Провадження № 2/761/3696/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Ковтунович М.В.,

за участі

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору дійсним, -

В С Т А Н О В И В:

23 вересня 2020 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання договору дійсним.

Під час слухання справи як треті особи були залучені - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (залучений як фізична особа, оскільки на час розгляду справи судом, не здійснює свою діяльність як приватний нотаріус).

В позовних вимогах позивач просить: визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 17.09.2008 року.

Вимоги обгрунтовані тим, що маючи певні власні та мамині заощадження, позивач мав намір придбати квартиру, як інвестицію. Приїхавши в м.Київ, йому запропонували декілька варіантів, але його не влаштувала вартість квартири. Після цього, пані ОСОБА_6 запропонувала йому ще один варіант квартири - її знайомої, яка хворіє і дуже потребує коштів на лікування. Цією знайомою була ОСОБА_5 . Як зазначає позивач, він запропонував ОСОБА_5 придбати її квартиру, передати всі кошти відразу (на той час він мав суму 50 000,00 доларів США) та відповідно вона могла в цій квартирі проживати до смерті. Оскільки запропонована сума була нижчою за ринкову вартість квартири, ОСОБА_5 повідомила що подумає над таким варіантом. Приблизно через 2 тижні позивача повідомили що ОСОБА_5 готова укладати з позивачем договір купівлі-продажу, але з умовою, що ОСОБА_5 зможе проживати в цій квартирі до її смерті та сторони не будуть розголошувати факту укладення договору і отримання нею коштів, так як вона хвилювалася про безпеку. Оскільки позивач надав згоду на укладення договору, пані ОСОБА_6 почала підготовку до укладення договору купівлі-продажу. За кілька днів позивача повідомили що все готове до продажу і він може приїжджати до м.Києва. Також позивача було повідомлено, що договір купівлі-продажу буде укладатись за місцем проживання ОСОБА_5 , оскільки вона за станом здоров`я не поїде в нотаріальну контору.

Приїхавши в м.Київ, позивач в квартирі яку він мав намір придбати зустрівся з ОСОБА_5 , пані ОСОБА_6 і чоловіком, який назвався нотаріусом. Нотаріус надав для ознайомлення договір, який уже був надрукований на нотаріальних бланках. Як зазначає позивач, він зауважив що в договорі вказана сума 70 000,00 грн. замість реальної суми яку він сплачує, але йому повідомили що це для зменшення сум податків і для безпеки ОСОБА_5 та вказана обставина не має ніякого значення при укладенні договору. Підписавши договір, позивач передав ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 50 000,00 доларів США, пані ОСОБА_6 2 000,00 доларів США за її послуги, забрав всі правовстановлюючі документи, один примірник договору та пішов з квартири.

Позивач зазначає, що після того він раз на рік чи на півроку відвідував квартиру, щоб пересвідчитися що з нею все гаразд, перевіряв квитанції про оплату комунальних послуг.

Приблизно на початку травня 2018 року під час чергової поїздки до міста Києва позивач відвідав придбану квартиру та побачив що двері зачинені та опечатані стрічкою із зазначенням реквізитів поліції, а тому він зрозумів що ОСОБА_5 померла. Після цього позивач здійснив державну реєстрацію права власності на квартиру. В подальшому дізнався що Шевченківським УП ГУНП в м.Києві здійснюється розслідування у кримінальному провадженні №0000031 від 08.02.2019 року за фактом незаконного заволодіння квартирою ОСОБА_5 , а 30.03.2020 року ОСОБА_1 вручено підозру у вчиненні зазначеного злочину.

З матеріалів кримінального провадження позивачу стало відомо що свідок ОСОБА_4 (приватний нотаріус) повідомив, що він договір купівлі-продажу квартири від 17.09.2008 року зареєстрований в реєстрі за №2245 між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 як приватний нотаріус не посвідчував. Таким чином позивач з`ясував, що ОСОБА_5 ухилилася від нотаріального посвідчення договору.

Разом з тим, підписання ОСОБА_5 договору купівлі-продажу підтверджується висновком експерта. Договір купівлі-продажу укладений на спеціальному бланку ВКМ 727955, який згідно з відомостями Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів був використаний саме 17.09.2008 року і для договору відчуження нерухомого майна.

У зв`язку зі смертю ОСОБА_5 , вона безповоротно ухилилася від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири, а можливість посвідчення договору остаточно втрачена.

А тому на підставі ч.2 ст.220 ЦК України позивач звернувся до суду з цим позовом.

15.03.2021 року до суду надійшов відзив відповідача на заявлені вимоги в яких представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що за інформацією Київської місцевої прокуратури №10, відповідно до справи №02-27 «Реєстр нотаріальних дій», том №2, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 здійснено посвідчення вірності копії 02.09.2008 року за реєстровим номером 2245. Отже, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 не посвідчувалося жодного правочину де стороною виступав ОСОБА_1 . Отже, зазначений договір не укладався та не посвідчувався нотаріусом. А відтак договір купівлі-продажу квартири від 17.09.2008 року є нікчемним.

Відповідь на відзив до суду не надходила.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач представника в судове засідання не направив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи.

В судовому засіданні, яке відбулось 11.03.2021 року ОСОБА_4 суду пояснив, що він в 2008 році працював приватним нотаріусом та закінчив нотаріальну діяльність в березні 2010 року у зв`язку з тим, що перейшов працювати на державну службу. Всі нотаріальні документи здав в архів. Від працівників прокуратури, куди він був запрошений для допиту як свідок дізнався що договір між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 17.09.2008 року посвідчений ніби ним та зареєстрований в реєстрі за № 2245. Однак після ознайомлення з нотаріальним бланком встановив, що його підпис на нотаріальному бланку підробний. В той же час ОСОБА_4 суду пояснив, що він не вчиняв договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_2 . Які нотаріальні дії на нотаріальному бланку за такими номерами ним вчинялись і який запис був внесений 17.09.2008 року в реєстр нотаріальних дій не пам`ятає за спливом часу.

ОСОБА_4 у своїй заяві просив слухати справу в його відсутність та зазначив що у вирішенні позовних вимог покладається на рішення суду.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомила, пояснення на заявлені вимоги до суду не надходили.

А тому на підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність представника відповідача та третіх осіб.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Вислухавши позивача та його представника, свідків, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за наступних підстав.

Як визначає стаття 655 ЦК України (положення ЦК України застосовуються на момент виникнення спірних правовідносин - 17.09.2008 року), за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Стаття 209 ЦК України (в редакції на час вчинення правочину) визначала, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу.

Згідно із статтею 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Стаття 220 ЦК України визначає, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.09.2008 року між ОСОБА_5 (далі - Продавець) та ОСОБА_1 (далі - Покупець) був укладений договір купівлі-продажу квартири.

Згідно з умовами договору, Продавець передав у власність, а Покупець прийняв у власність квартиру АДРЕСА_2 . Квартира складається з чотирьох кімнат загальною площею 120,50 кв.м., в т.ч. жилою - 72,90 кв.м.

За домовленістю сторін продаж вчинено за 70 000,00 грн., які продавець отримав від покупця до підписання цього договору. Сторони підтверджують факт повного розрахунку за проданий об`єкт.

Як вбачається з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, бланк ВКМ 727955 використаний 17.09.2008 року для вчинення договору про відчуження нерухомого майна, крім земельних ділянок.

Позивач звертаючись до суду з позовом зазначав, що за домовленістю із ОСОБА_5 , вона мала проживати в квартирі до її смерті. Однак згідно з п.8 Договору, Продавець зобов`язаний звільнити об`єкт та передати Покупцю ключі до 19.09.2008 року.

В той же час як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 жила в квартирі до власної смерті.

Сторони погодили та зазначили в п.9 Договору, що цей договір відповідає їх дійсним намірам і не носить характеру нікчемного та удаваного, а також не є зловмисним.

Як вбачається, Договір вчинено на спеціальному бланку ВКМ №727955, посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі за №2245.

Відповідач у відзиві зазначив, що за інформацією Київської місцевої прокуратури №10, відповідно до справи №02-27 «Реєстр нотаріальних дій», том №2, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 здійснено посвідчення вірності копії 02.09.2008 року за реєстровим номером 2245.

В той же час суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеного. Відповідач не звертався до суду із заявою про витребування інформації.

Позивач, як вбачається з матеріалів справи після укладення договору не здійснив його державну реєстрацію, хоча в п.12 Договору зазначено, що у відповідності до ст.657 ЦК України цей договір підлягає державній реєстрації та вважається укладеним згідно з ч.3 ст.640 ЦК України з моменту його державної реєстрації.

Згідно з положеннями статті 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно з положеннями статті 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

В той же час, як визначено статтею 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

В той же час, позивач здійснив реєстрацію права власності на квартиру 14.06.2018 року, звернувшись з відповідною заявою до Державного підприємства «Сетам» та на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 41651658 від 18.06.2018 року ОСОБА_9 за позивачем було зареєстроване право власності на квартиру.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що СВ Шевченківського УПНГУНП в м.Києві розслідувалось кримінальне провадження №0000031 від 08.02.2019 року в межах якого 30.03.2020 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ч.4 ст.190 КК України.

Як зазначено у підозрі, у квітні-червні 2018 року ОСОБА_1 вступив із невстановленою особою у злочинну змову та шахрайським шляхом заволоділи квартирою АДРЕСА_1 , виготовивши та використавши для цього завідомо підроблений документ.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , як свідок пояснив, що він дійсно 17.09.2008 року підписав договір купівлі-продажу квартири та від імені продавця він був підписаний ОСОБА_5 . Організацією купівлі-продажу квартири займалась пані ОСОБА_6 з якою під час підписання договору був присутній чоловік, який вчиняв нотаріальне посвідчення договору та передав оригінал примірника договору ОСОБА_1 .

Як зазначив в судовому засіданні ОСОБА_1 , він не мав сумнівів що 17.09.2008 року відбувається укладення договору купівлі-продажу квартири внаслідок підписання якого він набуває право власності на квартиру.

На підтвердження зазначеного сторона позивача надала копію висновку почеркознавчої експертизи, який складений 17.09.2020 року експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз в якому експерт з попередженням про кримінальну відповідальність, дослідивши оригінал договору, зазначив, що підпис від імені ОСОБА_5 , розташований у рядку «Продавець» на зворотній стороні першого примірника договору купівлі-продажу квартири, укладеного 17.09.2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 виконаний ОСОБА_5 .

В той же час експерт не зміг надати висновок щодо дати виготовлення договору у зв`язку з відсутністю в експертній установі відповідної приладної бази для вирішення таких питань.

ОСОБА_10 в судовому засіданні як свідок пояснила, що вона передала синові 30 000,00 доларів США для придбання квартири. Їй було відомо, що в 2008 році син придбав квартиру.

ОСОБА_11 в судовому засіданні як свідок пояснив, що один раз на прохання ОСОБА_1 підвозив сантехніка для проведення сантехнічних робіт (свідок не знає які роботи він там проводив) до будинку АДРЕСА_3 . Як пояснив свідок, він про квартиру знав зі слів ОСОБА_1 і думав, що в квартирі проживає родичка.

В подальшому, 08.01.2019 року право власності на квартиру АДРЕСА_2 , квартира складається з чотирьох кімнат загальною площею 120,50 кв.м., в т.ч. жилою - 72,90 кв.м. було зареєстроване за ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва виданого 08.01.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Татаринцевою Євгенією Анатоліївною.

Вказане свідоцтво нотаріусом було видане у зв`язку з проведенням електронних торгів на яких продавалась вказана квартира для сплати заборгованості ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в розмірі 330 000,00 грн. В той же час електронні торги не відбулись, оскільки відсутні допущені учасники торгів та на підставі ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач заявила про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно боржника.

Позивач в судовому засіданні пояснював, що він здійснював права власника та проводив ремонт квартири на підтвердження чого надав копії чеків на придбані матеріали.

Однак суд не може взяти до уваги надані чеки як докази, що придбані матеріали використовувались для проведення ремонтних робіт саме в квартирі АДРЕСА_2 , оскільки суду не надано належних та допустимих доказів на проведення ремонтних робіт в квартирі.

Позивач не надав суду доказів, що він сплачував кошти за житлово-комунальні послуги за вказану квартиру. В той же час в судовому засіданні на запитання суду позивач пояснив, що в нього була домовленість з ОСОБА_5 , що проживаючи в квартирі, саме вона має їх сплачувати.

Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, договір купівлі-продажу квартири від 17.09.2008 року був нотаріально посвідчений (не вчинений в простій письмовій формі), що не викликало сумнівів при реєстрації права власності на квартиру 14.06.2018 року Державним підприємством «Сетам».

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.4, 77-81, 141, 223, 263, 265, 352, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору дійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 15 листопада 2021 року

Суддя: Н.Г.Притула