П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2021 року м. Київ

Справа №754/12170/16

Резолютивна частина постанови оголошена 03 березня 2021 року

Повний текст постанови складено 04 березня 2021 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Маштаковій Т.Ф.

учасники справи: позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гембарська Світлана Іванівна, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

треті особи Президент України, Відкрите акціонерне товариство «Банк «Біг Енергія», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської Світлани Іванівни, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Президент України, Відкрите акціонерне товариство «Банк «Біг Енергія», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про визнання неправомірними дій та скасування рішення приватного нотаріуса та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування з незаконного володіння, зобов`язання не чинити перешкоди в користуванні квартирою, визнання осіб такими, що втратили право користування житлом та стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, -

Справа №754/12170/16
№ апеляційного провадження:22-ц/824/2669/2021
Головуючий у суді першої інстанції:Клочко І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.

В С Т А Н О В И В:

03 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської С.І. про визнання дій неправомірними щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

В позовній заяві позивач зазначав, що 05 лютого 2007 року між позивачем та ВАТ «Біг Енергія» укладено кредитний договір №11/02-02-2007, згідно якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 55000 доларів США, а позичальник зобов`язаний повертати банку суму наданого кредиту в розмірі 645 доларів США, щомісяця. Цього ж дня в забезпечення виконання умов кредитного договору між позивачем та банком було укладено договір іпотеки від 05 лютого 2007 року, який було посвідчено приватним нотаріусом КМНО Івановим П.Ю., зареєстровано в реєстрі за №384. Предметом іпотеки по зазначеному договору виступила квартира АДРЕСА_1 , яка належить позивачу на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 13 травня 1994 року.

27 грудня 2013 року між ВАТ «Біг Енергія» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» був укладений договір купівлі-продажу права вимоги №3-233, згідно якого банк відступив своє право вимоги щодо кредитного договору укладеного з ОСОБА_1

28 січня 2014 року між ВАТ «Біг Енергія» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» був укладений договір про відступлення прав за договором іпотеки, згідно якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло, відступлене банком, право вимоги до ОСОБА_1 по договору іпотеки. Та цього ж дня, приватним нотаріусом КМНО Горобинською Г.А. було внесено зміни про відступлення прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки.

15 липня 2016 року приватним нотаріусом КМНО Гембарською С.І. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено записи, якими іпотекодержателем та обтяжувачем по договору іпотеки визначено ОСОБА_2

ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не було повідомлено про відступлення прав за іпотечним договором і права вимог за основним зобов`язанням, відповідно до ст.24 Закону України «Про іпотеку». Крім того, ОСОБА_2 також не повідомив позивача про наявність у нього права вимог.

У зв`язку з чим позивач ОСОБА_1 просив визнати неправомірними дії ОСОБА_2 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 по договору іпотеки від 05 лютого 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Івановим П.Ю. та зареєстровано в реєстрі за №384, шляхом звернення до приватного нотаріуса КМНО Гембарської С.І. як державного реєстратора прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на підставі зазначеного договору іпотеки та скасувати рішення приватного нотаріуса КМНО Гембарської С.І. як державного реєстратора прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер31448697 від 19.09.2016 11:23:29.

Ухвалою суду від 02.11.2016 р. відкрито провадженя по справі (т.1 а.с.70).

Ухвалою суду від 14.08.2017 р. залучено до справи співвідповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (т.1 а.с.213-214).

Ухвалою суду від 06.10.2017 р. задоволено заяву про відвід судді Грегуля О.В. (т.2 а.с.11).

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2017 р., проведено повторний автоматизований розподіл справи, у зв`язку з задоволенням заяви про відвід судді та визначено суддю Клочко І.В. (т.2 а.с.15).

Ухвалою суду від 09.10.2017р. вищевказану цивільну справу прийнято до провадження судді Клочко І.В. (а.с.16 том 2).

26 квітня 2018р. позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про зміну підстав позову, яка була прийнята судом 27.04.2018р., відповідно до протоколу судового засідання (т.2 а.с.75-100).

21 травня 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що спосіб звернення стягненні не предмет іпотеки визначається іпотекодержателем самостійно на вибір іпотекодержателя в позасудовому порядку, обравши спосіб звернення стягненн, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в рахунок зобов`язань іпотекодавця за кредитним договором (т.2 а.с. 135-138).

11 червня 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 , в якому остання просить відмовити в задоволенні позову, оскільки ОСОБА_4 є законним власником квартири, яку придбала за договором купівлі-продажу, укладеним 15 лютого 2017 року з ОСОБА_3 . Крім того, на момент укладення договору були відсутні будь-які заборони або обтяження щодо спірного нерухомого майна та згідно довідки центру комунального сервісу від 10 лютого 2017 року у спірній квартирі ніхто не був зареєстрований, а тому ОСОБА_4 не могла знати про наявність будь-яких прав (в тому числі іпотеки) третіх осіб на спірне нерухоме майно, а тому вона є добросовісним набувачем квартири (т.2 а.с.153-159).

За клопотанням представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_7 , ухвалою суду від 22 червня 2018 року залучено до розгляду справи третьою особою - Президента України.

Ухвалою суду від 18 вересня 2018 року залучено третіми особами на стороні відповідачів ВАТ «Банк «Біг Енергія» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (т.3 а.с.250-253).

30 листопада 2018 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про уточнення позову, згідно якої останній просив, беручи до уваги судову практику Великої Палати Верховного Суду, задовольнити позов та в рішенні суду вказати про скасування державної реєстрації щодо спірної квартири не лише за відповідачем ОСОБА_2 , але також за іншими відповідачами, зокрема, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (т.4 а.с.53-56).

Крім того, 31 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , про вселення та зобов`язання не чинити перешкод у користуванні квартирою, посилаючись на те, що 27 вересня 2016 року групою невідомих позивачу раніше осіб, які назвались власниками квартири, було «викинуто» останнього на вулицю з його квартири, а також усі його пожитки. Вхідні двері та замок в квартирі замінено, чим позбавлено позивача доступу до квартири. Наразі, позивач не позбавлений права користування житлом, яке гарантоване йому Конституцією України та законами України, навіть за наявності право власності спірної квартири за ОСОБА_2 , а тому просить суд вселити його в квартиру АДРЕСА_1 та зобов`язати відповідача не чинити позивачу перешкод у користуванні спірною квартирою (т.5 а.с.1-2).

Ухвалою суду від 18 листопада 2018р. відкрито провадження по справі (а.с.53 том 5).

Відповідно до розпорядження керівника апарату Деснянського районного суду м. Києва від 24.01.2017р., по цивільній справі 754/13350/16-ц призначено повторний автоматизований розподіл, у зв`язку з закінченням п`ятирічного строку призначення судді Ярошенка С.В. (т.1 а.с.64).

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 січня 2017 року, суддя Галась І.А. визначено для розгляду вищевказаної справи (т.5 а.с.65).

Ухвалою суду від 24 січня 2017 року вищевказану цивільну справу прийнято до розгляду суддею Галась І.А. (т.5 а.с.66).

07 березня 2017 року до суду надійшли заперечення проти позовної заяви, подані представником відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , в яких відповідач не погоджується з позовом та вважає його необґрунтованим та безпідставним, оскільки власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, відповідно до ст. 391 ЦК України (т.5 а.с.69).

03 квітня 2017 року позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про зміну предмета позову, в якій просить витребувати у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , якою останній незаконно заволодів та визнати ОСОБА_2 та інших осіб, які займають спірну квартиру такими, що втратили право користування житлом та зняти з реєстрації, оскільки державна реєстрація права власності за ОСОБА_2 не відповідає вимогам закону (т.5 а.с.152-158).

25 травня 2017 року ОСОБА_1 до суду подано заяву про зміну предмета позову, в якій останній просить визнати відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та інших осіб, які займають спірну квартиру такими, що втратили право користування житлом та зняття з реєстрації та зобов`язати відповідачів та інших осіб звільнити спірну квартиру (т.5 а.с.198-205).

Ухвалою суду від 25 травня 2017 року ОСОБА_3 залучено співвідповідачем по справі та прийнято заяву про зміну предмета позову (т.5 а.с. 211-213).

Ухвалою суду від 13 липня 2017 року за клопотанням позивача ОСОБА_1 залучено співвідповідачем ОСОБА_4 (т.5 а.с.237-239, 244-247).

24 квітня 2018 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про зміну предмету позову, в якому просить витребувати з незаконного володіння та зобов`язати відповідачів не чинити позивачу перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 та надати ключі від вхіднх дверей квартири, визнати відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право на користування житлом та зняти з реєстрації місця проживання всіх осіб, які зареєстровані в спірній квартирі, а також зобов`язати відповідачів звільнити квартиру та стягнути солідарно з відповідачів борг за комунальні послуги, який утворився з вересня 2016 року до моменту набрання ріщення суду законної сили (т.8 а.с.34-52).

За клопотанням представника позивача ОСОБА_7 , ухвалою суду від 30 листопада 2018 року цивільна справа 754/13350/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування з незаконного володіння, зобов`язання не чинити перешкоди в користуванні квартирою, визнання осіб такими, що втратили право користування житлом та стягнення боргу за житлово-комунальні послуги об`єднана в одне провадження з цивільною справою 754/12170/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса КМНО Гембарської С.І., ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , треті особи: Президент України, ВАТ «Банк «Біг Енергія», ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про визнання неправомірними дій та скасування рішення приватного нотаріуса.

Ухвалою суду від 22 квітня 2019 року закрито підготовче провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса КМНО Гембарської С.І., ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи : Президент України, ВАТ «Банк «Біг Енергія», ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про визнання неправомірними дій та скасування рішення нотаріуса та за поховом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування з незаконного володіння, зобов`язання не чинити перешкод в користуванні квартирою, визнання осіб такими, що втратили право користування житлом та стягненя боргу за житлово-комунальні послуги (т.9 а.с. 46-47).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15 травня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської Світлани Іванівни, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Президент України, Відкрите акціонерне товариство «Банк «Біг Енергія», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про визнання неправомірними дій та скасування рішення приватного нотаріуса задоволено частково.

Скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської Світлани Іванівни як державного реєстратора права власності за ОСОБА_2 на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 31448697 від 19 вересня 2016 року 11:23:29.

Скасовано запис державної реєстрації 18705703 про право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 здійснений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куксовою Марією Сергіївною 25 січня 2017 року 18:22:54.

Скасовано запис державної реєстрації 19018827 про право власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 здійснений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр Олександра Леонідовича 15 лютого 2017 року 10:06:02.

В іншій частині позовних вимог відмолено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 137,80 грн.

Стягнуто з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської Світлани Іванівни на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 137,80 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 137,80 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 137,80 грн.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування з незаконного володіння, зобов`язання не чинити перешкоди в користуванні квартирою, визнання осіб такими, що втратили право користування житлом та стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, задоволено частково .

Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_1 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , зокрема у спосіб надання ключів від вхідних дверей квартири.

Визнано ОСОБА_4 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_4 звільнити квартиру АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 183,73 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідачем ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовів ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду є суперечливими та такими, що не відповідають обставинам справи.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 та її представник адвокат Ларичев В.В. підтримали доводи апеляційної скарги.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Панчоха О.С. проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції

Відповідачі ОСОБА_2 , приватний нотаріус КМНО Гембарська С.І., ОСОБА_3, треті особи Президент України, Відкрите акціонерне товариство «Банк «Біг Енергія», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за їх відсутності у відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції встановивши, що іпотечне майно (спірна квартира) підпадає під ознаки, визначені підпунктом 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», прийшов до вірного висновку що на спірну квартиру не може бути звернуто стягнення шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі.

Крім того, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив також з того, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального окруту Гембарською С.І. не було вчинено всіх перелічених у статті 35, 36,37 Закону України «Про нотаріат» у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин, нотаріальних дій з об`єктом нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , а тому приватний нотаріус не мала підстав здійснювати дії щодо реєстрації нових іпотек. Суд першої інстанції виходячи із наведеного вище та враховуючи межі позовних вимог, прийшов до висновку, що дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської С.І. щодо державної реєстрації за ТОВ «ФК «Гровінг стейт» нової іпотеки на квартиру АДРЕСА_1 та про внесення змін до запису іпотеки за № 15419591 від 15 липня 2016 року є протиправними, а тому слід скасувати рішення приватного нотаріуса КМНО Гембарської С.І. як державного реєстратора права власності за ОСОБА_2 на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 31448697 віл 19 вересня 2016 року.

Крім того, суд перпюї інстанції враховуючи висновки про скасування рішення приватного нотаріуса КМНО Гембарської С.І. як державного реєстратора права власності за ОСОБА_2 на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 , прийшов до висновку про необхідність витребування із незаконного володіння ОСОБА_4 спірної квартири та зобов`язати ОСОБА_4 не чинити перешкоди в її користуванні, а також визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування спірною квартирою.

Проте повністю з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 05 лютого 2007 року між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №11/02-02-2007, згідно якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 55000,00 доларів США до 09 лютого 2009 року під відсоткову ставку 16% річних.

З метою виконання забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між ОСОБА_1 та ВАТ Банк «Біг Енергія» було укладено договір іпотеки від 05 лютого 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановим П.Ю., за реєстровим № 384, відповідно до якого ОСОБА_1 передав в іпотеку в забезпечення виконання вищевказаного кредитного договору нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .

За умовами р. 4 Договору іпотеки, в разі невиконання або неналежного виконання позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором за договором іпотеки, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 на підставі виконавчого напису нотаріуса, рішення суду або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до п. 6.1 цього договору.

Розділом 6 договору іпотеки передбачено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку».

Згідно із п. 6.1.1 договору іпотеки одним із способів звернення стягнення на предмет є перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки у порядку встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

В подальшому, між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» було укладено договір про відступлення права за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановим П.Ю. 05 лютого 2007 року за реєстровим № 384 від 28 січня 2014 року, за умовами якого ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» набуло права вимоги до позивача за договором іпотеки від 05 лютого 2007 року (договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горобинською Г.А.).

В подальшому, між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» було укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 15 липня 2016 року, за умовами якого ТОВ «Гровінг Стейт» набуло право вимоги до позивача за договором іпотеки від 05 лютого 2007 року.

Відповідне право нового іпотекодержателя - ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» згідно із ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І., про що було прийнято рішення №30478892 від 15 липня 2016 року.

Між ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» та ОСОБА_2 було укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки № 1507-2016 від 15 липня 2016 року, за умовами якого ОСОБА_2 набув права вимоги до позивача за договором іпотеки від 15 липня 2016 року та кредитним договором № 11/02-02-2007 від 05 липня 2007 року, про що було прийнято рішення № 30483419 від 18 липня 2016 року.

В подальшому позивача ОСОБА_1 було знято з реєстрації місця проживання у квартирі АДРЕСА_1 на підставі звернення уповноваженого представника до Деснянської районної у м.Києві державної адміністрації з відповідною заявою. ОСОБА_1 був знятий з реєстрації місця проживання як такий, що втратив право користування житловим приміщенням у зв`язку з відчуженням житла у відповідності до п. 26 Правил реєстрації місця проживання.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав.

Згідно ч. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов`язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв. Державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія.

За приписами ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року визначено порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, зокрема, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом, та актів прийому-передачі активів та/або зобов`язань неплатоспроможного банку приймаючому або перехідному банку, крім випадків, визначених законом.

Постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17.10.2013 року затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Порядок надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вказаним Порядком визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Згідно п. 36 Порядку № 868 для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Перелік документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, серед яких, зокрема, є: укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат; інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону (п. 37).

У відповідності до п. 46 Порядку № 868 для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов`язання, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року №898-IV визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки містить стаття 33 вищевказаного Закону.

Так, відповідно до ст. 33 вказаного Закону N898-IV, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється зокрема згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно ст. 12 Закону N 898-IV у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно зі ст. 35 Закону N 898-IV у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно із ст. ст. 36, 37 названого Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Для забезпечення виконання умов виконання кредитного договору №11/02-02-2007, між ОСОБА_1 та ВАТ Банк «Біг Енергія» було укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Івановим П.Ю. та зареєстрований в реєстрі за №384 від 05.02.2007р. Після чого у відповідному державному реєстрі було здійснено запис про накладення обтяження, зокрема, заборону на відчуження іпотечного майна, а саме: заборону на продаж однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 13 травня 1994 року Відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної держадміністрації міста Києва, згідно із розпорядженням (наказом) №10549 від 13.05.1994р. та зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації м.Києва за №5011 від 18.05.1994р.

Відповідно до п. 3.3 іпотечного договору - іпотекодержатель - ВАТ Банк «Біг Енергія» та іпотекодавець - ОСОБА_1 погодили, що іпотекодержатель може бути замінений на третю особу лише у випадках, передбачених чинним законодавством, зокрема, відповідно до вимог ст. 42 Закону України «Про іпотеку», а також у разі якщо зобов`язання іпотекодавця відповідно до умов п. 2.1 кредитного договору №11/02-02-2007 особисто виконає поручитель ТОВ «Некос-Ріелті», який одночасно був представником позивача та з яким ВАТ Банк «Біг Енергія» уклав договір поруки №32/02-02-2007.

Отже, згідно умов п. 3.3 договору іпотеки та п. 2.1 кредитного договору, лише після того як попередньому іпотекодержателю буде сплачена повна сума основного зобов`язання за кредитним договором, лише тоді третя особа вважається наступним іпотекодержателем на користь якого попередній іпотекодержатель здійснив відступлення прав за іпотечним договором.

Натомість 28 січня 2014 року приватний нотаріус КМНО Горобинська Г.А. посвідчила у Державному реєстрі за № 121 та зареєструвала договір про те, що ВАТ Банк «Біг Енергія» відступив ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» права за іпотечним договором.

12 вересня 2016 року на підставі виконавчого листа №75 ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» ініціювало примусове стягнення на користь ВАТ Банк «Біг Енергія» з ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 1293982,27 грн.

Апеляційним судом м.Києва від 09 жовтня 2012 року у справі № 22-ц/2690/14917/12 було розглянуто цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ВАТ Банк «Біг Енергія», приватного нотаріуса КМНО Щадко О.І. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню: рішення Деснянського районного суду м.Києва від 03.12.2010 р. скасовано та ухвалено нове рішення наступного змісту. Позов ОСОБА_1 до ВАТ «Банк «Біг Енергія», приватного нотаріуса КМНО Щадко О.І. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено, визнано виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щадко О.І. від 15 лютого 2010 року, зареєстрований в реєстрі за №75 про звернення стягнення на предмет іпотеки: квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 15 травня 2014 року в задоволенні позову ВАТ Банк «Біг Енергія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено, у зв`язку з необґрунтованістю заявлених вимог щодо розміру заборгованості за кредитним договором.

25 січня 2017 року спірна квартира була переоформлена приватним нотаріусом КМНО Куксовою М.С. з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 , номер запису про право власності: 18705703 (т.7 а.с.42).

15 лютого 2017 року спірна квартира була переоформлена приватним нотаріусом КМНО Скляром О.Л. на ОСОБА_4 , номер запису про право власності: 19018827 (т.7 а.с.43).

Таким чином, передача права вимоги від ВАТ Банк «Біг Енергія» до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» та ОСОБА_2 на спірну квартиру із подальшим її перепродажем ОСОБА_3 ,, ОСОБА_4 була вчинена під час наявності обмеження на відчуження спірної квартири позивача.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року N 1304-VII (надалі - Закон № 1304-VII), встановлено заборону примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

У свою чергу, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з п. 4 Закону № 1304-VII, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки зазначений Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є лише правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

При цьому, положеннями цього Закону не встановлено, що іпотека припиняється, а лише передбачено заборону примусового стягнення нерухомого житлового майна.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.09.2015.

Таким чином, положеннями Закону N 1304-VII, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлена загальна заборона примусового стягнення такого майна без згоди власника (незалежно від суб`єкта, який здійснює таке стягнення), що фактично і було зроблено за результатами прийняття оскаржуваних рішень.

Судом встановлено, що спірна квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позивача, а загальна площа не перевищує 140 кв. метрів.

В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.07.2016 р. вчинено дві нотаріальні дії, тобто в один день зареєстровано два договори №584, №585 стосовно відступлення права вимоги за одним і тим же іпотечним договором №384.

Заборгованість позивача за кредитним договором згідно додатку № 2 до договору купівлі-продажу права вимоги №3-233 від 27.12.2013р., укладеного між ВАТ Банк «Біг Енергія» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» становить 360198,07 гривень, однак, враховуючи рішення Апеляційного суду м. Києва від 15.05.2014р. сума заборгованості за кредитним договором не є безспірною.

Окрім того, між позивачем та ВАТ Банк «Біг Енергія» не укладалося додаткових угод, в яких позивач надавав згоду на заміну іпотекодержателя та/або не повідомлявся про заміну кредитора відповідно до вимог ч. 2 ст. 518 Цивільного кодексу України, відповідно до якої якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Як убачається з матеріалів реєстраційної справи, приватним нотаріусом Гембарською С.І. було складено свідоцтво від 19.09.2016 р. про те, що вона на підставі ст. 84 Закону України «Про нотаріат» посвідчила заяву ОСОБА_2 , в якій він просить повернути суму боргу в розмірі 1293982,27 грн., що складається із заборгованості за кредитом та заборгованості за процентами та повністю сплатити вказані кошти протягом 30 днів з моменту отримання вказаної вимоги про повернення боргу.

Відповідно до ст. 84 Закону України «Про нотаріат» 2 вересня 1993 року N 3425-XII (надалі - Закон N 3425-XII) нотаріус передає заяви громадян, підприємств, установ та організацій іншим громадянам, підприємствам, установам і організаціям, якщо вони не суперечать закону та не містять відомостей, що порочать честь і гідність людини. Заяви передаються поштою із зворотним повідомленням або особисто адресатам під розписку. Заяви можуть передаватися також з використанням технічних засобів.

На прохання особи, що подала заяву, їй видається свідоцтво про передачу заяви.

Наведеною вище нормою визначено, що нотаріус може передати громадянину заяву із визначеними в ній іншою особою відомостями. На підтвердження передачі такої заяви нотаріусом видається свідоцтво про передачу такої заяви, тобто особі має бути скеровано не свідоцтво, а безпосередньо заява. Свідоцтво є підтверджуючим документом щодо направлення заяви адресату.

В той же час слід зауважити, що положення вказаної статті не стосуються вимоги щодо сплати заборгованості за іпотечним договором.

Судом встановлено, що матеріали реєстраційної справи не містять будь-яких заяв щодо необхідності погашення боргу із зазначенням суми заборгованості.

В матеріалах реєстраційної справи наявна експрес-накладна 1483 ТОВ «Нова пошта», якою було скеровано ОСОБА_1 свідоцтво із вимогою про сплату боргу. В той же час, доказів того, що позивач отримав будь-які заяви, матеріали справи не містять.

За змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Зазначені правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17-ц (провадження № 14-144цс18).

ОСОБА_1 , крім інших заявлених вимог, також заявив вимогу про скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської С.І.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачений певний порядок державної реєстрація прав та їх обтяжень.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяжень є підставою для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Однією із загальних засад державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виключно на підставах та в порядку, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Перевірка документів на наявність підстав, зокрема, для прийняття відповідних рішень, є одним з етапів державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (пункт 4 частини першої статті 18 вказаного Закону).

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (абзац перший частини другої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог (стаття 119 ЦПК України, у редакції, чинній на час подання позову).

Відповідно до частини другої статті 30 ЦПК України у вказаній редакції позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц.

Частиною першою статті 5 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободу та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 36 постанови від 04 вересня

2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) дійшла висновку про те, що спір про скасування запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно (пункт 36).

Рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18, від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц.

Ефективним способом захисту права власності позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права на нерухоме майно (частина друга статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем і відповідачем.

Позовна вимога про визнання незаконним та скасування запису про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення не може бути звернена до державного реєстратора, а звертається до особи, яка порушує право власності.

Подібних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду

у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17, провадження

№ 14-397цс19.

Проте, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми права у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення судом першої інстанції оскарженого рішення у справі), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, належними нині способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав.

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець застеріг, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19.

Отже, на момент ухвалення судом першої інстанції рішення вимоги про скасування рішення державного реєстратора, з урахуванням змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», такий спосіб захисту прав позивача є належним.

Що стосується вимоги про скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, такий спосіб захисту порушених прав позивача не передбачено з урахуванням змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

З огляду на зазначене, оскаржуване судове рішення в частині позовних вимог ОСОБА_1 доОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської С.І. про скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, є законним та обґрунтованим.

З огляду на викладене, відсутні підстави для скасування запису державної реєстрації 18705703 про право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 здійснений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куксовою Марією Сергіївною 25 січня 2017 року 18:22:54 та скасування записи державної реєстрації 19018827 про право власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 здійснений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр Олександра Леонідовича 15 лютого 2017 року 10:06:02, а відтак рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленнм нового судового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Відповідно до ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі або іншим шляхом.

Як убачається зі змісту кредитного договору та договору іпотеки, укладених між ВАТ «Біг Енергія» та ОСОБА_1 , спірне нерухоме майно вибуло від позивача ОСОБА_1 з його волі внаслідок порушення ним зобов`язань за кредитним договором №11/02-02-2007 від 05 лютого 2007 року, а тому спірна квартира не може бути витребувана у ОСОБА_4 , яка придбаваючи спірну квартиру не могла знати про наявність будь-яких прав (в тому числі іпотеки) третіх осіб на спірне нерухоме майно.

Відтак, апеляційний суд вважає, що підлягає скасуванню рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 травня 2020 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 про витребування з чужого незаконного володіння, зобов`язання не чинити перешкоди в користуванні, визнання особи такою, що втратила право користування спірною квартирою.

За таких обставин ухвалене судом першої інстанції рішення, не може в повній мірі вважатися законним і обґрунтованим, тому відповідно до статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню в наведеній частині задоволених позовних вимог з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так як апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, то наявні підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а саме з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягнення на користь ОСОБА_1 судвоий збір, сплачений позивачем за подачу позовної заяви в межах задоволених позовних вимог в сумі 521,20 грн., з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь відповідача ОСОБА_4 судовий збір, сплачений за подачу апеляційної скарги в межах задоволени вимог апеляційної скарги в сумі 3840 гривень.

Керуючись ст.ст.268, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 травня 2020 року в частині скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської Світлани Іванівни як державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 31448697 від 19 вересня 2016 року 11:23:29 права власності за ОСОБА_2 на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 - залишити без змін.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 травня 2020 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про скасування запису державної реєстрації 18705703 про право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 здійснений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куксовою Марією Сергіївною 25 січня 2017 року 18:22:54, скасування запису державної реєстрації 19018827 про право власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 здійснений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр Олександра Леонідовича 15 лютого 2017 року 10:06:02, витребування із незаконного володіння ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 , зобов`язання ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_1 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , зокрема у спосіб надання ключів від вхідних дверей квартири, визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 , зобов`язання ОСОБА_4 звільнити квартиру АДРЕСА_1 та в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу позовної заяви в сумі 551,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 3840 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна