ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Соловей Г.В.,

з участю секретаря Момот Л.С.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника позивача ОСОБА_2 ,

за участю відповідача ОСОБА_3 ,

за участю представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Фастів Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання батьківства та стягнення аліментів на дитину, -

ВСТАНОВИВ:

21.07.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання батьківства та стягнення аліментів на дитину, посилаючись на те, що відповідача знала давно. З квітня 2014 року по липень 2014 року проживали однією сім`єю у будинку відповідача, за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, мали близькі інтимні відносини. У вказаний період спільного проживання вона завагітніла. ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї народився син ОСОБА_5 , якого було зареєстровано матір`ю з її слів на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Після народження дитини відповідач бажання бачити, спілкуватися з сином, приймати участь у його житті, матеріально забезпечувати сина не виявив.Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. У зв`язку з чим, позивач просить визнати відповідача батьком дитини ОСОБА_5 та стягнути на її користь аліменти на утримання сина в розмірі ј частини заробітку відповідача до його повноліття.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03.08.2021 відкрито загальне провадження у справі та призначене підготовче судове засідання.

27.06.2021 року, через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому останній зазначив, що дійсно відповідач знайомий з позивачем та разом проживали, але не з квітня, а з червня по липень 2014 року. Про народження дитини відповідач дізнався від сторонніх осіб. Позивач не зверталася з вимогою до відповідача про визнання батьківства або допомоги. Зважаючи на короткий час спільного проживання та поведінку позивача, як при розтаванні, так і після народження дитини, відповідач не може стверджувати, чи є батьком ОСОБА_5 . Щодо вимоги про стягнення аліментів, представником зазначено, що у випадку встановлення за результатами експертизи, що відповідач є батьком ОСОБА_5 , відповідач не заперечує проти сплати аліментів, однак у меншому розмірі, а саме в розмірі 1/6 частини його заробітку. У зв`язку з тим, що на його утриманні перебуває також Неповнолітній син ОСОБА_6 , як і те, що розмір його щомісячного доходу є незначним, в середньому 6000 грн на місяць.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 31.08.2021 року у справі призначено судову-медичну (молекулярно-генетичну) експертизу, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17.11.2021 року провадження у справі поновлено у зв`язку із отриманням висновку експертизи, призначеної ухвалою суду 31.08.2021 року.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06.12.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві та просили їх задовольнити.

В судовому засіданні відповідач та його представник позовні вимоги визнали частково та надали пояснення аналогічні викладеним у відзиві.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

При розгляді справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_5 . Згідно свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 батьками ОСОБА_7 записано ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 8 виданого Відділом ДРАЦС реєстраційної служби Фастівського МРУЮ у Київській області відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 СК України.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 виданого 02.06.2018 року Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у місті Києві, ОСОБА_9 зареєструвала шлюб з ОСОБА_10 та змінила прізвище з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 ».

Відповідно до довідки про склад сім`ї № 13-03/103, виданої 18.05.2021 року старостою Малополовецького старостинського округу № 3, власнику ОСОБА_1 про те, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_1 . До складу сімї (зареєстровані) входять, зокрема, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (син).

16.11.2021 року на адресу суду надійшов висновок експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи № 103-257-2021, згідно якого зазначено, що молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_3 відносно ОСОБА_5 складає величину не менш ніж 99,99%. Таким чином, згідно Нummel K at all «Biostatistische Abstammugsbegutachung mit blutgruppen befunden» Stuttgart, 1971, біологічне батьківство ОСОБА_3 відносно ОСОБА_5 практично доведено.

Ознайомившись із висновком експерта, сторони, під час розгляду справи, не оскаржували результати експертизи та не піддавали висновок сумніву.

Отже, вказані докази, суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом.

Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України.

Підставою актового запису про народження дитини є заява її матері; запис про батька дитини вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Визнання батьківства це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком цієї дитини.

Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною.

Згідно ч.1 ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Відповідно до прав щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів постанова Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

За клопотанням позивача, на підставі ухвали суду, була проведена судова медична (молекулярно-генетична) експертиза. Результатом висновку експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи № 103-257-2021 від 29.10.2021 року біологічне батьківство ОСОБА_3 відносно ОСОБА_5 практично доведено (99,9%).

Сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Враховуючи те, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_3 відносно ОСОБА_5 за результатами експертизи, складає величину не менше 99,99%, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про визнання батьківства підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 2 Сімейного кодексу України врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства», визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно вимог ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» за якою, батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 3, 18 Конвенції «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 27 Конвенції передбачено, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Виходячи з положень ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Це положення відображене і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов`язку тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідач та його представник у відзиві на позовну заяву та в судовому засіданні зазначили, що визначений розмір аліментів позивачем є не помірним для відповідача так, як він має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працює в ПАТ «Київський електровагоноремонтний завод». Розмірі доходу є незначним, в середньому 6000 грн на місяць. З врахуванням вказаних обставин згоден сплачувати 1/6 частину доходу до повноліття дитини.

Разом з тим, судом встановлено, що згідно довідки ПАТ «Київський електровагоноремонтний завод» від 08.12.2021 року за № 215, ОСОБА_3 , дійсно працює в даному товаристві з 02.07.2021 року по теперішній час на посаді охоронника. Заробітна плата за період роботи з червня 21 по листопад 21, з відрахуваннями склала 64749,71 грн.

З довідки виданої СТОВ «Відродження» від 09.12.2021 року № 50, вбачається, що дохід ОСОБА_3 із земельного паю, згідно договорів оренди за 2021 рік становить 22360,24 грн.

Частина 3 ст. 181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків разом з яким проживає дитина.

Звернувшись до суду з даним позовом позивач визначила розмір коштів (аліментів) у частці від доходу батька (відповідача) дитини.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи вищезазначені обставини, а також те, що обов`язок утримувати дитину покладається на обох батьків, відповідач офіційно працює, та має додатковий дохід від належного йому земельного паю, відомостей про наявність тяжких захворювань або інших вад здоров`я відповідачем суду не надано, а також не повідомлено будь-які інші обставини, що свідчать про неможливість надавати матеріальну допомогу, суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини, підлягає задоволенню та вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом.

Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною першою ст. 141 ЦПК України, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

За подання позову до суду про стягнення аліментів позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної вимог, у зв`язку з чим з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави у розмірі 908,00 гривень.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 908,00 грн, за позовну вимогу про визнання батьківства.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць суд допускає до негайного виконання відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України.

Керуючись ст. 4,12,13,76-82,141,258,259,263,265,268,430 ЦПК України, на підставі ст. 56,84,113,160,161,180,182-184,191 Сімейного Кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , прож.: АДРЕСА_1 до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстр.: АДРЕСА_1 про визнання батьківства та стягнення аліментів на дитину задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянина України, батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , працюючий охоронником в ПрАТ «Київський електровагоноремонтний завод», юридична адреса: м. Київ, вул. Ползунова, 2, зареєстр.: Київська область, Фастівський район, с. Малополовецьке, вул. Степова, 12 аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , прож.: АДРЕСА_1 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, щомісячно, починаючи з 21.07.2021 року.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , працюючий охоронником в ПрАТ «Київський електровагоноремонтний завод», юридична адреса: м. Київ, вул. Ползунова, 2, зареєстр.: Київська область, Фастівський район, с. Малополовецьке, вул. Степова, 12 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , прож.: АДРЕСА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , працюючий охоронником в ПрАТ «Київський електровагоноремонтний завод», юридична адреса: м. Київ, вул. Ползунова, 2, зареєстр.: Київська область, Фастівський район, с. Малополовецьке, вул. Степова, 12 на користь держави 908,00 грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 29 грудня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Призначити судове засідання для розгляду заяви про стягнення витрат на правничу допомогу на 29 грудня 2021 року на 15 год. 30 хв.

Головуючий суддя Г.В.Соловей