого цивільного права або інтересу позивач звернувся після спливу 3 років та 7 місяців.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 731-IX від 18.06.2020 року, який набрав чинності 17.07.2020 року пункт 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України викладено у новій редакції, котрою визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Заяв чи клопотань про продовження процесуального строку для звернення до суду з даним позовом від позивача не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Представник позивача не надала суду доказів, які б свідчили про те, що вищевказана позовна заява була здана позивачем на пошту для направлення до суду до закінчення строку позовної давності по вказаному позову згідно до вимог ч. 6 ст. 70 ЦПК України, або строки позовної давності пропущено з поважних причин .

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачу необхідно відмовити в задоволенні його позову про стягнення з відповідача на їх користь 4000 грн., оскільки позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з вищевказаними позовними вимогами без поважних причин.

Відповідно до частин третьої і четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Статтею 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись ст.ст.10, 60, 70, 84, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

вирішив:

В задоволенні позову Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу відмовити.

Судові витрати по справі залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду.

Суддя М.М. Лях