Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2021 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Іванченко А. М. , за участю секретаря судового засідання Дереклєєвої А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Маріуполя Донецької області цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Славкіної Марини Анатоліївни до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

27.06.2017 року ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Славкіної М.А. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог вказав, що між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та відповідачем ОСОБА_1 28.11.2007 року був укладений кредитний договір № 146А/07-05, за умовами якого Позивач надав Відповідачу ОСОБА_1 кредит у сумі 14089,11 дол. США (п. 1.1. Кредитного договору), зі сплатою 10 % річних (п. 1.3. Кредитного договору), які в подальшому були збільшені до 17,5 % згідно додаткової угоди від 28 листопада 2008 року, з щомісячною сплатою за обслуговування кредиту в розмірі 92,50 грн., та кінцевим терміном погашення по 10.11.2014 року (п. 1.2. Кредитного договору), для придбання автотранспортного засобу марки Chevrolet Aveo SF69Y 2007 року випуску червоного кольору, кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 (п.1.1 кредитного договору). В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 28.11.2007 року між банком та ОСОБА_2 та між банком та ОСОБА_3 були укладені договори поруки. Відповідач ОСОБА_1 не усунув порушення умов Кредитного договору, не повернув кредит та не сплатив проценти за користування ним, тому станом на 10.04.2017 року заборгованість за Кредитним договором складає 832275,87 грн., з них: заборгованість за кредитом - 12244,08 дол. США; відсотки 17972,01 дол. США; комісія за РО 5947,73 грн.; штраф/пеня (неустойка) 11279,48 грн.

Просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по кредитному договору № 146А/07-05 від 28 листопада 2007 року на загальну суму 832275,87 грн.

Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя Донецької області від 03.07.2017 року позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків.

Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя Донецької області від 21.08.2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя Донецької області від 29.11.2017 року доручено Дніпровському райсуду м.Києва забезпечення проведення відеоконференції.

Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя Донецької області від 22.12.2017 року доручено Дніпровському райсуду м.Києва забезпечення проведення відеоконференції.

Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя Донецької області від 29.01.2018 року доручено Дніпровському райсуду м.Києва забезпечення проведення відеоконференції.

Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя Донецької області від 22.02.2018 року доручено Дніпровському райсуду м.Києва забезпечення проведення відеоконференції.

Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя Донецької області від 10.04.2018 року зупинено провадження у справі.

Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя Донецької області від 05.01.2021 року провадження поновлено та призначено судовий розгляд.

До судового засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином: у відповідності до частини 6 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки із розпискою рекомендованим листом з повідомленням на адресу, зазначену позивачем у позовній заяві, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за вказаною позовною заявою без присутності представника позивача, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнає та просить у їх задоволенні відмовити з тих підстав, що викладені у відзиві на позов. Просить застосувати до позовних вимог строк позовної давності. Щодо солідарного стягнення заборгованості з відповідачів просить суд врахувати наявність рішень інших судів щодо припинення дії договорів поруки.

21.09.2018 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнає та просить у їх задоволенні відмовити з наступних підстав. Щодо солідарного стягнення заборгованості з відповідачів просить суд врахувати наявність рішень інших судів щодо припинення дії договорів поруки. Відносно заявлених позовних вимог до себе зазначає, що додаткова угода № 2, якою змінено плату за користування кредитними коштами з 10 до 17,5 % є недостовірним та допустимим доказом обставин, на підставі яких позивач обґрунтовує свої вимоги щодо стягнення відсотків в розмірі 17972,01 доларів США. Банк вже звертався з аналогічними вимогами до нього та інших відповідачів, ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 28.03.2013 року позовні вимоги було залишено без розгляду. В рамках вказаного позовного провадження ухвалою суду було призначено судову почеркознавчу експертизу, за висновком якої встановити чи було зроблено підписи у додатковій угоді № 2 ОСОБА_1 не виявилось можливим. У зв`язку із чим, у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. При розрахунку заборгованості слід керуватись додатком № 1 до договору, яким встановлено відсоткову ставку 10 %. Просить застосувати до позовних вимог строк позовної давності. Враховуючи пред`явлення позову до суду 27.06.2017 року відповідно до ухвали суду від 03.07.2017 року позовна давність по кожному платежу, який необхідно було здійснити до 27.06.2014 року пропущено, а у задоволенні позову в цій частині має бути відмовлено, зокрема, відповідно до графіку після 27.06.2014 року відповідачу необхідно було здійснити лише наступні платежі:

10.07.2014 р. 197,08 доларів США,

11.08.2014 р. 195,53 доларів США,

10.09.2014 р. 193,08 доларів США,

10.10.2014 р. 189,74 доларів США,

10.11.2014 р. 187,87 доларів США,

А всього 838,44 доларів США, які включають в себе кредит та відсотки, в решті позовних вимог має бути відмовлено у зв`язку зі спливом позовної давності.

Щодо стягнення неустойки в розмірі 11279,48 грн., строк позовної давності по даній вимозі сплив 10.11.2015 р., а тому у задоволенні вимоги про стягнення неустойки слід відмовити.

Відповідачка ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилась, направила на електрону адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила закрити провадження в частині стягнення з неї заборгованості за кредитним договором № 146А/07-05, укладеним між ОСОБА_1 та банком 28.11.2007 року, у зв`язку із набранням законної сили рішення Київського райсуду м.Донецька від 17.12.2010 року про визнання договору поруки від 28.11.2007 року, укладеним між нею та банком таким, що втратив чинність.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив при ухваленні рішення суду врахувати рішення Київського райсуду м.Донецька від 26.11.2013 року про визнання договору поруки від 28.11.2007 року, укладеним між ним та банком, припиненим.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступних висновків.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБіБанк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБіБанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБіБанк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію провідного професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Славкіну М.А. строком на 1 рік з 20.03.2015 по 19.03.2016 включно.

22.02.2016 Виконавчою дирекцією Фонду було прийняте рішення № 213 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБіБанк» та делегування повноважень ліквідатора, яким продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБіБанк» по 19.03.2018.

15.02.2018 Виконавчою дирекцією Фонду було прийняте рішення № 474 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБіБанк» та делегування повноважень ліквідатора, яким продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБіБанк» по 19.03.2020.

Крім того, дана інформація опублікована на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - fg.gov.ua, є загальновідомою та в силу ч.3 ст.82 ЩІК України такою, що не потребує доказування.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Публічне Акціонерне Товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» , перебуває в процесі припинення.

Як зазначался вище, продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБіБанк».

Згідно ч. 4 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів ( правочинів ), інших документів від імені банку.

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб виступає не лише як представник ПАТ «ВіЕйБі Банк», але й виконує іншу функцію при ліквідації банку.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" неплатоспроможний банк - банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України "Про банки і банківську діяльність".

Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває усі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Відповідно до п. п. 4, 8 ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження: вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб, оновлює інформацію, що міститься у Кредитному реєстрі Національного банку України; здійснює повноваження, що визначені частиною другою статті 37 цього Закону.

На підставі ст. 36, 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд гарантування вкладів фізичних осіб набув всіх повноважень органів управління Банку з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення, а його уповноваженій особі делеговані повноваження вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління Банку.

Враховуючи те, що початок процедури ліквідації банку не припиняє його прав як кредитора на стягнення заборгованості, тобто уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк», діє у відповідності до положень Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб».

Тобто, вимоги ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк «ВіЕйБіБанк» ґрунтуються на невиконанні зобов`язання за кредитним договором.

Так, судом встановлено, що між ВАТ «ВіЕйБіБанк» та відповідачем ОСОБА_1 , за умовами якого банк надав відповідачу ОСОБА_1 кредит у сумі 14089,11 дол. США (п. 1.1. Кредитного договору), зі сплатою 10 % річних (п. 1.3. Кредитного договору), які в подальшому були збільшені до 17,5 % згідно додаткової угоди від 28 листопада 2008 року, з щомісячною сплатою за обслуговування кредиту в розмірі 92,50 грн., та кінцевим терміном погашення по 10.11.2014 року (п. 1.2. Кредитного договору), для придбання автотранспортного засобу марки Chevrolet Aveo SF69Y 2007 року випуску червоного кольору, кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 (п.1.1 кредитного договору).

В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 28.11.2007 року між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки.

В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 28.11.2007 року між банком та ОСОБА_3 був укладений договір поруки.

Згідно договорів поруки поручителі солідарно відповідають перед Кредитором (Позивачем) за виконання Боржником зобов`язань в повному обсязі за Кредитним договором, який було укладено між Позивачем та Відповідачем ОСОБА_1 та додаткових договорів до нього (п.п.1.1 договори поруки).

Відповідач ОСОБА_1 не усунув порушення умов Кредитного договору, не повернув кредит та не сплатив проценти за користування ним, тому станом на 10.04.2017 року заборгованість за Кредитним договором складає 832275,87 грн., з них: заборгованість за кредитом - 12244,08 дол. США; відсотки 17972,01 дол. США; комісія за РО 5947,73 грн.; штраф/пеня (неустойка) 11279,48 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення в солідарному порядку суми заборгованості за кредитним договором, суд зазначає наступне.

Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Крім того, частиною 2 ст.553 ЦК України встановлено, що порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

У відповідності до ч.1 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Частиною 4 ст.559 цього Кодексу встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов`язання не пред`явить вимогу до поручителя.

Рішенням Київського райсуду м.Донецька від 17.12.2010 року у справі № 2-7194/10 договір поруки б/н від 28.11.2007 року, укладений між ОСОБА_5 та ВАТ «ВіЕйБіБанк» в особі відділення № 97 ВАТ «ВіЕйБіБанк» визнано таким, що втратив чинність.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.06.2017 року відновлено втрачене провадження по цивільній справі № 2-7194/10 за позовом ОСОБА_5 до ВАТ «ВіЕйБіБанк» про припинення поруки за договором поруки в частині заочного рішення від 17.12.2010 року.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.07.2020 року по справі № 2-7194/10 заяву ПАТ «ВіЕйБіБанк» про скасування заочного рішення від 17.12.2010 року залишено без задоволення. Ухвала суду набрала законної сили 16.07.2020 року.

Рішенням Київського райсуду м.Донецька від 26.11.2013 року у справі № 257/10621/13-ц договір поруки, укладений між ОСОБА_3 та ВАТ «ВіЕйБіБанк» від 28.11.2007 року б/н, визнано припиненим. Рішення суду набрало законної сили 09.12.2013 року.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення на користь банку заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не підлягають задоволенню, оскільки у судовому засіданні встановлено, що дію укладених в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором договорів поруки було припинено на підставі рішень суду, які набрали законної сили, а тому суд відмовляє у цій частині.

Щодо стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник заявили клопотання про застосування строків позовної давності, про що надали відповідну заяву.

В обґрунтування заявленого клопотання зазначили, що додаткову угоду №2 від 18.11.2008 року про підвищення процентної ставки відповідач ОСОБА_1 не підписував, що підтверджується висновком експерта.

У зв`язку із чим, за клопотанням відповідача ОСОБА_1 судом було досліджено матеріали цивільної справи № 0520/9467/2012 (провадження № 2/0520/2486/2012), після перереєстрації № 264/499/13-ц (провадження № 2/264/8/2014) за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

28.09.2012 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернувся до суду.

Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 11.10.2012 року було відкрито провадження у справі.

Рішенням Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 21.12.2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 180432,94 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1804,33 грн.

Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 22.01.2013 року заочне рішення суду від 21.12.2012 року скасовано та справу призначено до розгляду.

Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 28.03.2013 року по справі було призначено судову почеркознавчу експертизу. Провадження по справі зупинено.

Згідно висновку експерта сектору техніко-криміналістичного забезпечення роботи Маріупольського МУ НДЕКЦ при ГУМВС України в Донецькій області № 303 від 10.07.2013 року відповісти на питання «Чи виконані підписи в кредитному договорі № 146А/07-05 від 28.11.2007 року в графах «Від імені клієнта: ОСОБА_6 » та у додатковій угоді № 2 по договору № 146А/07-05 від 28.11.2007 року в графі «позичальник ОСОБА_1 чи іншою особою?» не представилось можливим.

Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 01.08.2013 року провадження поновлено.

Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 31.10.2014 року позовну заяву ПАТ «ВіЕйБіБанк» ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було залишено без розгляду.

Вирішуючи клопотання відповідача ОСОБА_1 про застосування до позовних вимог строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до умов кредитного договору п.2.5.1 позичальник зобов`язується щомісячно до дати, встановленої в графіку, поповнювати свій поточний рахунок, визначений у п.2.1.2 шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумі, не меншій сумі чергового погашення частини кредиту, процентів, та інших витрат, відповідно до умов цього договору.

Протягом тривалого часу відповідачем ОСОБА_1 порушувались умови кредитного договору, а саме: не сплачувались щомісячні платежі та передбачені умовами договору проценти.

Останній платіж було внесено відповідачем ОСОБА_1 у 2009 році.

У зв`язку із чим утворилась заборгованість за кредитним договором, яка станом на 10.04.2017 року складає 832275,87 грн., з них:

- заборгованість за кредитом - 12244,08 дол. США;

- відсотки 17972,01 дол. США;

- комісія за РО 5947,73 грн.;

- штраф/пеня (неустойка) 11279,48 грн.

Відповідач ОСОБА_1 у своєму клопотанні зазначив, що враховуючи пред`явлення позову до суду 27.06.2017 року позовна давність по кожному платежу, який необхідно було здійснити до 27.06.2014 року пропущено, а у задоволенні позову в цій частині має бути відмовлено, зокрема, відповідно до графіку після 27.06.2014 року відповідачу необхідно було здійснити лише наступні платежі:

10.07.2014 р. 197,08 доларів США,

11.08.2014 р. 195,53 доларів США,

10.09.2014 р. 193,08 доларів США,

10.10.2014 р. 189,74 доларів США,

10.11.2014 р. 187,87 доларів США,

А всього 838,44 доларів США, які включають в себе кредит та відсотки, в решті позовних вимог має бути відмовлено у зв`язку зі спливом позовної давності.

Таким чином, спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за договором, а саме розміру заборгованості за тілом кредиту, відсотками, комісією та штрафом після спливу передбаченого договором строку кредитування.

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Славкіна М.А. звернулось до суду 20.06.2017 року, позовна заява надійшла до суду 27.06.2017 року.

Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 21.08.2017 року було відкрито провадження по справі.

Проте слід зауважити, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

У цій справі сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання.

Так, судом встановлено, що 28.11.2007 року сторони уклали договір, за умовами якого ОСОБА_1 отримав строком по 10.11.2014 року, включно, кошти надані у сумі 14089,11 доларів США. Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, надаючи позивачеві кожного місяця згідно графіку щомісячний платіж упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання.

Щодо виконання зобов`язання простроченого боржника після спливу строку (терміну) такого виконання.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві ОСОБА_1 . Остання зобов`язалася за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами до 10 листопада 2014 року включно.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України).

Так, початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування.

Як вбачається з поштового конверту, позивач звернувся з цим позовом до суду 20.06.2017 р., тому з урахуванням заяви відповідача про застосування строку позовної давності суд набуває висновку, що позивач, в межах заявлених позовних вимог, має правові підстави вимагати стягнення заборгованості по кредиту лише з 20.06.2014.

Оскільки перебіг позовної давності розпочинається з наступного дня після 10 числа - терміну сплати кожного з цих платежів, а з цим позовом Банк звернувся 20.06.2017 р., стягненню в межах строку позовної давності підлягають узгоджені платежі, починаючи з липня 2014 року (платіж за червень 2020 року знаходиться поза межами строку позовної давності) по листопад 2014 року (кінець строку кредитування).

Згідно з Графіком платежів, який є Додатком 1 до кредитного договору, за період з липня 2014 року по листопад 2014 року сума платежів на погашення заборгованості за кредитним договором складає:

10.07.2014 р. 167,73 дол. США + 29,35 дол. США =197,08 доларів США,

11.08.2014 р. 167,73 дол. США +27,80 дол. США =195,53 доларів США,

10.09.2014 р. 167,73 дол. США +25,35 дол. США=193,08 доларів США,

10.10.2014 р. 167,73 дол. США +22,01 дол. США=189,74 доларів США,

10.11.2014 р. 167,52 дол. США +20,22 дол. США=187,74 доларів США,

А всього 963,17 доларів США, які включають в себе кредит та відсотки за ставкою 10%.

Саме ця сума заборгованості по кредиту і підлягає стягненню.

Належні до стягнення відсотки за користування кредитом суд рахує, виходячи з наданого Банком розрахунку заборгованості, в якому застосована ставка у 10 % через не повернення кредиту у передбачені договором терміни, оскільки іншого розрахунку заборгованості за відсотками за користування кредитом суду не було надано.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення комісії за РО, штрафу/пені (неустойка), суд зазначає наступне.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Отже, правовідносини сторін у цій справі регулюються не тільки положеннями закону, а й умовами договору.

Стосовно позовних вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача комісії за РО у розмірі 5947,73 грн. суд враховує, що особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з абзацами 2, 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року №15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Згідно пунктів 2.3 та 1.3.1 договору передбачено оплату позичальником інших платежів на користь банку, а саме: комісії у розмірі 1,5 % кредиту, що становить 1067,25 грн., та щомісячної плати за обслуговування кредиту в розмірі 92,50 грн., що становить 0,13% від суми кредиту.

Тобто, умовами договору передбачено комісійну винагороду банку за управління кредитом, що є незаконним.

Крім того, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надавалися відповідачу як позичальнику.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, висловленими у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за комісією за РО задоволенню не підлягають.

Також, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача плати за пропуск платежів в розмірі 11279,48 грн. з огляду на наступне.

Пунктом 4.3. Договору передбачено, що за несвоєчасне чи часткове повернення кредитних котів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, та за несвоєчасну повну чи часткову сплату плати за обслуговування кредиту, позичальник сплачує банку штраф у розмірі 20 відсотків від суми невиконаних зобов`язань, строк сплати яких настав.

Враховуючи положення ст. 257 ЦК України, до вимог про стягнення заборгованості по тілу та процентам за користуванням кредитом має застосовуватися загальний строк позовної давності - три роки. А до вимог щодо стягнення пені та штрафу за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором має застосовуватися спеціальна позовна давність - один рік.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Таким чином, виходячи із згаданої вище норми, з урахуванням норми п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК, неустойка (штраф, пеня) підлягає стягненню у межах трирічного строку позовної давності за період фактичного невиконання основного зобов`язання, але не більше ніж за один рік.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Славкіна М.А. звернулось до суду 20.06.2017 року, позовна заява надійшла до суду 27.06.2017 року.

Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 21.08.2017 року було відкрито провадження по справі.

Позивач у своїй заяві просить стягнути штрафи в розмірі 11279,48 грн.

Згідно розрахунку заборгованості штрафи були нараховані за період з 11.07.2016 року по 10.04.2017 року, тобто пред`явлені після закінчення строку позовної давності, що враховуючи положення ч. 4 ст. 267 ЦК України, є підставою для відмови в їх задоволенні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Вирішуючи питання судових витрат у справі, оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору, суд вважає за необхідне покласти витрати по сплаті судового збору на відповідача ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 259, 263-268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Славкіної Марини Анатоліївни до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН № НОМЕР_3 , який зареєстрований в АДРЕСА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк», код за , заборгованість за кредитним договором № 146А/07-05 від 28.11.2007 року в розмірі 963,17 доларів США, що еквівалентно 25976,69 грн. (двадцять п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят шість гривень шістдесят дев`ять копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН № НОМЕР_3 , який зареєстрований в АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 49,93 грн. (сорок дев`ять гривень дев`яносто три копійки).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А. М. Іванченко