Провадження №22-ц/824/3309/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства виконавчого органу Київської міської державнорї адмінінстрації «Київтеплоенрго», товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» про захист прав споживача на отримання належних послуг з теплопостачання, зобов`язання вчинити певні для відновлення роботи загальнобудинкового приладу обліку теплової енергії та взяти його на комерційний облік,

В С Т А Н О В И В:

У грудня 2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому свої позовні вимоги обґрунтовував наступним:

Ініціативною групою по енергозбереженню, контролю за надані комунальні та інші послуги в будинку АДРЕСА_1 з 2011 року неодноразово були здійсненні звернення в різні інстанції з питанням про необхідність встановлення приладу обліку тепла на вищезазначений будинок або передачі теплової енергії (Гкал) по приладу обліку, який встановлений в центральному тепловому пункту, розташованому в буд. АДРЕСА_1 , з якого подають тепло на будинки: № 6 ; 8-а; 8-б; 16/1; 16/2; 16/3; 16/4 АДРЕСА_1 . У вищевказаному будинку при будівництві 1996 року був встановлений спільнобудинковий прилад обліку тепла марки SA-94/2M, однак даний прилад, хоча і був у справному стані, але був не зареєстрований належним чином. Неодноразові звернення мешканців будинків стосовно реєстрації вищезазначеного приладу та введення його в експлуатацію залишились без відповіді.

В 2015 році за вищевказаною адресою було встановлено новий спільнобудинковий прилад обліку тепла марки SКS-3 № 017470, який в 2016 році був частково викрадений невідомими особами.

Вимогами чинного законодавства передбачено облік переданої споживачам теплової енергії в гігакалоріях, для чого постачальником тепла має бути встановлений відповідний прилад обліку. В той же час цього зроблено не було. В свою чергу відповідачі безпідставно нараховують плату за спожиту теплову енергію відповідно до площі приміщень.

Оскільки відповідачі не реагують на звернення позивача стосовно нарахування за опалення та не вирішують питання з приладами обліку теплової енергії в будинку, це змусило позивача звернутись з позовом до суду, в якому він просив визнати нарахування за опалення квартири АДРЕСА_1 без фактичної передачі теплової енергії (Гкал) позивачу та в цілому без передачі Гкал на весь будинок АДРЕСА_1 незаконними; визнати, що з 01.06.2017 року прилади обліку теплової енергії на будинок АДРЕСА_1 повинен поставити оператор зовнішніх теплових мереж КП «Київтеплосервіс»; визнати факт, що ліцензійними вимогами відповідачів не передбачено використання та передача теплової енергії з центрального теплопункту по АДРЕСА_1 для обігріву багатоквартирних будинків № 6; 8-а; 8-б; 16/1; 16/2; 16/3, 16/4 по АДРЕСА_1 без встановлення приладу обліку теплової енергії та без урахування його показників; зобов`язати відповідачів виконати ліцензійні вимоги і норми законодавства щодо передачі теплової енергії шляхом забезпечення обліку реалізованої споживачами теплової енергії для багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 ; припинити бездіяльність відповідачів, яка полягає у необслуговуванні загальнобудинкового прилада обліку теплової енергії на будинку АДРЕСА_1 шляхом відновлення роботи загальнобудинкового приладу обліку тепла та взяття його на комерційний облік.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 28 липня 2020 року в задоволенні вищевказаного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду позивач направив апеляційну скаргу, оскаржуване рішення вважає незаконним,таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вважав доводи апелянта неналежними, а оскаржуване рішення - законним та обґрунтованим. Просив відмовити у задоволенні скарги а рішення суду - залишити без змін.

За результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду проходить до наступних висновків:

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Основною тезою, яку позивач фактично поклав в основу усіх своїх позовних вимог, є наявність у надавача послуг з постачання теплової енергії обов`язку встановити прилади обліку теплової енергії на будинок позивача та здійснювати нарахування плати за таку енергію споживачам відповідно до показників зазначеного приладу.

Порядок оснащення будівель вузлами комерційного обліку регламентується положеннями Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», зокрема ст. 3 вказаного нормативного акту. Так, встановлення будинкових засобів обліку здійснюється або оператором зовнішніх інженерних мереж або власниками (співвласниками) будівлі. Витрати на оснащення будівлі вузлами комерційного обліку, здійснені оператором зовнішніх інженерних мереж, відшкодовуються споживачами відповідних комунальних послуг, а також власниками (співвласниками) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання у такій будівлі, шляхом сплати внеску за встановлення вузла комерційного обліку, який сплачується виконавцеві відповідної послуги.

Розміри вищевказаних внесків для споживачів комунальних послуг та власників (співвласників) приміщень встановлюються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад для споживачів комунальних послуг відповідної територіальної громади (ст. 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»). Таким чином обов`язку оператора встановити зазначений прилад обліку має передувати ухвалення відповідним органом місцевого самоврядування рішення щодо розміру витрат на таке встановлення, які мають відшкодовуватися споживачами. В той же час розмір вищевказаних внесків в даному випадку затверджено не було, що унеможливлює констатацію неправомірної бездіяльності відповідача з цього приводу.

Положеннями ч. 7 ст. 3 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» передбачено, що власник (співвласники) будівлі, яка на день набрання чинності цим Законом була приєднана до зовнішніх інженерних мереж або яка приєднується до зовнішніх інженерних мереж, має право самостійно обладнати таку будівлю вузлами комерційного обліку в установленому законодавством порядку. У такому разі внесок за встановлення вузла комерційного обліку таким споживачам не нараховується. В той же час такого самостійного обладнання також здійснено не було.

Зважаючи на наведене, в ході розгляду справи судом першої інстанції було ретельним чином перевірені позовні вимоги стосовно неправомірного з точки зору позивача невиконання відповідачем обов`язку здійснити обладнання будинку приладом обліку теплової енергії, за результатами чого суд прийшов до висновку про відсутність підстав для їх задоволення. З даними висновками в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду, вважаючи їх належними та обґрунтованими із зазначених вище підстав.

У відповідності до положень п. 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМ України від 21.07.2005 № 630 із змінами та доповненнями станом як на спірний період, так і на час вирішення справи, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.

Зважаючи на те, що будинок позивача не обладнаний такими засобами обліку теплової енергії суд встановив правомірність дій відповідача щодо обрахунку вартості наданої теплової енергії за вказаним способом, з чим також погоджується колегія суддів апеляційного суду. Окремо суд зважає й на те, що Ліцензійними умовами провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії, затвердженими постановою НКРЕКП № 308 від 22.03.2017 р. фактично допускається можливість здійснення діяльності при частковому забезпеченні споживачів приладами обліку теплової енергії (до 90 % та менше 90 %), що в свою чергу також спростовує відповідні твердження позивача.

Зважаючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько