РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" грудня 2021 р. м. Жмеринка

Суддя Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Грушковська Л.Ю., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 в особі представника адвоката Полігаса В.М. до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3 про стягнення авансового платежу,

в с т а н о в и л а :

Представник позивача адвокат Полігас В.М. звернувся з даною позовною заявою, в якій просив стягнути на користь позивача авансового платежу.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 являються молодою подружньою парою, яка здійснювала пошук житлового будинку для проживання їх сім`ї. З сайту нерухомості їм стало відомо про можливість придбання будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . З метою придбання вищезазначеного будинковолодіння позивачка в квітні 2021 звернулася до власника, а саме ОСОБА_2 . У відповідності до усної угоди відповідачка зобов`язувалась підготувати пакет документів для продажу будинку, а позивачка в свою чергу повинна буде виплатити їй суму, домовлену при купівлі-продажу будинку у сумі 18000 доларів США. Вказану угоду оформили у письмовій формі у вигляді розписки, написаної власноручно відповідачкою 14.04.2021. На виконання вимог угоди 14.04.2021 позивачка надала ОСОБА_2 перший платіж у розмірі 2000 доларів США, а решту коштів позивачка зобов`язалась виплатити при соромленні договору купівлі-продажу нерухомого майна. Однак в подальшому відповідачка почала змінювати їхні попередні домовленості та збільшувати вартість житлового будинку, в результаті чого взагалі відмовилась продавати його.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 14.04.20217 року ОСОБА_2 отримала від завдаток у розмірі 2000 доларів США за будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6).

Позивач ОСОБА_4 зверталася до відповідачки ОСОБА_2 з вимогою повернути сплачений завдаток, оскільки договір купівлі-продажу укладено не було, однак остання ігнорувала таке звернення.

Відповідно до ч. 1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце у випадку наявності зобов`язання, яке повинно виникати на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона /продавець/ передає або зобов`язується передати майно /товар/ у власність другій стороні /покупцеві/, а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно /товар/ і сплатити за нього певну грошову суму.

Оскільки договір купівлі-продажу будинку між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, тому передані позивачем відповідачу гроші є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Частина 2 ст. 570 ЦК України встановлює презумпцію авансу, так як на відміну від завдатку аванс це лише спосіб платежу, він не виконує забезпечувальної функції за правилами ч. 1 ст. 546 ЦК України, а виконує функцію попередньої оплати.

З цього випливає, що коли сторони хочуть визнати, що сплачена сума є завдатком, вони мають здійснити наступне:

По перше, між сторонами має бути укладений письмовий договір про завдаток /ст. 547 ЦК України/, яким передбачаються зобов`язання сторін /сплата коштів боржником та передання майна, надання послуг, тощо кредитором/. Тобто це не може бути попередній договір, про укладення в майбутньому основного договору, це має бути саме основний договір, може бути пункт в основному договорі, окремий договір про завдаток, розписка або товарний чек. В інакшому випадку сплачена сума коштів вважається авансом.

По друге, форма домовленості про сплату завдатку має бути письмова. Сторони можуть укласти окремо договір завдатку або передбачити його умови в основному договорі. В цьому договорі /розписці або товарному чеку/ має бути указано, що внесена сума є саме завдатком. В іншому випадку це буде не завдаток, а аванс.

По третє завдаток є способом забезпечення реального зобов`язання. Тобто, спочатку має існувати саме зобов`язання, а вже потім завдаток, який його забезпечує. Іншими словами завдаток не є самостійним зобов`язанням. Він є тільки способом забезпечення іншого зобов`язання і повністю від нього залежить.

Таким чином, за умови відсутності хоча б одного з трьох вище наведених критеріїв відмінності передані однією стороною другій стороні грошові суми у рахунок належних за договором платежів є не завдатком, а авансом.

Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов`язання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов`язання, той хто отримав аванс повинен його повернути.

Відповідно до правової позиції ВСУ, викладених в ухвалах Судової палати з цивільних справ від 26.02.2004 року, від 13.10.2005 року, а також від 21.06.2006 року, залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в тих випадках, коли між сторонами було укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін. Якщо ж сторони домовилися укласти договір, але відповідним чином його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавались.

Відповідно до правової позиції ВСУ, викладеною у постанові від 13.02.2013 р. у справі № 6-176цс.12, внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання. Якщо договору який-би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана грошова сума є авансом який підлягає поверненню.

Якщо покупець, бажаючи в майбутньому придбати товар, нерухоме майно, вносить продавцеві частину коштів. Продавець приймає ці кошти під зобов`язання у майбутньому продати саме дане нерухоме майно саме цьому покупцеві то це не є завдаток, це є аванс, що має місце в даній справі.

Якщо сторони підписали договір купівлі-продажу на наступних умовах: Продавець зобов`язується продати покупцеві товар, покупець зобов`язується прийняти цей товар і оплатити його вартість. На забезпечення виконання зобов`язань за цим договором покупець вносить завдаток в певній сумі. Це прямо зазначено в договорі. Крім цього, в договорі обумовлено ціну, строк оплати, інші істотні умови. Відтак, внесені кошти під час підписання договору є завдатком з усіма наслідками.

З вище викладеного слідує, що внесена частина коштів в рахунок придбання якогось товару чи, в даному випадку, нерухомого майна сама по собі ще не є завдатком, як-би її не назвали. Для того щоб внесена частина коштів була завдатком необхідно все юридично правильно оформити.

Враховуючи, що сторони домовилися укласти договір у майбутньому, але відповідним чином його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору кошти визнаються авансом, а тому повертаються в тому розмірі, в якому вони надавались.

За вище викладених обставин суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок повернення авансу 54792,80 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягнення 908 грн. в рахунок компенсації сплаченого судового збору , який розрахований станом на момент подачі позову.

Крім цього, представник позивача адвокат Полігас В.М. просив суд стягнути з ОСОБА_2 витрати за надання правничої допомоги в розмірі 10000 грн.

В обгрунтування заявленої суми на надання правничої допомоги в розмірі 10000 грн. представником позивача надано: акт-розрахунок наданих юридичних послуг, укладений між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Полігасом В.М.; квитанція до прибуткового касового ордеру №1/08-21 , з яких вбачається, що за консультацію, вивчення матеріалів справи, підготовку листа претензії та його направлення відповідачу, підготовку до суду позову, гонорару сплачено адвокату за послуги 2500 грн.

Відповідно до ч.1 -6 ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З огляду на вищезазначені обставини, суд вважає, що заявлена сума судових витрат на професійну правничу допомогу є пов`язана з розглядом справи, розмір таких витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, тому витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн. підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 110 СК, стст.258, 259, 263-265 ЦПК, суд-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 в особі представника адвоката Полігаса В.М. до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3 про стягнення авансового платежу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , грошові кошти передані в якості авансу, у розмірі 54792 (п`ятдесят чотири тисячі сімсот дев`яносто дві) гривні 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 у рахунок повернення понесених судових витрат по справі - судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 у рахунок повернення понесених витрат на правничу допомогу по справі - в сумі 10000 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст. 354 ЦПК України.

Суддя