АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2021 року

м. Чернівці

справа № 714/610/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів: Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретаря Петранюк Ю.Т.

з участю представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4

учасники справи:

позивач ОСОБА_5

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_6

апеляційна скарга ОСОБА_6 на рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 24 вересня 2020 року, головуючий у першій інстанції Козловська Л.Д.

ВСТАНОВИВ

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_5 у липні 2020 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним.

Посилалась на те, що 22 лютого 2006 року між нею та її сином ОСОБА_2 і невісткою ОСОБА_7 укладено договір дарування, згідно якого ОСОБА_5 подарувала відповідачам у рівних частках житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .

Зазначає, що мала намір укласти договір довічного утримання на умовах здійснення ОСОБА_2 і ОСОБА_7 догляду, набуття права власності останніми на майно після її смерті, зважаючи на похилий вік та вади здоров`я, потребу допомоги та догляду.

ОСОБА_2 і ОСОБА_7 надавали допомогу, припинивши три роки тому.

ОСОБА_2 у листопаді 2019 року повідомив про укладення договору дарування, а не договору довічного утримання.

Просила поновити пропущений строк звернення до суду із позовом.

Визнати договір дарування домоволодіння АДРЕСА_1 , укладений 22 лютого 2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , посвідчений державним нотаріусом Герцаївської державної нотаріальної контори Опришко С.І. реєстраційний №248 недійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 24 вересня 2020 року позов задоволено частково. Визнано договір дарування, укладений 22 лютого 2006 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , посвідчений державним нотаріусом Герцаївської державної нотаріальної контори Опришко С.І. за реєстраційним №248, відповідно до якого ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_5 та ОСОБА_2 у рівних частках домоволодіння АДРЕСА_1 недійсним.

У решті відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 24 вересня 2020 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Зазначає, що справу розглянуто за її відсутності, не повідомленої належним чином про дату і час засідання суду.

Судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, наявність у будинковолодінні житлового будинку літ.А та житлового будинку літ.Б, здійснення ОСОБА_2 , ОСОБА_6 за час шлюбу будівнитцва житлового будинку літ.Б на місці старого будинку протягом з 2005 року по 2012 рік, добудову до будинку літ.А у 2012 році.

Посилалася на те, що з метою фінансування будівництва виїжджали до Італії на заробітки ОСОБА_2 у березні 2006 року, ОСОБА_6 у серпні 2006 року, тому домовленості між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про утримання не було.

ОСОБА_2 здійснювався догляд за матір`ю ОСОБА_5 з січня 2008 року.

Державним нотаріусом Герцаївської державної нотаріальної контори Опришко С.І. з`ясовано волевиявлення ОСОБА_5 , розуміння змісту правочину.

Метою звернення ОСОБА_5 до суду з позовом про визнання договору недійсним є позбавлення ОСОБА_6 права власності на майно.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скарга ОСОБА_6 не надходив.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що рішення суду першої інстанції може бути переглянуте в апеляційному порядку лише у межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не переглядає рішення суду першої інстанції у частині, що стосується прав та обов`язків осіб, якщо такі особи не оскаржують судове рішення шляхом подання апеляційної скарги.

При відсутності солідарного обов`язку між відповідачами у справі, кожний із відповідачів має право оскаржити рішення суду в частині, що стосується його прав та обов`язків. Відповідно, суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями перегляду судового рішення у частині вимог, які заявлені до особи, яка не оскаржує таке рішення.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02 грудня 2020 року справа № 754/16146/17.

З урахуванням того, що з апеляційною скаргою звернулася лише ОСОБА_6 рішення суду першої інстанції підлягає перегляду судом апеляційної інстанції лише в частині, яка стосується прав та інтересів ОСОБА_6 .

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним суд першої інстанції виходив з того, що договір дарування був укладений внаслідок помилки за умов неправильного сприйняття ОСОБА_5 фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення. Вказані обставини мають істотне значення, оскільки ОСОБА_5 є особою похилого віку, страждає на захворювання серця, потребує стороннього догляду і допомоги, спірне житло є єдиним, в якому вона продовжує проживати після укладення договору дарування, фактична передача спірного нерухомого майна дарувальником обдарованим не відбулась.

Водночас судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_6 належним чином виконували домовленість щодо догляду за ОСОБА_5 , припинивши у 2010 році, ОСОБА_5 повідомлено ОСОБА_2 про вчинення договору дарування в листопаді 2019 року, земельна ділянка під домоволодінням АДРЕСА_1 перебуває у власності ОСОБА_5 .

Відмовляючи ОСОБА_8 у поновленні строку для звернення до суду з позовом суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_2 , ОСОБА_6 не подано заяви про застосування строку позовної давності.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам відповідає.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , ОСОБА_6 вчинено договір дарування домоволодіння АДРЕСА_1 , посвідчений державним нотаріусом Герцаївської державної нотаріальної контори Опришко С.І. 22 лютого 2006 року реєстраційний №248, згідно якого ОСОБА_5 подарувала та свою чергу ОСОБА_2 і ОСОБА_9 прийняли в дар у рівних частках домоволодіння з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 , яке складається з: житлового будинку літ. «А» з саману, житловою площею 39,70 кв.м., загальною площею 48,10 кв.м., житлового будинку літ. «Б» з саману, житловою площею 21,70 кв.м., загальною площею 39,90 кв.м., сараїв з саману літ. «В, Д», сараю з дошок літ. «Г», сараю з цегли літ. «Е», погребу з бетону літ. «Пг», криниці №1, 2, огорожі № 3-6.

За довідкою Хряцьківської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області №221 від 31 липня 2020 року ОСОБА_5 проживає та зареєстрована у житловому будинку АДРЕСА_1 .

Згідно посвідчення ОСОБА_10 , виданого управлінням Пенсійного фонду України у Герцаївському районі Чернівецької області 14 вересня 2004 року серія НОМЕР_1 ОСОБА_10 призначено пенсію 28 квітня 1994 року (а.с.7).

На підставі витягу з історії хвороби №6599/4248 від 2 червня 2006 року ОСОБА_5 встановлено діагноз Хр панкреотит, больова форма з зовнішньою секретарною недостатністю підшлункової залози, кила стравохідного отвору діафрагми.

Відповідно до витягу з історії хвороби №2428 від 19 квітня 2007 року ОСОБА_10 встановлено діагноз стабільна стенокардія напруження Ш ф.кл, дифузний кардіосклероз, н/шлуночкова екстрагистомія.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права при прийнятті постанови

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України.

За змістом п.2 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним.

Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

На підставі ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (частина перша статті 717 ЦК України).

Згідно з договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (стаття 744 ЦК України).

Частиною першою ст. 229 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення.

Отже, правочин, який вчинено під впливом помилки, є недійсним оскільки волевиявлення особи не відповідає її справжньому наміру.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.19 постанови від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229

ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину

недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а

також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання

або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після

виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з

правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не

має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі

від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи

неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для

визнання правочину недійсним.

Правочин, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним з цих підстав повинна довести наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення.

Подібні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року в справі № 6-372цс16, постанові Верховного Суду від 13 лютого 2020 року в справі № 756/6516/16-ц (провадження № 61-13359св19), на які посилається заявник.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 759/17065/14-ц (провадження № 61-2779св18) зроблено висновок щодо застосування статті 229 ЦК України та вказано, що під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності, уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Під природою правочину необхідно розуміти сутність правочину, яка дозволяє відмежувати його від інших правочинів. Причому природа правочину охоплюватиме собою його характеристику з позицій: а) оплатності або безоплатності (наприклад, особа вважала, що укладає договір довічного утримання, а насправді уклала договір дарування); б) правових наслідків його вчинення (наприклад, особа вважала, що укладає договір комісії, а насправді це був договір купівлі-продажу з відстроченням платежу).

За змістом правового висновку Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-372цс16 відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Згідно статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Установивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції зробив правильний висновок доведеності, що ОСОБА_5 помилялася щодо обставин, які мають істотне значення для укладення договору дарування.

На підставі ч.1ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За змістом ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із положеннями частини першої, п`ятої, шостої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме, такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, а сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах, встановлених процесуальним законом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

ОСОБА_6 в апеляційній скарзі лише посилається на те, що покази свідків у переважній частині є неправдивими.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час вчинення правочину досягла 67 років.

На підставі витягу з історії хвороби №6599/4248 від 2 червня 2006 року ОСОБА_5 встановлено діагноз Хр панкреотит, больова форма з зовнішньою секретарною недостатністю підшлункової залози, кила стравохідного отвору діафрагми.

Відповідно до витягу з історії хвороби №2428 від 19 квітня 2007 року ОСОБА_10 встановлено діагноз стабільна стенокардія напруження Ш ф.кл, дифузний кардіосклероз, н/шлуночкова екстрагистомія.

Встановивши, що ОСОБА_5 є особою похилого віку, у силу якого потребувала сторонньої допомоги, погодилася на передачу спірної квартири, яка є її єдиним житлом, у власність ОСОБА_2 , ОСОБА_6 лише за умови піклування про неї, забезпечення її допомогою, продовження проживання у будинковолодінні АДРЕСА_1 після вчинення правочину суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_5 , укладаючи оспорюваний правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, зокрема, щодо юридичної природи цього правочину, прав та обов`язків сторін за цим договором

Згідно з п.6 договору між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , ОСОБА_6 дарування домоволодіння АДРЕСА_1 , посвідченого державним нотаріусом Герцаївської державної нотаріальної контори Опришко С.І. 22 лютого 2006 року нотаріусом роз`яснено положення ст.120 ЗК України, Сторони підтверджують, що цей договрі не носить характеру фіктивного та удаваного правочину. Даруватель стверджує, що дарування здійснено за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чинасильства.

Відповіно правової позиції, висловленої у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-202цс15, сам по собі факт прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про визнання цього договору недійсним.

Не можна погодитися з доводами ОСОБА_6 про розгляд справи зі її відсутності, належним чином не повідомленої про судове засідання.

Відповідно до частин другої, третьої, четвертої, восьмої статті 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик

Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Днем вручення судової повістки є 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення.

Правила надання послуг поштового зв`язку, затвердженіпостановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, передбачають порядок вручення рекомендованих поштових відправлень.

Відповідно пункту 99 Правил рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, … які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абзаці четвертому пункту 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками.

У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

Оформлення цих поштових операцій визначено у пункті 105 Правил, за яким для одержання реєстрованого поштового відправлення, коштів за поштовим переказом одержувач повинен заповнити бланк повідомлення із зазначенням даних пред`явленого документа, що посвідчує особу (назва, серія, номер, дата видачі, найменування органу, який видав), дати одержання поштового відправлення, поштового переказу та розписатись. У разі одержання реєстрованого поштового відправлення, коштів за поштовим переказом, адресованих до запитання, на абонементну скриньку або за місцем роботи, а також коли адреса, зазначена на поштовому відправленні, поштовому переказі, не відповідає адресі місця реєстрації одержувача, крім даних про документ, що посвідчує особу, зазначається також адреса, за якою фактично проживає одержувач.

У пункті 106 Правил передбачено, що під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище.

На бланку повідомлення про вручення поштового відправлення з позначкою "Вручити особисто", внутрішнього рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" одержувач розписується та зазначає прізвище.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №236, направленого ОСОБА_6 зазначено одержувача та дату одержання 20 вересня 2020 року (а.с.82).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ураховуючи викладене рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 24 вересня 2020 року у підлягає залишенню без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ч.1 ст.375 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 24 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Дата складання повного судового рішення 3 січня 2022 року.

Головуючий Н.Ю. Половінкіна

Судді М.І. Кулянда

О.О. Одинак