З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №338/1321/21
28 грудня 2021 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області
в складі : головуючого-судді Шишка О.А.,
з участю : секретаря Сіщук Г.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником домоволодіння на АДРЕСА_1 .
Відповідачка ОСОБА_2 є її колишньою невісткою і зареєстрована у будинку, однак близько 2 років у ньому не проживає, а тому втратила право на користування її житлом. Відповідач ОСОБА_3 є сватом її сина, хоч і зареєстрований у будинку, однак фактично там не проживає і ніколи не проживав. Оскільки через реєстрацію відповідачів у її будинку вона не може реалізувати свої права, зокрема на отримання субсидії чи інших соціальних допомог, тобто це створює їй незручності, просить позов задовольнити.
В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала з викладених у позові підстав. Просила позов задовольнити, не заперечила проти заочного розгляду справи.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися в установленому законом порядку, про причину неявки суд не повідомили, відзиву на позовну заяву не надали. У зв`язку з цим судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши пояснення представника позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, це право закріплено в Конституції України та в ч. 1 ст. 321 ЦК України.
Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу України з урахуванням ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Судом встановлено, що позивачка є власником домоволодіння на АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.9).
За вказаною адресою зареєстрована відповідачка ОСОБА_2 , яка у цьому будинку більше одного року без поважних причин не проживає, що підтверджується актами Старобогородчанської сільської ради (а.с.4-7).
Також у вказаному будинку зареєстрований ОСОБА_3 , який у цьому будинку фактичне не проживав та не проживає, що підтверджується згаданими актами Старобогородчанської сільської ради (а.с.4-7).
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивачки. Підтвердила, що невістка ОСОБА_2 після розлучення з її сином у вказаному будинку не проживає. Також зазначила, що ОСОБА_3 вона у вказаному будинку не бачила.
Аналогічні пояснення дав свідок ОСОБА_5 , який є сусідом позивачки та підтвердив, що відповідачі у будинку позивачки не проживають.
Виходячи з положень статей 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Беручи до уваги вказані вище обставини, суд вважає, що відповідачка втратила право на користування власним житлом позивачки, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
На підставі наведеного, ст.405 ЦК України, керуючись ст.ст.280-285 ЦПК України, суд
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право на користування житлом (житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами) на АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право на користування житлом (житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами) на АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Головуючий О. А. Шишко