441/1922/20 2/441/176/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.03.2021 Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючої - судді Малахової - Онуфер А.М.

з участю секретаря судових засідань Чорного О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Городок цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Угрівської сільської ради Городоцького району Львівської області, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, як на майно колгоспного двору, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , 05.11.2020 звернулася в суд з позовом до Угрівської сільської ради Городоцького району Львівської області про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , як на майно «колгоспного двору» мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер брат ОСОБА_3 , який до дня смерті був зареєстрований та проживав на АДРЕСА_1 , після його смерті звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на означене будинковолодіння, однак у видачі такого - їй відмовлено, оскільки будинок має статус «колгоспного двору», а відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", реєстрація майна колгоспного двору не передбачена, відтак вона, як останній член колгоспного двору змушена звернутись до суду із означеним позовом для захисту своїх прав. Просила позов задовольнити.

Ухвалою судді від 10.11.2020 провадження у справі відкрито.

Позивачка у судовому засіданні 22.02.2020 вимоги підтримала покликаючись на мотиви викладені у заяві, пояснила, що батько ОСОБА_4 значився головою будинковолодіння на АДРЕСА_1 , належного колгоспному двору, окрім останнього, членами колгоспного двору, які до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні, були мати ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також вона та брат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті останнього звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на означене будинковолодіння, однак у видачі такого - їй відмовлено, оскільки будинок має статус «колгоспного двору». У судове засідання 02.03.2021 не з`явилася, у заяві від 22.02.2021 просила позов задовольнити та розглядати справу за її відсутності (а.с. 69).

Сільський голова Живчин О.Й., як представник відповідача Угрівської сільської ради Городоцького району Львівської області у відзиві №1376 від 22.11.2020 щодо задоволення позову ОСОБА_1 не заперечив, просив про розгляд справи за його відсутності (а.с. 54).

Третя особа ОСОБА_2 у судовому засіданні 22.02.2021 та у заяві від 07.12.2020 позов ОСОБА_1 визнав, просив про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Згідно Постанови Пленуму ВСУ №20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні.

В п. 6 вищеозначеної Постанови зазначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; згідно ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року (в редакції, що діяла до 1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

За положеннями ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Із копії Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого 22.11.1988 Самбірським МБТІ на підставі рішення Городоцького райвиконкому №346 від 20.10.1988 убачається, що житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, що на АДРЕСА_1 має статус «колгоспного двору», головою якого значився ОСОБА_4 (а.с. 14).

Із технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що на АДРЕСА_1 , виготовленого 27.10.2020 ФОП ОСОБА_6 за замовленням ОСОБА_1 убачається, що будинок 1971 року побудови, складається із трьох житлових кімнат, трьох коридорів та двох комор, загальна площа будинку 88, 1 кв.м, з них житлова 52, 6 кв.м, при будинку літня кухня-сарай, сарай, вбиральня, навіс, криниця та огорожа (а.с. 15-19).

Згідно довідки Угрівської сільської ради Городоцького району Львівської області №1196 від 28.09.2020, за домогосподарством на АДРЕСА_1 обліковується земельна ділянка площею 1, 17 га, в т.ч. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - 0, 21 га, для ведення особистого селянського господарства - 0, 21 га, а також для сінокосу - 0, 50 га (а.с. 23).

Із витягів з погосподарських книг за 1983-1995рр., із копії будинкової книги, інших матеріалів справи видно, що житловий будинок на АДРЕСА_1 має статус «колгоспного двору», членами колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року, які не втратили права на частку у цьому майні значились ОСОБА_4 , 1940р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , 1945р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , 1981р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та позивачка ОСОБА_7 , 1979р.н. (а.с. 10-13, 24-45).

25.02.2021 приватний нотаріус Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Муха М.Т. відмовила позивачці у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки житловий будинок на АДРЕСА_1 відповідно до правовстановлюючого документа має статус «колгоспного двору» (а.с. 72).

Таким чином, житловий будинок на АДРЕСА_1 не може бути об`єктом спадкових прав, оскільки має статус «колгоспного двору», позивачка є його останнім членом, відтак з огляду на положення вищеозначених норм закону, вона вважається фактичним власником цього житлового будинку.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно ч.4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Отже, оскільки будинковолодіння на АДРЕСА_1 має статус «колгоспного двору», позивачка є його останнім членом і не втратила частку в майні цього двору, за нею слід визнати право власності на означений житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, як на майно «колгоспного двору».

Керуючись ст.ст. 10, 89, 247, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 328, 392 ЦК України, ст. ст. 120, 123 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН: НОМЕР_1 , прож. на АДРЕСА_2 ) право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , як на майно "колгоспного двору".

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

С у д д я : А.М. Малахова Онуфер