Справа № 219/9859/20
Провадження № 2/219/596/2021
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2021 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі головуючого судді Фролової Н.М., за участю секретаря судового засідання Дубаніної О.В., представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши в прядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Хліб» про визнання наказу про звільнення протиправним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Хліб» в якій просить: визнати наказ №372-к ТОВ «Бахмут-Хліб» від 29.09.2020 року про звільнення ОСОБА_2 з посади комірника з відпуску готової продукції з 29.09.2020 року за вчинені прогули без поважних причин в період з 23.09.2020 року по 29.09.2020 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України протиправним та скасувати його; поновити ОСОБА_2 на посаді комірника з відпуску готової продукції Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Хліб».

Позовна заява обґрунтована тим, що з відповідачем ТОВ «Бахмут-Хліб» з 20.06.2019 року вона перебувала в трудових відносинах, працювала комірником з випуску готової продукції та була звільнена 29.09.2020 року згідно наказу №372-к від 29.09.2020 року за ст.40 п.4 КЗпП України за вчинені прогули без поважних причин. Вважає її звільнення протиправним з наступних підстав та зазначає, що 22.09.2020 року вона уклала контракт з Міністерством Оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 про проходження військової служби у Збройних Силах України на посаді осіб рядового складу. Згідно витягу з наказу №270 від 22.09.2020 р. вона вважається такою, що прибула та приступила до виконання службових обов`язків у військову частину НОМЕР_1 з 22.09.2020 року. Солдат ОСОБА_2 призначена на посаду кухара господарчого відділення взводу забезпечення ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 . 21.09.2020 року в неї був останній робочий день у відповідача. 22.09.2020 року у неї був вихідний день. Саме цього дня після підписання контракту з Міністерством оборони України вона повідомила відповідача в особі керівника відділу кадрів Котляр Н.В. про те, що нею укладено контракт з Міністерством оборони України та звернулась з письмовою заявою про те, щоб на час проходження нею військової служби за контрактом, за нею відповідач зберіг посаду зі сплатою середньої зарплатні відповідно до ст. 119 КЗпП України.

Дізнавшись про укладання нею контракту, керівник відділу кадрів направив її до керівника відділу збуту ОСОБА_4 та керівника фінансового відділу ОСОБА_5 , які стали умовляти її звільнитися за власним бажанням або за угодою сторін. Однак вона не погодилась з їхньою пропозицією. Вона попередила керівництво підприємства про те що з наступного дня, тобто з 23.09.2020 року вона на роботу до ТОВ «Бахмут-Хліб» не з`явиться, згідно умов контракту з Міністерством оборони України. В неї не прийняли письмову заяву, після чого, вона вимушена була через ТОВ «Нова пошта» 22.09.2020 року направити витяг з наказу №270 від 22.09.2020 року та її заяву на адресу відповідача. Конверт з витягом з наказу та заявою був доставлений відповідачу 23.09.2020 р., що підтверджується чеком поштової організації та СМС-повідомленням кур`єра ОСОБА_6

30.09.2020 року на її банківський рахунок були зараховані гроші від відповідача. У зв`язку з чим вона подзвонила до бухгалтерії підприємства, звідки дізналась про те, що перераховані їй гроші є розрахунковими, а її звільнено відповідачем з роботи. Вона одразу передзвонила керівнику відділу кадрів Котляр Н.В., яка їй підтвердила факт її звільнення та повідомила що ніяких документів від неї підприємство-відповідач не отримувало.

02.10.2020 року вона отримала на поштовому відділенні «Укрпошти» рекомендованим листом від ТОВ «Бахмут-Хліб» попередження від 24.09.2020 року, в якому відповідач вимагає від неї в семиденний термін дати письмові пояснення та документальні підтвердження причин пропуску роботи з 23.09.2020 року. У разі відсутності виправдувальних документів за час відсутності на робочому місті, трудовий договір буде розірвано за ініціативою роботодавця на підставі ст.40 п.4 КЗпП України. Однак, відповідач не дочекавшись отримання нею даного листа, звільнив її за прогули без поважних причин 29.09.2020 року. Крім того зазначає, що на конверті від 24.09.2020 року з попередженням була не вірно вказана її адреса: АДРЕСА_1 , а правильною є адреса: АДРЕСА_2 .

Отримавши попередження про звільнення за прогули, вона 02.10.2020 року через «Укрпошта», відправила на адресу відповідача копію контракту. 08.10.2020 року вона отримала рекомендованим листом письмове повідомлення відповідача від 30.09.2020 року про те що її звільнено за прогули 29.09.2020 року та необхідність отримати трудову книжку, на цьому конверті адреса була вказана правильно як: АДРЕСА_2 .

19.10.2020 року вона прийшла до підприємства ТОВ «Бахмут-хліб» та принесла повторно копію контракту з наказом про зарахування її до військової частини, але їй вручили її трудову книжку з записом про звільнення за прогули та відмовили в прийомі документів.

Вона вважає, що відповідач не мав права звільняти її за прогули, тому що завідомо знав про поважні причини її відсутності на робочому місті з 23.09.2020 року. Тому на підставі викладеного, просить суд визнати наказ № 372-к ТОВ «Бахмут-Хліб» від 29.09.2020 року про звільнення її з посади комірника з відпуску готової продукції з 29.09.2020 року за вчинені прогули без поважних причин в період з 23.09.2020 року по 29.09.2020 року за п.4 ст.40 КЗпП України протиправним, скасувати його та поновити її на роботі в ТОВ «Бахмут-Хліб» на посаді комірника з відпуску готової продукції.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 30.10.2020 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті, відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву.

09.12.2020 року на адресу суду надійшов відзив від ТОВ «Бахмут-Хліб» за підписом директора Гаркуша О.Ю. (вх. № 40201) (а.с.35-36).

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11.12.2020 року відзив Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Хліб» на позовну заяву ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Хліб» про визнання наказу про звільнення протиправним та його скасування, поновлення на роботі, залишено без руху. Копію ухвали направлено відповідачу для відома та надано йому строк для усунення недоліків - п`ять днів з дня отримання копії ухвали. У разі не усунення відповідачем недоліків відзиву у визначений судом строк, справа буде вирішена за наявними матеріалами. Копія ухвали про залишення відзивну на позовну заяву без руху була отримана представником відповідача 22.12.2020 року, що підтверджується відповідним поштовим відправленням. Недоліки відзиву усунені не були, тож суд не приймає цей відзив та розглядає справу за наявними матеріалами.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, за участі її представника - адвоката Олицької Л.М. На задоволенні позовних вимог наполягає (а.с.21).

Представник позивача адвокат Олицька Л.М. в судовому засіданні наполягала на задоволенні позову, на підставі викладених у ньому обставин, просила поновити позивача на посаді з 29.09.2020 р.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, суду надано клопотання про розгляд справи без участі відповідача

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного висновку.

Положення ч.1 ст. 4 ЦПК України надають право кожній особі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частина 2 ст. 16 ЦК України визначає можливі способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебувала у трудових правовідносинах з відповідачем, де працювала на посаді комірника з відпуску готової продукції з 20.06.2019 року (а.с.6-7).

Відповідно до копії контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу, 22 вересня 2020 року ОСОБА_2 прийнято на військову службу за контрактом у Збройних Силах України строком на три роки (а.с.6-7), та відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 270 від 22.09.2020 року, солдата ОСОБА_2 , яка прибула з Донецького обласного військового комісаріату Донецької області, призначену наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 22.09.2020 року № 207-РС на посаду кухара господарчого відділення взводу забезпечення ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 , ВОС-788569А, з 22.09.2020 року зарахувати до списків особового складу. Вважати такою, що з 22.09.2020 року справи та посаду прийняла і приступила до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2640 гривень на місяць, шпк «солдат» (а.с.10).

22.09.2020 року позивачем ОСОБА_2 через ТОВ «Нова Пошта» на адресу відповідача ТОВ «Бахмут-Хліб», яке розташоване за адресою: Донецька область, м.Бахмут, ул.Соборна, 14 було направлено заяву на ім`я директора ТОВ «Бахмут-Хліб» ОСОБА_7 де позивач ОСОБА_2 звертається до відповідача заявою про її увільнення від виконання службових обов`язків на період проходження військової служби за контрактом у ЗСУ на період з 22.09.2020 року на три роки зі збереженням посади та середньої заробітної плати; до цієї заяви додала витяг з наказу від 22.09.2020 року №270 про прийняття на військову службу та на підтвердження викладеного надала докази, а саме: чек ТОВ «Нова Пошта» та скріншот оформлення та відправки вказаного листа, а також скріншот смс-повідмолення ТОВ «Нова Пошта» про відправлення ОСОБА_2 на адресу АДРЕСА_3 від 23.09.2020 року (а.с.18,19).

Згідно з наказом № 372-к від 29.09.2020 року ТОВ «Бахмут-Хліб», звільнено ОСОБА_2 , комірника з відпуску готової продукції, з 29.09.2020 року за вчинені прогули без поважних причин в період з 23 вересня 2020 року по 29 вересня 2020 року, п.4 ст.40 КЗпП України. Бухгалтерії виплатити компенсацію за 16 днів невикористаної щорічної відпустки (а.с.17).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем 24.09.2020 року на адресу ОСОБА_2 було направлено лист № 1134 від 24.09.2020 року в якому пропонувалось в семиденний термін пред`явити письмове пояснення, а також документальні підтвердження причин пропуску роботи з 23.09.2020 року та попереджено її про те, що у разі відсутності виправдувальних документів за час її відсутності на робочому місці, трудовий договір буде розірвано з ініціативи роботодавця на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Вказаний лист було направлено за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12).

30.09.2020 року відповідачем направлено на адресу позивача лист № 1138 від 30.09.2020 року, яким позивача доведено до відома про те, що вона звільнена на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за вчинені прогули без поважних причин з 23.09.2020 року по 29.09.2020 року, також просять її з`явитись на підприємство ТОВ «Бахмут-Хліб» за адресою: АДРЕСА_3 для отримання трудової книжки. Вказаний лист було направлено за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.14).

Вказані листи було отримано 02.10.2020 року та 08.10.2020 року (а.с.13,15).

02.10.2020 року позивачем ОСОБА_2 через «Укрпошта» відправлено на адресу відповідача ТОВ «Бахмут-Хліб» за адресою: м.Бахмут, вул.Соборна, 14 копію контракту, що підтверджується накладною №497 від 02.10.2020 року з описом вкладення (а.с.20).

Як вбачається з копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 25.07.2012 року Артемівським МВ ГУМВС України Донецької області, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.4-5).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що вона є матір`ю позивача. Її донька ОСОБА_2 уклала контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, зараз також її проходить. До укладання контракту вона працювала комірником у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Хліб». 21.09.2020 року вона відпрацювала останній день у відповідача, а з 22.09.2020 у неї був укладений контракт про проходження військової служби. Після його укладання дочка зверталася до адміністрації Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Хліб», для написання заяви про збереження робочого місця та середнього заробітку на час проходження військової служби, у чому їй було відмовлено. Порадившись, вони вирішили відправити Новою-поштою до відділу кадрів Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Хліб» копію контракту позивача. 23.09.2020 року ОСОБА_2 направилася до місця проходження служби. Свідок весь час знаходилася вдома, адресу проживання не залишала, телефон доньки завжди був при ній, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Хліб» ніяких дзвінків, листів, повідомлень не надходило, її ніхто не розшукував. У жовтня 2020 року був заказний лист від відповідача, і на конверті була зазначена адреса АДРЕСА_1 , без зазначення квартири. Поштар знає їх прізвище, тому залишила повідомлення у їх поштовій скриньці. Даний лист отримала донька, у ньому було зазначено що її розшукує Товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Хліб». Після цього у жовтні донька повторно направила на адресу відповідача копію контракту про проходження військової служби, вона це робила самостійно, казала що направила також заказним листом. Приблизно через тиждень надійшов другий лист на ім`я позивача, в якому було зазначено, що її звільнено за прогули. Більше ніяких листів від відповідача на адресу позивача не надходило. 29.09.2020 року дочці на картковий рахунок були зараховані грошові кошти, вона зателефонувала до відповідача, де їй повідомили, що її звільнено за прогули.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до абз.1 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 р. при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Частиною п`ятою ст.17 Конституції України гарантовано, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Положеннями ч.6 ст.43 Конституції України гарантовано громадянам захист від незаконного звільнення.

Визначення засад оборони України та підготовки держави до оборони, порядок та підстави призову на військову службу, умови її проходження, правове регулювання соціального і правового статусу військовослужбовців визначаються Законом України «Про оборону України», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Указами Президента України та іншими підзаконними актами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.

Після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» в Україні діє особливий період. Відповідне рішення уповноваженою особою про його скасування, як і рішення про демобілізацію військовослужбовців, прийнятих на військову службу, не приймалося. Президент України рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав.

Такий висновок міститься в постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 131/1449/16-ц; від 14 лютого 2018 року у справі № 727/2187/16-ц; від 20 лютого 2018 року у справі № 640/4439/16-ц; від 21 лютого 2018 року у справі № 211/1546/16-ц; від 25 квітня 2018 у справі № 205/1993/17-ц.

Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» регулює відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Статтею 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» передбачено, що змістом військового обов`язку є захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України. Військовий обов`язок є конституційним обов`язком, який включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Згідно ст.2 Закону, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Статтею 19 вказаного Закону встановлені загальні умови укладення контракту на проходження військової служби з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Відповідно до ст.20 Закону, на військову службу за контрактом приймаються громадяни, які пройшли професійно-психологічний відбір і відповідають установленим вимогам проходження військової служби.

Цією ж нормою встановлено, що особи рядового складу, які проходять строкову військову службу або військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту, військовозобов`язані, резервісти, які не мають військових звань сержантського, старшинського і офіцерського складу, та жінки з відповідною освітою віком від 18 до 40 років приймаються на військову службу за контрактом осіб рядового складу.

У частинах 1-3 ст.119 КЗпП України визначено, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів. За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

За умовами контракту ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання проходити військову службу у Збройних Силах України протягом строку контракту, а в разі настання особливого періоду - понад установлений строк контракту. При цьому за положеннями п.8 контракту позивач взяв на себе зобов`язання у необхідності приймати участь в Операціях Об`єднаних Сил.
Як слідує зі змісту частини третьої статті 119 КЗпП України поширення гарантій щодо збереження місця роботи законодавець не ставить у залежність від виду контракту, а тільки умову, що такі гарантії надаються особі у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, а саме: під час мобілізації, на особливий період.

Зазначене свідчить про те, що на позивача, як на особу, яка добровільно взяла на себе обов`язок проходити військову службу у Збройних Силах України і підписала контракт з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 , як на особу, що проходить військову службу в період дії особливого періоду поширювалися гарантії та пільги, визначені ст.119 КЗпП України, зокрема, збереження місця роботи (посади).

Судом встановлено, що відповідачем було направлено позивачу лист з проханням з`явитись на підприємство ТОВ «Бахмут-Хліб» для отримання трудової книжки, який вона отримала 08.10.2020 року. При цьому, попередній лист про вимогу надати письмові пояснення та документальні підтвердження причини пропуску роботи з 23.09.2020 року за адресою: АДРЕСА_1 , в якому не було зазначено конкретного адресу, а саме номеру квартири (а.с.12) та отримано таку заяву було позивачем 02.10.2020 р. та цього ж дня позивач направив до відповідача копію контракту.

З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що позивач ОСОБА_2 була відсутня на роботі 23 по 29 вересня 2020 р. з поважних причин, оскільки з 22.09.2020 р. уклала контракт та наказом №270 від 22.09.2020 р. була зарахована до списків особового складу військової частини, що передбачено ст.24 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», позивач зверталася до відповідача із заявою про її увільнення від виконання службових обов`язків на період проходження військової служби за контрактом у ЗСУ на період з 22.09.2020 року на три роки зі збереженням посади та середньої заробітної плати, звільнена була 29.09.2020 року, тобто у момент проходження військової служби, тому звільнення позивача ОСОБА_2 із займаної посади було проведено відповідачем з порушенням вимог ст.119 КЗпП України, тому наказ про звільнення є незаконним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 слід поновити на роботі на посаді комірника з відпуску готової продукції з 29.09.2020 року.

У зв`язку з тим, що відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача за ч.6 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь спеціального фонду Державного бюджету України в розмірі 840,80 грн., виходячи з такого.

Відповідно до пп.1п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у сумі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 263-265,430 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Хліб» №372-к від 29.09.2020 р. «Про звільнення ОСОБА_2 » на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогули без поважних причин.

Поновити з 29.09.2020 р. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаді комірника з відпуску готової продукції Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Хліб» (, місцезнаходження: Донецька область, м.Бахмут, вул.Соборна, 14).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Хліб» на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Встановити строк для ознайомлення з повним рішенням суду 09.03.2021 року.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Хліб», місцезнаходження якого: Донецька область, м.Бахмут, вул.Соборна, 14, .

Суддя Н.М. Фролова

09.03.2021