справа № 373/347/20
головуючий у суді І інстанції Опанасюк І.О.
провадження № 22-ц/824/4313/2021
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2020 року по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року АТ КБ "Приватбанк" звернувся із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 17 серпня 2016 року, в якій представник позивача АТ КБ "Приватбанк" просить стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість в сумі 115 759,26 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2102 грн.

Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що на підставі кредитного договору № б/н від 17 серпня 2016 року позивачем було надано відповідачу кредит в розмірі 100 000 грн у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Згідно з розрахунком заборгованості, станом на 08 січня 2020 року, за вказаним кредитним договором відповідач перед позивачем має заборгованість у загальному розмірі 115 759,26 грн. Таким чином, у зв`язку з виникненням у відповідача вказаної заборгованості за договором, яку він в добровільному порядку не сплачує, представник позивача звернувся до суду з даним позовом про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованості за кредитним договором в сумі 115 759,26 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2102 грн.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 17 серпня 2016 року в розмірі 99987, 83 грн.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 2102 грн судового збору.

Не погоджуючись із указаним рішенням суду представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Ломанов Д.О. звернувся до суду із апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. При цьому доводи апеляційної скарги стосуються лише незгоди з оскаржуваним рішенням в частині стягнення основної суми боргу в сумі 99984,83 грн та не містять доводів, які свідчать про неправильність оскаржуваного рішення та незгоду з рішенням в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення 15774,43 грн відсотків.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 стверджує, що в анкеті-заяві зазначено лише анкетні дані відповідача, її контактну інформацію, відомості про майновий стан та трудову діяльність. Даних про те, який кредитний ліміт встановлено, тип картки, розмір процентів за користування кредитом, погоджений сторонами, розмір пені та штрафних санкції, передбачених за несвоєчасне погашення кредиту, тощо в анкеті-заяві не зазначено.

Вказує, що матеріали справи не містять також доказів, яке рішення було прийнято банком за заявою відповідача та яка картка йому була видана з огляду на те, що підписання анкети-заяви не є обов`язковою умовою для видачі картки і банк може прийняти рішення як про видачу картки, так і про відмову клієнту без пояснення причин у її видачі.

Позивач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Оскільки рішення суду першої інстанції ні позивачем ні відповідачем в частині вирішення спору про відмову у стягненні нарахованих позивачем відсотків не оскаржується, тому не є предметом перегляду в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до частини 3 статті 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Згідно із частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 1 частини 1 статті 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив із доведеності позивачем обставин справи щодо наявності у відповідача грошового зобов`язання за кредитним договором б/н від 17 серпня 2016 року на умовах та розмірах, якими обґрунтовано позовні вимоги, а саме в частині основного боргу.

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції ураховуючи наступне.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 17 серпня 2016 року відповідач ОСОБА_1 підписала анкету-заяву №б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банк.

Однак, ні суду першої інстанції ні суду апеляційної інстанції позивач не надав підписану позичальником довідку про умови кредитування, яка б підтверджувала, що сторони обумовили у письмовому виді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у виді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, тому відсутні підстави вважати встановленими обставини щодо досягнення сторонами домовленості про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК Україниправочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

При цьому, згідно з частиною 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суду першої інстанції на підтвердження використання відповідачем кредитних коштів було надано лише анкету заяву, розрахунок заборгованості та копію паспорту відповідачки. Разом з тим не були надані жодні банківські та/або інші фінасово-розрахункові документи на підтвердження обставин передання грошей кредитором та використання відповідачем кредитних коштів банку і взагалі докази щодо відкриття рахунку за кредитною карткою та видачі коштів.

Так, у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі №161/16891/15-ц за аналогічних обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що виконаний банком розрахунок заборгованості не є самостійним належним доказом, який доводить обґрунтованість вимог позивача.

Так, відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК Україниз урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір (окрім розрахунку) є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічного висновку про те, що саме виписка по картковому рахунку позичальника є підтвердженням виконаних операцій, а саме, використання позичальником коштів банку, а відтак і належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №200/5647/18.

Отже до розрахунку заборгованості, обов`язково має бути надана виписка по картковому рахунку, як підтвердження використання позичальником коштів банку.

Однак у цій справі виписка по картковому рахунку відповідача не була надана позивачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції.

Ураховуючи, що відповідач заперечує наявність у нього боргу перед банком, а позивачем не надані належні, допустимі та достатні докази у підтвердження передачі позичальнику будь-яких коштів, колегія апеляційного суду вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими, а висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення заборгованості помилковим.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача 99984,83 грн суми основного боргу підлягає скасуванню згідно із ст. 376 ЦПК України з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до частини 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Враховуючи наведене підлягає відшкодуванню за рахунок позивача сплачений відповідачкою за розгляд апеляційної скарги судовий збір у розмірі 3 153 грн.

Згідно з частиною 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" заборгованості за кредитним договором № б/н від 17 серпня 2016 року в розмірі 99987,83 грн та 2102 грн судових витрат скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (, рахунок № НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 ) 3 153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених в статті 389 ЦПК України.

ГоловуючийТ.О. Писана
СуддіК.П. Приходько
С.О. Журба