Справа № 308/5580/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 лютого 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів:Джуги С.Д. і . Кожух О.А.,

з участю секретаря Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20 лютого 2020 року (у складі судді Фазикоша О.В.) за позовом ОСОБА_1 до комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради та начальника Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради Малик Юлії Леонідівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Закарпатська обласна рада, про визнання незаконним і скасування наказу, поновлення на роботі та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовому травні 2018 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 11 травня 2017 р. по 23 квітня 2018 р. вона обіймала посаду начальника юридичного відділу КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради», яке за рішенням сесії Закарпатської обласної ради від 30 листопада 2017 р. № 985 реорганізовано в КУ «Управління спільною власністю територіальних громад».

Трудові відносини з КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» оформлені шляхом укладення безстрокового трудового договору від 11.05.2017 р.

30 листопада 2017 р. рішенням сесії Закарпатської обласної ради № 985 КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» реорганізовано в КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» та визнано правонаступником усіх майнових і немайнових прав та обов`язків КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради».

На підставі рішення обласної ради від 30 листопада 2017 р. № 985 Закарпатською обласною радою прийнято наказ Голови комісії із реорганізації КУ «Управління спільною власністю територіальних громад`від 22.01.2018 р. № 18 «Про зміни в організації виробництва та праці, у зв`язку з реорганізацією Управління», позивача попереджено про майбутнє звільнення із займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України після закінчення трьох місячного строку з дня отримання цього повідомлення (23.01.2018 р.).

КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» було зареєстровано 28.03.2018 р. Тобто, на момент попередження про її майбутнє вивільнення КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» ще не було зареєстровано, тому рівноцінна посада начальника відділу документально-правового та організаційно-технічного забезпечення КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» була вакантною.

Позивачу не надано роз`яснення щодо конкретного змісту змін істотних умов праці, не повідомлено з якого саме часу вони настануть, обсяг посадових обов`язків у разі настання таких змін, можливі обмеження щодо роботи за сумісництвом, а також не запропоновано розірвати діючий трудовий договір від 11.05.2017 р.

Жодного рішення про скорочення штату та чисельності працівників КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» в установленому порядку, тобто рішенням сесії Закарпатської обласної ради, яка є власником підприємства, не приймалося.

Ураховуючи це, просила суд (т.1 а.с.50-58):

-визнати незаконним і скасувати наказ №9-к від 23.04.2018 р. начальника КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради Малик Ю.Л. «Про звільнення ОСОБА_1 »;

-поновити позивача на посаді начальника юридичного відділуКП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної з подальшим переведенням на посаду начальника відділу документально-правового та організаційно-технічного забезпечення КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради;

-стягнути з КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 24.04.2018 р. по 31.10.2018 р. у розмірі 64 452 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 20 лютого 2020 р. позов задоволено: визнано незаконним і скасовано наказ № 9-к від 23.04.2018 р. начальника КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради Малик Ю.Л. «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу документально-правового та організаційно-технічного забезпечення КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради; стягнуто з КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 24.04.2018 по 20.02.2020 в розмірі 295 194,19 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу документально-правового та організаційно-технічного забезпечення КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради та стягнення із КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі стягнення за один місяць. Стягнуто з КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1409,60 грн.

У апеляційній скарзі КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано таким:

-звільнення ОСОБА_1 було здійснено з дотриманням всіх вимог законодавства;

-місцевий суд помилково вважав, що під час реорганізації не відбулися зміни в організації виробництва і праці;

-одночасно з отриманням 23.01.2018 р. під розпис попередження про вивільнення, ОСОБА_1 було запропоновано переведення на посаду заступника начальника відділу документально-правового та організаційно-технічного забезпечення, яка по своїм функціональним та посадовим обов`язкам повністю відповідає раніше займаній позивачем посаді;

-висновок суду першої інстанції про те, що відсутність відмови ОСОБА_1 від переведення на будь-яку вакантну на момент звільнення посаду свідчить про порушення її трудових прав, суперечить вимогам ст. 32 КЗпП України;

-висновки суду, що саме на такій посаді належить поновити позивача є помилковими, при цьому суд вийшов за межі позовних вимог;

-вважає, що в силу ст. 235 КЗпП України працівник поновлюється на попередній роботі, а тому суд неправомірно поновив позивача на посаді в реорганізованій установі.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, із таких мотивів.

Суд першої інстанції виходив із того, що оскільки мала місце реорганізація установи роботодавця, на момент реорганізації трудовий договір із ОСОБА_1 був чинним і не припиненим, то в силу приписів ч.4 ст. 36 КЗпП України дія трудового договору з ОСОБА_1 підлягала автоматичному продовженню. Звільнення її з посади допускалося лише у випадку, якщо б це супроводжувалося скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

На момент затвердження структури і чисельності КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради 21.12.2017 р. до штатного розпису такої установи входила посада начальника відділу документально-правового та організаційно-технічного забезпечення КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради, яка за своїми функціональними та посадовими обов`язками повністю відповідає посаді позивача начальника юридичного відділу КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради», яку обіймала позивач ОСОБА_1 , та протилежного відповідачами не доведено. Отже, саме на такій посаді беззаперечно підлягав продовженню трудовий договір з ОСОБА_1 і саме ця посада повинна була бути їй запропонована. Призначення будь-якої іншої особи на таку посаду, за відсутності відмови ОСОБА_1 від неї, є таким, що суперечить приписам ч.4 ст. 36, ст. 49-2 КЗпП України, та порушує її трудові права.

Окрім того, до наявного в матеріалах справи попередження про можливе звільнення позивача не долучено доказів того, які саме вакантні посади їй пропонувалися. Водночас, очевидним є те, що посада начальника відділу документально-правового та організаційно-технічного забезпечення КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради їй запропонована не була, що свідчить про порушення приписів ч.4 ст. 36, ст.49-2 КЗпП України.

За таких обставин суд дійшов правильного висновку, що звільнення позивача відбулося з порушенням ст.ст. 40, 42, 42-9, 43 КЗпП України, оскільки відповідачем не було виконано свого обов`язку та не враховано права позивача на переважне залишення на роботі, не запропоновано всі наявні інші рівнозначні вакантні посади одночасно з попередженням про звільнення.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції оскільки вони відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 із 11.05.2017 р. по 23.04.2018 р. обіймала посаду начальника юридичного відділу КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради», яке за рішенням сесії Закарпатської обласної ради від 30.11.2017 р. № 985 реорганізовано в КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради. Трудові відносини з КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» оформлені укладенням безстрокового трудового договору від 11.05.2017 р.

30.11.2017 р. рішенням 9 сесії VII кликання Закарпатської обласної ради № 985 було врегульовано окремі питання щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Закарпатської області. Указаним рішенням припинено діяльність КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» шляхом перетворення його в КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради і створено юридичну особу публічного права. Цим же рішенням затверджено Положення нової юридичної особи та надані відповідні розпорядчі вказівки щодо подальшого виконання цього рішення.

07.12.2017 р. розпорядженням голови Закарпатської обласної ради № 47/01-48 створено комісію з реорганізації, затверджено її склад та положення новоствореної юридичної особи.

21.12.2017 р. рішенням 9 сесії VII кликання Закарпатської обласної ради № 1035 було затверджено структуру і чисельність Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради, а також штатний розпис.

04.01.2018 р. наказом голови комісії з реорганізації КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» № 11 було затверджено штатний розпис КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» на 2018 рік і цим же наказом визнано таким, що втратив чинність наказ директора КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» № 14 від 01.09.2017.

22.01.2018 р. наказом голови комісії з реорганізації КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» № 18 «Про зміни в організації виробництва та праці у зв`язку із реорганізацією КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради», а саме пунктом 3 встановлено: Визнати штатний розпис КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» на 2018 рік, затверджений наказом голови комісії з реорганізації від 04.01.2018 № 11 таким, що продовжує діяти до завершення відповідних організаційно-правових заходів, пов`язаних із реорганізацією КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» та вивільненням працівників. Цим же наказом було вирішено направити інформацію про заплановане вивільнення працівників до Ужгородського міського центру зайнятості і повідомлено про наступне вивільнення працівників КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради».

Відповідно до наказу начальника КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради №9-к від 23.04.2018 р. ОСОБА_1 начальника юридичного відділу КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради, звільнено із займаної посади 23 квітня 2018 р. у зв`язку з реорганізацією, згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпПУкраїни.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (стаття 21 КЗпП України).

Згідно з частиною четвертою статті 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2018 у справі № 800/538/17.

У постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17 вказано, що «розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника».

Як роз`яснено в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч. 4 ст. 36 КЗпП). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Згідно з ч.2 ст. 9 Конвенції МОП № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця від 1982 року, яка ратифікована Україною 04.02.1994 року, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення лежить на роботодавці.

У разі пред`явлення позову про поновлення на роботі працівника, звільненого з ініціативи роботодавця, саме на останнього покладається тягар доведення законності такого звільнення. Будь-які сумніви в законності такого звільнення повинні тлумачитися в користь працівника.

Як убачається із статуту КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради», штатного розпису цього підприємства, змісту трудового договору від 11.05.2014 р., посада начальника юридичного відділу (котру займала ОСОБА_1 ) підпорядковувалася безпосередньо директору КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради».

Ураховуючи те, що відбувалась реорганізація установи роботодавця, а на час такої реорганізації безстроковий трудовий договір, який було укладено 11.05.2017 р. із ОСОБА_1 (як начальником юридичного відділу), був чинним і не припиненим, то такий мав бути продовжений з останньою у силу приписів частини четвертої статті 36 КЗпП України, при цьому, згідно зіштатним розписомКУ «Управління спільною власністю територіальних громад» входила посада начальника відділу документально-правового та організаційно-технічного забезпечення КУ «Управління спільною власністю територіальних громад».

На момент попередження про майбутнє вивільнення посада начальника відділу документально-правового та організаційно-технічного забезпечення була вакантною та ОСОБА_1 запропонована не була.

Також на час вручення попередження про майбутнє вивільнення ОСОБА_1 не було запропоновано всі наявні вакантні посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці було запропоновано всі вакантні посади, не можуть бути прийняті судом, оскільки таке спростовуються матеріалами справи, а саме попередженням про майбутнє вивільнення.

Відповідачем не надано суду доказів відмови позивача від переведення на іншу роботу (за наявними вакантними посадами) в управлінні, що є правонаступником КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради».

Посилання скаржника на те, що обсяг повноважень нової установи є більшим аніж у КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради», що обсяг функціональних та посадових обов`язків начальника відділу документально-правового та організаційно-технічного забезпечення новоутвореної установи не досліджувались належним чином, є помилковими, оскільки, як убачається із положення про КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради, посада начальника відділу документально-правового та організаційно-технічного забезпечення Управління за своїми функціональними та посадовими обов`язками відповідала посаді позивача як начальника юридичного відділу КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради».

Указане вбачається із положення про відділ документально-правового та організаційно-технічного забезпечення КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради, що викладені у відповідних розділах «Основні завдання», «Основні функції», «Керівництво», та трудового договору від 11.05.2017 р., укладеного між КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» та ОСОБА_1 . При цьому колегією суддів також враховано положення Статуту КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» та Положення про КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вивільнення позивача відбулось із порушенням норм трудового законодавства, а тому остання має бути поновлена на роботі та, відповідно, має отримати середній заробіток за час вимушеного прогулу.

У справі, яка є предметом цього судового розгляду, встановлено, що на час затвердження структури та чисельності КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради до штатного розпису вказаної установи входила посада начальника відділу документально-правового та організаційно-технічного забезпечення КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради, яка за своїми функціональними та посадовими обов`язками відповідала посаді позивача, а тому саме на такій посаді підлягав продовженню трудовий договір із ОСОБА_1 , оскільки мала місце саме реорганізація установи роботодавця, а трудовий договір із позивачем був чинним і неприпиненим.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить із того, що вони не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення в оскарженій частині без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради залишити без задоволення.

2.Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20 лютого 2020 року залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4.Повне судове рішення складено 26 лютого 2021 р.

Судді: