Справа № 131/927/21
Провадження № 2/131/485/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2021 м. Іллінці

Іллінецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Балтака Д.О.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Іллінці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку об`єкту незавершеного будівництва,-

встановив:

У серпні 2021 р. до Іллінецького районного суду Вінницької області звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку незавершеного будівництва житлового будинку, який є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Позов обґрунтованим тим, що під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, останні на підставі відповідного рішення органу місцевого самоврядування отримали у власність земельну ділянку, на якій в подальшому проводили роботи з будівництва житлового будинку , який станом на поточний момент є закінченим та готовим до експлуатації. Всі роботи з будівництва проводились за сумісні кошти подружжя та спільними зусиллями в період шлюбу. Після розірвання шлюбу позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину незавершеного будівництва житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 03 вересня 2021 р. постановлено відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, натомість подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити в повному обсязі та розглянути справу за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву в якій позовні вимоги визнає у повному обсязі, просить розгляд справи проводити у його відсутність.

Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим частиною 3 статті 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Згідно з частин 3-4 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд дійшов висновку про можливість ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні та задоволення позову з таких підстав.

Судом установлено, що на підставі рішенням 13 сесії 6 скликання Іллінецької міської ради Вінницької області від 06 грудня 2011 р. відповідачу ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку обґрунтування розмірів земельної ділянки та проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки несільськогосподарського призначення безкоштовно у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та гаражного будівництва із земель житлової та громадської забудови, що розташована за адресою АДРЕСА_1 . (а.с. 14).

Як вбачається з державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №366467 від 05 грудня 2012 р. право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 (а.с. 13).

Згідно декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, зареєстрованого Департаментом ДАБІ у Вінницькій області від 01.04.2016 р. за № ВН 92 та технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 14 березня 2016 р., на даній земельній ділянці сторонами було проведено будівельні роботи, початок робіт 25 квітня 2013 р., які були завершені 31 березня 2016 р. (а.с. 15-22).

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 19 липня 2021 р. у цивільній справі № 131/109/21 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 11).

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність та допустимість кожного письмового доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За нормами сімейного законодавства, умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя (частина 3 статті 61 та частина 4 статті 65 СК України). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Відповідно до статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу.

Пунктом 22 даної постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 визначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статті 372 ЦК України, а відповідно до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Вирішуючи спір між колишнім подружжям про поділ майна, суд встановлює: 1) обсяг спільного майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства - ним є будинок та комплекс будівель та споруд; 2) з`ясовує джерело та час його придбання, - майно придбане в період наявних офіційно зареєстрованих шлюбних відносин.

За змістом частин 1, 2 статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Частиною 1 статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, частки майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є їх спільною сумісною власністю, є рівними.

У відповідності до пункту 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною 1 статті 63 СК України та частиною 1 статті 65 СК України).

Конструкція статті 60 СК України передбачає застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 р. у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 р. у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 р. у справі № 404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 р. у справі № 372/504/17.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За змістом статі 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Із вказаного слідує, що незавершене будівництво житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , тому вони мають рівні права на володіння, користування та розпоряджання ним.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що відповідач позов визнав повністю і його задоволення не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частину незавершеного будівництва житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 372, 377 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 63, 65, 69-72 СК України, ст.ст. 15, 16, 81, 89, 141, 263-265, 354 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину незавершеного будівництва житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання:: АДРЕСА_2 .

Суддя: