Справа № 216/4063/15-ц
Провадження № 4-с/216/7/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2021 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Онопченка Ю.В.,

за участю:

секретарів судового засідання Риженко А.О., Авшаряна С.О.,

представника скаржниці ОСОБА_1 ,

представника стягувача Лозицького О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 8 скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з указаною скаргою, в якій просила визнати протиправними та скасувати:

- постанову державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - Центрально-Міський ВДВС) Мігільової Т.М. про відкриття виконавчого провадження № 52521163 від 04.10.2016 року;

- постанову державного виконавця Центрально-Міського ВДВС Мігільової Т.М. про скасування процесуального документу від 14.11.2016 року у виконавчому провадженні № 52521163;

- звіт про оцінку майна від 14.11.2017 року у виконавчому провадженні № 52521163;

- акт державного виконавця Центрально-Міського ВДВС Мігільової Т.М. про непроживання, складений у січні 2018 року у виконавчому провадженні № 52521163;

- постанову старшого державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (далі - Центрально-Міського ВДВС) Сігай А.О. про передачу виконавчого провадження № 52521163 від 15.01.2020 року;

- постанову старшого державного виконавця Центрально-Міського ВДВС Сігай А.О. про прийняття виконавчого провадження № 52521163 від 20.01.2020 року.

В обґрунтування скарги ОСОБА_2 зазначила таке. Постанова про відкриття виконавчого провадження від 04.10.2016 року за наявності діючої постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 04.10.2016 року є протиправною. Постанова державного виконавця Центрально-Міського ВДВС Мігільової Т.М. про скасування процесуального документу від 14.11.2016 року, а саме постанови державного виконавця Центрально-Міського ВДВС Голотяк М.С. про відмову у відкритті виконавчого провадження від 04.10.2016 року, є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки в порушення вимог ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» винесена не начальником відділу. Акт про непроживання, складений державним виконавцем Центрально-Міського ВДВС Мігільовою Т.М. у січні 2018 року, не може замінити необхідний дозвіл органу опіки та піклування, оскільки в будинку зареєстровано двоє неповнолітніх дітей. Крім того, відсутність в оскаржуваному акті її підпису як боржника та підписів понятих свідчить про його протиправність і недійсність. Стосовно звіту про оцінку майна, то в даному випадку відбулось фактичне усунення боржника від оцінки домоволодіння, що є протиправним, а сам звіт виконано дрібним і нечитабельним шрифтом. Разом з тим постанови про передачу виконавчого провадження від 15.01.2020 року та про прийняття виконавчого провадження від 20.01.2020 року є протиправними, оскільки прийняті за наявності діючої постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 22.02.2018 року.

При цьому ОСОБА_2 просила поновити їй пропущений 10-ти денний строк на оскарження зазначених рішень, оскільки їй такі рішення не направлялись і про їх існування вона дізналась лише 21.01.2020 року.

У судовому засіданні представник скаржниці ОСОБА_1 вимоги скарги підтримав і просив їх задовольнити в повному обсязі, додатково зазначивши, що відмова з одних обставин дозволяє стороні звернутись зі скаргою з інших обставин.

Представник стягувача ОСОБА_3 проти задоволення скарги категорично заперечував, підтримавши доводи, викладені ним у письмових запереченнях на скаргу.

Державний виконавець Центрально-Міського ВДВС Сігай А.О. у судове засідання не з`явилась, надавши письмові заперечення, в яких просила відмовити в задоволенні скарги, оскільки вказані дії державного виконавця вже були предметом перегляду за скаргою ОСОБА_4 від 22 лютого 2018 року, в задоволенні якої ухвалою суду від 15 лютого 2019 року було відмовлено.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали цієї скарги та дослідивши матеріали попередньої скарги ОСОБА_2 (провадження № 4-с/216/9/19), суд дійшов такого висновку.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до положень ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Частинами 2, 3 ст. 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З досліджених у судовому засіданні матеріалів скарги судом встановлено, що в провадженні Центрально-Міського ВДВС перебуває виконавче провадження № 52521163 з примусового виконання виконавчого листа № 216/4063/15-ц, виданого 28 вересня 2016 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 боргу в розмірі 1 193 286 грн 57 коп.

27 січня 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з цією скаргою на дії державного виконавця, в якій, зокрема, оскаржує постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 04.10.2016 року та про скасування процесуального документу від 14.11.2016 року, а також звіт про оцінку майна від 14.11.2017 року та акт про непроживання від 23 січня 2018 року.

При цьому ОСОБА_2 просила поновити їй пропущений 10-ти денний строк на оскарження зазначених рішень, оскільки їй такі рішення не направлялись і про їх існування вона дізналась лише 21.01.2020 року.

Водночас із письмових заперечень представника стягувача та державного виконавця, а також матеріалів попередньої скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця (провадження № 4-с/216/9/19) випливає, що остання дізналась про оскаржувані рішення ще 18 січня 2018 року та звернулась до суду з відповідною скаргою 22 лютого 2018 року, в якій просила визнати неправомірними дії державного виконавця Центрально-Міського ВДВС Мігільової Т.М. щодо реалізації належного їй нерухомого майна з підстав порушення її прав з часу відкриття виконавчого провадження, а саме щодо безпідставного опису та арешту будинку, заниженої оцінки майна та його реалізації на торгах без попереднього отримання згоди органу опіки та піклування.

Таким чином, наведені скаржницею доводи про поважність причин пропуску строку на оскарження вказаних рішень державного виконавця є неспроможними, оскільки повністю спростовуються достовірно встановленими в судовому засіданні обставинами щодо її обізнаності про існування таких рішень станом на січень 2018 року.

Разом з тим суд бере до уваги, що ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2019 року в задоволенні вимог указаної скарги ОСОБА_2 було відмовлено за безпідставністю, оскільки наведені нею аргументи в обґрунтування скарги стосовно порушення її прав не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

За таких обставин твердження представника скаржниці ОСОБА_1 про можливість повторного оскарження дій і рішень державного виконавця з інших підстав також не заслуговують на увагу, зважаючи на змістовність доводів цієї скарги та тривалість (більше 2 років) пропуску 10-ти денного строку на їх оскарження без будь-яких об`єктивних причин для того, тобто реального існування обставин, які дійсно перешкоджали (унеможливлювали) подати скаргу в установлений законом строк.

Отже, за встановлених обставин суд не вбачає підстав як для поновлення пропущеного строку на оскарження вказаних рішень державного виконавця, так і для повторної перевірки їх законності за відсутності в обґрунтуванні скарги інших переконливих аргументів для цього, зокрема щодо істотності порушених прав і виключність даного випадку, конкретизації дійсно порушених норм закону та суттєвість таких порушень тощо.

При цьому суд враховує, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 18 цього Закону). У свою чергу особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій, зокрема боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення (чч. 5, 8 ст. 19 цього Закону).

Стосовно оскаржених постанов державного виконавця про передачу виконавчого провадження від 15.01.2020 року та про прийняття виконавчого провадження від 20.01.2020 року, які винесені в зупиненому виконавчому провадженні, суд зауважує таке.

Зі змісту цих постанов і письмових заперечень державного виконавця випливає, що спірні постанови прийняті одним державним виконавцем у межах одного відділу на підставі ч. 4 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2019 року № 870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» та наказу Міністерства юстиції України від 17 грудня 2019 року № 4053/5 «Про відділи державної виконавчої служби» у зв`язку зі зміною назви відділу ДВС, тобто формально прийняті державним виконавцем з метою актуалізації виконавчого провадження та можливістю подальшої роботи з ним в автоматизованій системі виконавчих проваджень.

При цьому будь-яких виконавчих дій з примусового виконання рішення державним виконавцем не вчинялось.

Водночас суд бере до уваги, що ці постанови державного виконавця жодним чином не порушують права та інтереси боржника ОСОБА_2 і не впливають на її обов`язки.

Разом з тим суд зважає на відсутність підстав, передбачених ч. 1 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження», для поновлення виконавчого провадження на час прийняття державним виконавцем таких постанов.

Крім того, суд враховує, що постановою старшого державного виконавця Центрально-Міського ВДВС Мігільової Т.М. від 22 лютого 2018 року зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа № 216/4063/15-ц на підставі ухвали Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області суду від 15 лютого 2018 року про забезпечення позову ОСОБА_6 шляхом зупинення продажу арештованого майна.

Однак ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області суду від 10 жовтня 2019 року, залишеною без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 серпня 2020 року, позовну заяву ОСОБА_6 залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача у судове засідання та скасовано заходи забезпечення позову у виді зупинення продажу арештованого майна, а саме домоволодіння АДРЕСА_1 та земельної ділянки під ним загальною площею 0,0821 га, на електронних торгах ДП «Система електронних торгів арештованого майна», застосовані на підставі ухвали Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2018 року.

З огляду на наведене суд вважає, що твердження скаржниці ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_1 про поважність причин пропуску строку на оскарження дій і рішень державного виконавця й грубе порушення останнім прав боржниці під час виконання рішення суду є беззмістовними та не заслуговують на увагу, оскільки не знайшли свого об`єктивного підтвердження під час розгляду скарги та спростовуються дослідженими матеріалами, аргументами представника стягувача й змістом письмових заперечень державного виконавця.

За встановлених обставин суд дійшов безсумнівного висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених у скарзі вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 11-13, 258-260, 352-355, 447-451 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.В. Онопченко