Справа № 466/4339/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2021 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Ковальчук О.І.

секретаря Масної К.О.

з участю представника позивача Шабан Р.Р.

відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2

представника відповідача Крета О.І.

справа №466/4339/20; 2/466/1478/20

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, інфляційних втрат та 3% річних

в с т а н о в и в:

16.06.2020 року ЛМКП Львівтеплоенерго звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, в якій просить постановити рішення, яким стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованість за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води 16666,37 грн., інфляційні втрати в розмірі 708,52грн. та 3% річних в розмірі 385,87 грн., всього 17760,66 грн. та сплачений судовий збір по справі у розмірі 2102,00грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 03.12.2019 року Шевченківський районний суд м. Львова за заявою ЛМКП «Львівтеплоенерго» видав судовий наказ № 466/9952/19 про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованості за послуги з централізованого опалення в розмірі 17761,00 гри., а також про стягнення солідарно з боржників на користь стягувача судового збору в розмірі 192,10грн.

03.01.2020 року Шевченківський районний суд м. Львова постановив ухвалу, якою скасував судовий наказ №466/9952/19 від 03.12.2019 року, роз`яснивши при цьому право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

З довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки, виданої ЛМКП «Львівтеплоенерго» №178 від 14.11.2019р. вбачається, що ОСОБА_2 , ОСОБА_1 є співвласниками приватизованої квартири АДРЕСА_1 , зареєстровані в даній квартирі і відповідно користуються послугами з центрального опалення та послугами з централізованого постачання гарячої води.

Відповідно до ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов`язує.

Відповідно до ст.302 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Отже, між позивачем та відповідачами склалися зобов`язальні правовідносини з приводу надання житлово-комунальних послуг.

Станом на 18.11.2019 року сума заборгованості за особовим рахунком відповідачів № НОМЕР_1 склала 17761,00 грн. (7917,06 грн. заборгованість за послуги з централізованого опалення, 8749,31 грн. заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води, 708,52 грн. втрати від інфляційних процесів та 3% річних 385,77грн.). Це свідчить про неналежне виконання відповідачем зобов`язань, наслідком чого є порушення права позивача на одержання плати за надані послуги у встановлений законодавством строк.

Те, що між Відповідачем і Позивачем виникло зобов`язання підтверджують наступні норми законодавства.

Так, відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України згідно зазначеної статті, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Таким чином, між Позивачем та Відповідачем виникли відносини, що породжують цивільні права та обов`язки, оскільки Позивач надає житлово-комунальні послуги, а Відповідач ними користується.

Відповідно до п.1, п.5 ч.2 ст.7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, а також оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Таким чином, укладення договорів про надання житлово-комунальних послуг, підготованих виконавцем послуг на основі типового договору, визначено як обов`язок, а не як право споживача.

Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму богу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

14.02.2020 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» відповідачу було надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення Договір приєднання до надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води. Відповідач лист отримав 03.03.2020 року, про що свідчить його підпис на повідомленні про вручення (копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення додається).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Відповідно до ч.2 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється у порядку наказного, позовного та окремого провадження. Проте в другій з можливих умов ст.264 ЦК України мова йде саме про «пред`явлення особою позову». Тобто буквальне тлумачення даної норми приводить до висновку, що лише в одному з трьох видів провадження можливе переривання перебігу позовної давності. Проте Верховний Суд України зробив протилежний висновок. Відповідно до ч.1 ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів. Ураховуючи те, що судовий захист права на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу, як особливої форми судового рішення, подання заяви про видачу судового наказу перериває перебіг строку позовної давності (постанова ВСУ від 23.05.2018 року у справі № 216/5756/15-ц).

Відповідач у заяві про скасування судового наказу зазначив, що Позивач порушує термін позовної давності, так як просить стягнути заборгованість за період з 01.07.2014 року. Проте, це не так, бо період з 01.07.2014 року - це строк, з якого почала працювати внутрішня програма ЛМКП «Львівтеплоенерго» та вказана дата не має відношення до моменту виникнення заборгованості за особовим рахунком Відповідача.

Крім того, за особовим рахунком Відповідачів здійснювалась часткова оплата заборгованості, що можна побачити у колонці таблиці розрахунків «Оплачено». Періодична оплата заборгованості Відповідачем свідчить про вчинення особою дії, що підтверджує визнання нею свого боргу, а отже підпадає під ч.1 ст.264 ЦК України та перериває перебіг позовної давності.

Останнє надходження коштів на особовий рахунок Відповідача здійснювалось у вересні 2019 року, тому можна вважати, що перебіг позовної давності починається заново з 01.09.2019 року, так як на рахунок Позивача поступила оплата боргу у сумі 100,00 грн. А згідно з ч.3 ст.264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Отже, як вказує позивач, неправомірні дії відповідача призвели до порушення майнових прав та законних інтересів позивача. Через несплату боргу відповідачем, позивач не може забезпечити своєчасну сплату податків, внесків до пенсійного фонду, виплату заробітної плати працівникам, а також має заборгованість перед іншими підприємствами. Враховуючи вищевикладене, позивач змушений звернутися до суду та просить позов задовольнити.

Ухвалою від 18.06.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справу, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Просить позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі та представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Крет О.І. в судовому засіданні заперечили проти позовних вимог. В останньому судовому засіданні частково визнали позов, заперечивши нарахування інфляційних втрат в розмірі 708,52грн. та 3% річних в розмірі 385,87 грн. та просили відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів та представника відповідача, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне.

03.12.2019 року Шевченківський районний суд м. Львова за заявою ЛМКП «Львівтеплоенерго» видав судовий наказ №466/9952/19 про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованості за послуги з централізованого опалення та послуги постачання гарячої води в розмірі 17761,00 гри., а також про стягнення солідарно з боржників на користь стягувача судового збору в розмірі 192,10 грн.

03.01.2020 року Шевченківський районний суд м. Львова розглянувши заяву про скасування судового наказу, постановив ухвалу, якою скасував судовий наказ №466/9952/19 від 03.12.2019 року, роз`яснивши при цьому право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

З довідки, виданої ЛМКП «Львівтеплоенерго» №178 від 14.11.2019р. вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є співвласниками приватизованої квартири АДРЕСА_1 та зареєстровані в даній квартирі і відповідно користуються послугами з центрального опалення та послугами з централізованого постачання гарячої води (а.с.8).

З 01 липня 2014р. ЛМКП «Львівтеплоенерго», Відповідачам для здійснення оплати за надані послуги з централізованого опалення та послугами з централізованого постачання гарячої води був відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, проте всупереч даної норми закону, відповідач не виконав свого зобов`язання щодо сплати послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, а тому зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановлення індексу інфляції за весь час прострочення та три відсотки річних від простроченої суми.

Станом на листопад 2019 року за квартирою АДРЕСА_1 , у відповідачів утворилась заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01.07.2014 року по 18.11.2019 року у розмірі 17760,66 грн., оскільки відповідачі неналежно виконували свої обов`язки, зокрема, не вносили виконавцю плату за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, внаслідок чого й утворилась заборгованість.

Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Відповідно до п. 3-4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавцями послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності визначено суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії ( теплопостачальну організацію), якою є Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго».

Згідно ст. 6 цього Закону, учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг.

Відповідно до п. 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 року № 630, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг, у порядку і випадках, визначених законом.

Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до закону, позивачем ЛМКП «Львівтеплоенерго» був підготовлений та направлений на адресу відповідачів для підписання два примірники договору приєднання, однак, договір приєднання відповідачем не підписаний, незважаючи на те, що конверт отримано.

Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

Договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк.

Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року, відмова споживача від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами /тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Нормою ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Однак відповідачі взяті на себе зобов`язання не виконали, у зв`язку з чим у них виникла заборгованість за період з 01.07.2014 року по 18.11.2019 року у розмірі 17760,66 грн., згідно розрахунку боргу, який міститься матеріалах справи та який стороною відповідачів не спростований, а тому суд бере такий до уваги.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається і не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, всупереч ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідачі не виконали свого зобов`язання щодо сплати послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води, а тому зобов`язані сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми.

На підставі ст. 625 ЦК України боржники повинні сплатити позивачу на його вимогу інфляційні втрати та 3% річних.

Таким чином, на час звернення позивача до суду із позовною заявою, відповідачем заборгованість не оплачена, інфляційні нарахування складають 708,52 грн., 3% річних 385,77 грн., разом сума заборгованості становить 17760,66 грн.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ч. 1, 3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Щодо позовної давності, на сплив якої покликається представник відповідача, то відповідно до цивільного законодавства позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.ст.256, 257 ЦК України).

У відповідності до ч.1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.3 ст.264 ЦК України).

Як випливає з розрахунків заборгованості за послуги з централізованого опалення, відповідачі протягом 2014-2019 років періодично сплачували за надані послуги, чим фактично визнавали борг, а тому відповідно до ст. 264 ЦК України строк позовної давності не є пропущеним. У зв`язку з цим, заява про застосування позовної давності не може бути підставою для відмови у задоволенні позову.

Таким чином, розглянувши справу в межах визначених предмету спору, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги доведені належними і допустимими доказами, а тому позов підлягає задоволенню.

Окрім цього, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 2102,00 гривень.

У зв`язку з звільненням відповідача ОСОБА_4 від сплати судового збору як інваліда ІІ групи, з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений при поданні позову, що становить 2102,00 гривень.

Керуючись ст.ст.13,76,81,82,83,89,95,141,263,265,267, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позов задовольнити повністю.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ), ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ) в користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», (, МФО 325796, місцезнаходження якого: м. Львів, вул. Д. Апостола, 1) заборгованість за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01.07.2014 по 18.11.2019 року в розмірі 16666,37 грн., інфляційні втрати в розмірі 708,52грн. та 3% річних в розмірі 385,87 грн., всього 17760,66 грн. (сімнадцять тисяч сімсот шістдесят гривень шістдесят шість копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», (, МФО 325796, місцезнаходження якого: м. Львів, вул. Д. Апостола, 1) 2102,00 гривень (дві тисячі сто дві грн.) сплаченого судового збору.

Позивач: Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго», , юридична адреса: 79040, м. Львів, вул. Д. Апостола, 1.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення апеляційної скарги.

Повний текст судового рішення виготовлено 09 березня 2021 року.

Суддя О. І. Ковальчук