Справа № 361/4678/21
Провадження № 2/361/2945/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.11.21 Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Гридасової А.М.

за участю секретаря судового засідання Скрипець А.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що 24.05.2019 року між сторонами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено одговір позики, згідно з яким позивачем було надано у позику відповідачу грошові кошти в розмірі 81 995 грн. Як вказує позивача, за умовами цього договору п.п. б) п. 2 відповідач була зобов`язана повертати кошти протягом шести місяців рівними частками, з остаточним розрахунком 24.11.2019 року. Проте своїх зобов`язань відповідач належним чином не виконав, всупереч вимогам ст. ст. 525, 526 ЦК України суму боргу до цього часу не повернув, що і стало підставою для звернення до суду за захистом порушеного права.

Також вказував на те, що крім зазначеної суми заборгованості, у зв`язку з неналежним та несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договорами позики, відповідач повинен сплатити на користь позивача відповідно до закону інфляційні втрати, та 3 % річних.

Ухвалою суду від 18.06.2021 у справі було відкрито провадження. Справу визначено розглядати за правилами спрощеного порядку з викликом сторін.

Відповідачем суду надано відзив, згідно з яким, відповідач вимоги не знала, вказала, що вона не отримувала грошові кошти. Зазначила, що даний договір є фіктивним, укладеним в інтересах її невістки. Також наголошувала, що договір не містить істотних умов, в силу чого не може розцінюватися судом як належний доказ отримання відповідачем коштів.

Позивач у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В поданих запереченням просила суд відмовити в задоволенні вимог.

Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони.

У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тлумачення ст. ст. 207, 1046, 1047 ЦК України свідчить про те, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є письмовим документом, який боржник (позичальник) видає кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання ним від кредитора певної грошової суми або речей із зобов`язанням їх повернення у визначений цим документом строк.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної ним у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналогічні правові висновки зроблені і викладені Верховним Судом України у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2789цс16, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц та постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц.

За змістом ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" встановлено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 24.05.019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно з яким ОСОБА_2 отримала у позику кошти у сумі 81 995 грн., згідно із графіком погашення суми боргу рівними платежами протягом шести місяців до 24.11.2019 року .

За змістом ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, із договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ч. ч. 1-3 ст. 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що всупереч вимогам закону та умовам договору позики, відповідач своїх зобов`язань за цими договорами належним чином не виконав, грошові кошти в розмірі не повернув.

За умовами договору п. 6 після повернення боргу позикодавцем буде видано позичальнику власноруч написану розписку. У разі відсутності розписки борг вважається таким, що не повернутий.

Матеріали справи не містять спростувань з боку відповідача відсутності боргу, зокрема не надано розписки обумовленої договором позики від 24.05.2019 року

Крім того, відповідачем на спростування заявлених вимог не надано жодних доказів.

Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення суми боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки Позичальник своїх зобов`язань за вказаними договорами не виконав.

Правові наслідки порушення фізичними особами грошових зобов`язань передбачені, приписами ст. ст. 546 - 552, 611, 612, 625, 1050 ЦК України.

За змістом ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд у постанові від 21 серпня 2018 року у справі № 520/5338/14-ц зазначив, що за змістом норми ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тож, перевіривши правильність здійснених позивачем та наданих суду розрахунків за вказані періоди сум інфляційних втрат із урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % процентів річних від прострочених сум із урахуванням кількості прострочених днів, суд вважає їх належними та допустимими доказами у даній справі, враховує їх та приймає до уваги при ухваленні рішення про задоволення позову в цій частині вимог.

Правильність наданих позивачем розрахунків цих сум відповідачем не спростована.

Оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення із відповідача на користь відповідача інфляційних втрат та 3 % річних підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 941 грн. 37 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 223, 259, 263 - 265, 280, 284 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики від 24.05.2019 року в розмірі 81 995 (вісімдесят одна тисяча дев`ятсот дев`яносто п`ять) грн. 00 коп. та 8 456 (вісім тисяч чотириста п`ятсот шість) грн. 81 коп. - інфляційні втрати, 3 685 (три тисячі шістсот вісімдесят п`ять) грн. 36 коп. - 3 % річних.

Стягнути із ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 941 грн. 37 коп.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Суддя А.М. Гридасова