Справа № 171/1043/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2021 року м. Апостолове Дніпропетровської області Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Чумак Т.А. за участю секретаря судового засідання Жандарук В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

встановив:

18.06.2020 року позивач звернувся з даним позовом, посилаючись на те, що 04.02.2019 року рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області з нього стягуються аліменти в розмірі ј частини доходу на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи стягнення з 20.12.2018 року до закінчення дитиною навчання, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не більше ніж до досягнення дитиною 23 років. 24.11.2017 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від шлюбу у них народився син - ОСОБА_5 , таким чином, у нього змінилися сімейні обставини, які були станом на день винесення рішення про стягнення аліментів на утримання доньки. На даний час у нього на утриманні знаходиться дружина, яка здійснює догляд за сином та знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, та малолітній син. На підставі ст.192 СК України просить зменшити розмір аліментів, які стягуються на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1/8 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня набрання рішення законної сили до закінчення дитиною навчання, тобто до 30.06.2022 року, але не більше ніж до досягнення дитиною 23 років.

22.07.2020 року до суду надійшов відзив відповідача на позов, в якому відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити, так як їй відомо, що позивач на даний час отримує кошти у розмірі 25000 грн. у місяць за продаж електроенергії, також позивач займається приватним таксі, він зареєстрований як приватний підприємець, також має щомісячний дохід з основного місця роботи, тобто погіршення матеріального стану позивачем не підтверджено. Зменшення розміру аліментів суперечить інтересам дитини. На даний час відповідач є інвалідом 3-ї групи, проживає разом з батьками похилого віку, її мама інвалід за станом здоров`я. Донька ОСОБА_6 навчається в університеті Альфреда Нобеля в м. Дніпро на контрактній основі, щорічно за навчання необхідно сплачувати 18 000 грн. Доньці позивач винаймає квартиру у м. Дніпро, так як гуртожитком доньку не забезпечили, необхідно також виділяти кошти на харчування та проїзд по місту. Суми, що сплачує позивач у якості аліментів на утримання доньки, не вистачає, у позивача набагато більший дохід ніж заробітна плата.

Інших заяв по суті не надходило.

В судовому засіданні позивач та його представник адвокат Яковченко В.І. позов підтримали та просять його задовольнити. Позивач також пояснив, що в зв`язку з народженням у 2000 році дитини у нього змінився матеріальний стан і він не має можливості сплачувати аліменти на час навчання доньки ОСОБА_6 у розмірі ј частини доходу. Так, він взяв у борг 100000 грн. для оплати вартості пологів дружини і тепер повинен щомісяця повертати борг, крім того, він несе витрати, пов`язані з навчанням дружини. Інших доходів, окрім заробітної плати, він не отримує. Доходу за продаж електроенергії він не отримував, оскільки сонячні батареї лише були встановлені на території його домоволодіння, а дохід отримував ОСОБА_7 , з яким він уклав договір щодо оренди земельної ділянки.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи без її участі.

Суд, заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 04.02.2019 року із ОСОБА_1 стягуються аліменти в розмірі ј частини доходу на користь ОСОБА_2 на утримання доньки - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 20.12.2018 року до закінчення дитиною навчання, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не більше ніж до досягнення дитиною 23 років.. 24.11.2017 року позивач зареєстрував шлюб із ОСОБА_9 , після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_10 ». Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_5 , його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Згідно довідки від 29.05.2020 року № 1227, виданої ВК Апостолівської міської ради, позивач зареєстрований в АДРЕСА_1 , разом з ним зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Таким чином, судом на підставі досліджених доказів встановлено, що сімейний стан позивача змінився.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд виходить з наступного.

Так, стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до чч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК України).

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст.184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України.

Відповідно до приписів ч.1 ст.199, статей 200,201 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів (правова позиція, викладена в постановах Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13, Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19).

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народився син від іншого шлюбу.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд, враховуючи вищенаведені норми права та обставини справи, вважає, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини ОСОБА_5 , не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки позивачем у порушення зазначених вище вимог закону належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його матеріального стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 04.02.2019 року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та суперечитиме її інтересам.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач не надав жодного доказу на підтвердження погіршення свого матеріального стану.

Натомість з наданих позивачем довідок про отриманий дохід за місцем роботи в АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» від 10.08.2020 року, 17.11.2020 року та 15.02.2021 року судом встановлено, що отримуваний позивачем дохід постійно збільшується.

Крім того, судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» 11.01.2019 року було укладено договір купівлі-продажу електричної енергії за «Зеленим» тарифом, на підставі якого позивачем в період з 01.02.2019 року по 31.07.2020 року отримано дохід на загальну суму 286714,44 грн., при цьому зі вказаного доходу аліменти на виконання судового рішення від 04.02.2019 року сплачені не були.

Стверджуючи про погіршення матеріального стану, позивач посилався на необхідність оплати вартості навчання дружини ОСОБА_4 , на підтвердження чого надав копію договору про надання освітніх послуг від 15.08.2016 року.

Суд відхиляє вказані твердження як необґрунтовані, оскільки, як вбачається з дослідженого судом вищевказаного договору, договір укладено між вищим навчальним закладом та ОСОБА_9 15.08.2016 року, тобто задовго до реєстрації шлюбу ОСОБА_9 з позивачем, крім того, позивач не являється стороною вказаного договору, а відтак, не несе жодних зобов`язань щодо його виконання.

Також необґрунтованим є посилання позивача як на доказ погіршення свого матеріального стану укладення 15.01.2020 року договору позики на суму 100000 грн., оскільки факт отримання позивачем позики свідчить про покращення його матеріального стану на вищевказану суму.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 не підтверджені належними та допустимими доказами, відтак, у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, слід покласти на позивача в зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.10-13,81,259,263,265,268 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Повне рішення складено 05 березня 2021 року о 15 год.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Апостолівський районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Т.А.Чумак