Справа № 466/3722/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2021 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі: головуючого - судді Костюк У. І.

з участю секретаря Коваль В.А.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні в залі суду в місті Кам`янка -Бузька цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 , уточнивши який просить стягнути з останньої кошти в загальній сумі 29 024,39 доларів США. Позов мотивує тим, що він 18.07.2009 зареєстрував шлюб з відповідачем ОСОБА_4 та 10.01.2012 шлюб розірвано. Відповідач 03.10.2008 на підставі договору купівлі-продажу купила квартиру АДРЕСА_1 . Згідно договору купівлі-продажу покупець сплатила власні кошти в розмірі 232 452,00 грн, а 146 091,00 грн, нею сплачено за рахунок кредитних коштів. Для цього покупець взяла кредит у день купівлі квартири в розмірі 30 000,00 доларів США в ПАТ «Фольксбанк». В жовтні 2009 року після реєстрації їх шлюбу, під час проживання ними однією сім`єю, він вирішив позичити кошти для повного погашення кредиту відповідачем. Кошти для погашення кредиту він позичив 13.10.2009 на умовах без сплати процентів у знайомої ОСОБА_5 14.10.2009 з позичених ним у ОСОБА_5 30 000 доларів США ОСОБА_4 внесла в касу банку 28 669 доларів СШ. Вказані кошти є його борговими зобов`язаннями перед ОСОБА_6 .. Відповідачка згідно реєстраційних документів є власником купленої квартири. Оскільки, вона вважає цю квартиру своєю особистою власністю, а не майном подружжя, то вкладені в оплату квартири, позичені нею кошти підлягають поверненню йому.

Представником відповідача 01.10.2020, через канцелярію суду, подано відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач проти позову заперечує у повному обсязі, мотивуючи тим, що твердження позивача не відповідає дійсності та не підтверджені жодними доказами, про те, що відповідач у справі позичила чи на будь-якій іншій підставі отримала у нього грошові кошти у сумі 28 669 доларів США. ОСОБА_4 жодних коштів від ОСОБА_1 ні в позику ні на інших підставах не отримувала, та жодних документів на підтвердження такого отримання не складала та не підписувала. На підтвердження факту укладення договору позики та отримання у позивача грошових коштів повинна бути видана розписка, або інший документ, що підтверджує боргове зобов`язання, та має містити умови отримання позивальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Договір позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на який покликався позивач не створює для ОСОБА_4 жодних обов`язків. На отримання даної позики відповідачка не лише не уповноважувала позивача, вона не надавала згоди та не знала про її існування. Крім того, просила про застосування позовної давності, та з тих підстав відмовити у позові, оскільки на момент подання до суду даної позовної заяви сплив строк позовної давності.

У відповіді на відзив, поданому 09.11.2020 через канцелярію суду позивачем та представником позивачем, зазначено про те, що спірні відносини виникли з приводу захисту прав власності позивача. Що стосується клопотання про застосування позовної давності, строк звернення до суду за захистом його прав не пропущено, оскільки його звернення до суду раніше є підтвердженням переривання перебігу позовної давності в розумінні 264 ЦК України.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 уточненні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 заперечила проти позову, з підстав зазначених у відзиві, просила відмовити у позові.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_1 в ході розгляду справи суду пояснив, що 03.10.2008 ОСОБА_4 взяла кредит у банку для придбання квартири по АДРЕСА_2 . 18.07.2009 вони зареєстрували шлюб, та 10.01.2012 шлюб між ними розірвано. У жовтні 2009 року ОСОБА_4 приїхала до нього та повідомила, що у неї виник борг перед банком, на той час вона була звільнена з роботи, просила позичити грошей у знайомих, щоб погасити повністю кредит, а її дочка перебувала за кордоном на роботі та буде присилати гроші, щоб погашати борг. Він працював водієм закордонних перевезень, та його колишня сусідка ОСОБА_7 , яка вийшла заміж у ОСОБА_8 , 13.10.2009 позичила гроші, про що написала розписку. Одразу на наступний день 14.10.2003, він з ОСОБА_4 погасили кредит у банку. На листку де був розписаний оплачений борг, на його прохання ОСОБА_4 розписалася. Пізніше він нагадав ОСОБА_4 про те, що потрібно повертати борг, на що вона відповіла, що у доньки своє життя, а згодом взагалі що вказаної суми грошей у нього не брала. Оригінал розписки знаходився у справі у Шевченківському районному суді м.Львові, однак з матеріалів справи був викрадений.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.07.2009 по 10.01.2012.

Як видно з договору купівлі продажу від 03.10.2008 посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Петрик Г.П. купила квартиру АДРЕСА_1 . Продаж вчинено за 378 543,00 грн, з яких за власні кошти покупця 232 452, 00 грн, за рахунок кредитних коштів 146 091,00 грн.

Згідно з заявою, приватний підприємець ОСОБА_5 , підтвердила, те що у жовтні 2009 року, вона у присутності ОСОБА_9 , дала у борг, позичила гроші у сумі 30(тридцять ) тисяч доларів США ОСОБА_1 , на його прохання, який проживає в с. Шабельне Жовківського району Львівської області, для погашення кредиту його співжителькою ОСОБА_4 у банку, який остання отримала у банку для придбання для дочки ОСОБА_10 у м.Львові квартири.

Факт отримання ОСОБА_4 03.10.2008(до шлюбу) в ПАТ «Фольксбанк» кредиту у розмірі 30 000 доларів США підтверджується меморіальним ордером №132-17, а також факт погашення ОСОБА_4 14.10.2009 (під час шлюбу) кредиту на суму 29 024,39 доларів США підтверджується меморіальними ордерами №TR.428982. на суму 28 669,00 доларів США, 248,18 доларів США та 107,21 доларів США, що було також встановлено постановою апеляційного суду Львівської області від 17.04.2018

Позивач вказує, про те що після розірвання шлюбу неодноразово ставив питання повернення коштів перед відповідачкою, але добровільно ОСОБА_4 повертати кошти відмовилася, крім того він звертався до суду з позовами, однак в позові було відмовлено оскільки суди вважали, що позичені ним кошти не є майном подружжя.

Позивач стверджує про те, що за куплену відповідачкою квартиру вона сплатила кредитні кошти, з яких 29024,39 доларів США є його борговими зобов`язаннями перед ОСОБА_5 , він має обов`язок з повернення цих коштів. Відповідачка згідно реєстраційних документів є власником купленої квартири та оскільки вона вважає цю квартиру своєю особистою власністю, а не майном подружжя, то вкладені в оплату квартири позичені ним кошти підлягають поверненню йому.

Вирішуючи даний спір суд виходить з наступних положень закону.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Допитаний під час судового розгляду в якості свідка ОСОБА_9 пояснив, що його попросив ОСОБА_1 перевезти з Польщі на України гроші, які були призначені для ОСОБА_4 . В його присутності 13.10.2009 ОСОБА_1 взяв гроші в ОСОБА_5 в магазині у сумі 30 000 доларів США. Гроші перевозили він та ОСОБА_11 по 10 000 доларів США та ОСОБА_1 . Після повернення з Польщі в його присутності ОСОБА_1 передав гроші ОСОБА_4 . Йому було відомо, що гроші призначенні для погашення кредиту ОСОБА_4 , зі слів ОСОБА_1 , оскільки він спілкувався з їх сім`єю.

Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами виник спір з приводу стягнення коштів.

Як встановлено рішенням Шевченківським районним судом м.Львова від 15.08.2017 у справі №466/6752/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна, грошові кошти, заявлені позивачем, а саме: 29 000 доларів США до поділу як спільне майно подружжя, а саме позичені грошові кошти ОСОБА_4 на погашення кредиту, суд не вважає спільним майном подружжя, оскільки такі кошти мають іншу правову природу це предмет договору позики, що стверджується наданими письмовими доказами.

Встановлені під час розгляду справи обставини вказують на те, що зобов`язання яке виникло між сторонами не виконано відтак борг ОСОБА_4 перед ОСОБА_1 становить 29 024,39 доларів США.

Суд вважає, що показання, надані свідками ОСОБА_1 та ОСОБА_9 в яких вони описали події позики грошей відповідачу є чіткими, послідовними, такими, що відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються іншими зібраними та перевіреними в судовому засіданні доказами. Цим показанням суд надає віри, оскільки вони відповідають дійсним обставинам справи та підтверджуються сукупністю зібраних у справі доказів.

Згідно з п. п. 1 та 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом..

Розглядаючи спір в межах позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення суми боргу у розмірі 29 024,39 доларів США.

Представник відповідача просила про застосування строків позовної давності, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач дізнався про порушення свого права 10.01.2012. Ухвалою судового засідання від 09.10.2014 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про повернення боргу залишено без розгляду. Згідно ст.265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. В подальшому 25.07.2016 ОСОБА_1 звернувся в Шевченківський районний суд м.Львова до ОСОБА_4 з вимогою про поділ спільного сумісного майна подружжя, де серед іншого просив виділив йому з спільної сумісної власності 14 500 доларів США. Вказує про те, що навіть якщо припускати, що строк позовної давності переривався, то з дня подання останього позову, а це 25.07.2016, таким сплив 25.07.2019 тобто за 10 місяців до часу подання позовної заяви по справі.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відмовити в позові через пропуск строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог в позові належить відмовити за безпідставністю.

Отже, позовна давність застосовується до обґрунтованого позову.

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

З матеріалів справи встановлено, що позивач неодноразово звертався до суду за захистом своїх прав, що в розумінні 264 ЦК України є підтвердженням переривання перебігу позовної давності. Відтак, враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у застосуванні строків позовної давності.

Що стосується вимог про стягнення судових витрат пов`язаних з оплатою з надання правничої допомоги, судом встановлено наступне.

Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, стороні, на користь якої прийняте рішення, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання їй правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги.

В підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу суду позивачем надано свідоцтво на зайняття адвокатською діяльністю, договір про надання правничої допомоги №21, укладений між позивачем та ОСОБА_12 , квитанцію №39 від 11.11.2020, додаткову угоду №1 до Договору про надання правової допомоги №21/05/20 від 21.05.20, акт здачі-прийняття робіт від виконаних робіт від 05.11.2020 до Договору про надання правової допомоги №21/05/20 від 21.05.20

Таким чином, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача потрібно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у сумі 22 900,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Враховуючи задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне з відповідача стягнути судовий збір на користь позивача у сумі 840,80 грн. та на користь держави у сумі 7344,88 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив :

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення коштів задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 29 024,39 (двадцять дев`ять тисяч двадцять чотири долари США та тридцять дев`ять центів).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 840 (вісімсот сорок) гривень судового збору та 22 900 (двадцять дві тисячі дев`ятсот гривень) витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 7344,88 (сім тисяч триста сорок чотири гривні) вісімдесят вісім копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , 79058, прож. АДРЕСА_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлено 05.03.2021.

Суддя Костюк У.І.