КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №752/8222/18 Головуючий у І інстанції - Колдіна О.О.
апеляційне провадження №22-ц/824/1000/2021 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Гуля В.В.,

суддів Сержанюка А.С., Суханової Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання батька,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання батька в розмірі ј частка з усіх видів доходу до зміни матеріального та сімейного стану сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є пенсіонером за віком і його єдиним доходом є пенсія, яка складає 2635,82 копійки. Він має двох повнолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Донька надавала йому допомогу в розмірі 8000 гривень на місяць на лікування, сплату комунальних послуг та харчування, однак, на даний час вона є безробітною та її чоловік за станом здоров`я перебуває на диспансерному обліку і є пенсіонером.

Оскільки, відповідач є особою працездатного віку, має постійний дохід за місцем роботи і за станом здоров`я може надавати допомогу, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі ј частина з усіх видів його доходу.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 17 травня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) аліменти на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ), на його утримання, в розмірі ј частина від усіх видів доходу, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду 23.04.2018 р.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 704 гривні 80 копійок.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати і в задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу мотивував тим, що при постановленні рішення судом не було враховано стан його здоров`я, матеріальне становище та наявність інших дітей, не взяв суд до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Також судом не враховано його матеріальний та сімейний стан - наявність дружини пенсійного віку, яка окрім пенсії більше доходів не має.

При цьому в матеріалах справи є довіреність від батька на ім`я його сестри, ОСОБА_3 , договір про надання адвокатських послуг адвокатським бюро «Іванова», який від імені батька підписала ОСОБА_3 , тому стверджує, що у даному позові його сестра є зацікавленою особою, адже батько не міг подати до нього цей позов, оскільки він надає йому матеріальну допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_3, має статус «дитини війни» та «ветерана праці».(а.с.8)

Згідно виписки по особовому картковому рахунку пенсія позивача становить 2635,82 гривні (а.с.10).

Згідно свідоцтва про народження, виданого Селівінківським РАГС Гребенківського району Київської області 26.04.1961 р., ОСОБА_1 , є сином позивача (а.с. 11).

Крім того, судом встановлено. що позивач має повнолітню доньку ОСОБА_3 , яка не працює та має чоловіка, який є пенсіонером і за станом здоров`я перебуває на диспансерному обліку.

Звертаючись до суду позивач посилається на те, що відповідач є працездатною особою та може надавати йому матеріальну допомогу.

Встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень.

Позивач є пенсіонером та отримує пенсію, розмір якої не є достатнім для забезпечення належного рівня проживання, витрат на лікування, оскільки особа є особою похилого віку, витрат на утримання житла.

Крім того, позивач отримує допомогу від повнолітньої доньки, однак вона не є регулярною і не може забезпечити всі витрати, оскільки донька не працює.

Задовольняючи позов, враховуючи стан здоров`я позивача, що потребує додаткових витрат на його лікування, його похилий вік, розмір пенсії, можливість отримання ним матеріальної допомоги від іншої повнолітньої доньки, відсутність майна, яке може забезпечити додатковий дохід, працездатний вік відповідача, наявність у нього місця роботи та доходів, та визначаючи розмір аліментів, суд визначив аліменти у розмірі ј частини від усіх видів доходу, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду 23.04.2018 року.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей утримувати батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із зазначених умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Таким чином, у справі, що переглядається, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи й застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є пенсіонером, непрацездатним. А також згідно матеріалів справи позивач не здатен себе обслуговувати та не може рухатись самостійно, оскільки має перелом шийки стегна, IXC, стенокардію, деменцію, нетримання сечі та інші захворювання, що підтверджено медичною карткою, тобто потребує лікування, а тому має необхідність у матеріальній допомозі, яку відповідач, який є його сином, є працездатним, офіційно працевлаштований і має можливість сплачувати аліменти на утримання позивача, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Відповідно до ст.ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

При цьому судом також встановлено та взято до уваги неможливість одержання утримання від іншої доньки - ОСОБА_3 , оскільки вона не працює та має чоловіка, який є пенсіонером і за станом здоров`я перебуває на диспансерному обліку, тому в цій частині доводи апеляційної скарги необґрунтовані, оскільки у встановленому законодавством порядку такі висновки суду не спростовані відповідачем.

Доказів свого скрутного матеріального становища, інших обставин, які могли б вплинути на призначений судом розмір аліментів, відповідачем суду не надано.

Інші аргументи апеляційної скарги на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції не впливають, його висновків не спростовують, оскількиобов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Посилання на те, що сестра апелянта - ОСОБА_3 , як представник позивача є зацікавленою особою, правового значення для вирішення справи не мають.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)", § 23).

За таких обставин, викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києвавід 17 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач В.В. Гуль

Судді А.С. Сержанюк

Є.М. Суханова