ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Соловей Г.В.,

з участю секретаря Момот Л.С.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника позивача ОСОБА_2 ,

за участю відповідача ОСОБА_3 ,

за участю третьої особи ОСОБА_4 ,

за участю представника третьої особи ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Фастів Київської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , що діє в інтересах ОСОБА_6 , треті особи - Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Фастівської міської ради, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

11.10.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те що їй на праві власності належить будинок АДРЕСА_1 . У вказаному будинку зареєстрована малолітня ОСОБА_6 , однак за місцем своєї реєстрації вона не проживає з грудня 2018 року. Відповідач ОСОБА_6 є онукою. ЇЇ донька перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , оскільки їх життя не склалося то шлюб у 2018 року було розірвано. Крім цього, 20.05.2019 року рішенням Фастівського міськрайонного суду місце проживання ОСОБА_6 визначено за адресою місця проживання та реєстрації її батька по АДРЕСА_2 . На її звернення до ОСОБА_3 з проханням добровільно виписати ОСОБА_6 з будинку, він з незрозумілих підстав відмовляється. Всі витрати, пов`язані з утриманням та обслуговуванням будинку, сплатою комунальних платежів і податків покладені тільки на неї. Вважає, що онука не користується житловим приміщенням без поважних причин, а тому є всі передбачені законом підстави для визнання її такою, що втратила право користування будинком.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01.11.2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання.

24.12.2021 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому останній зазначив, що малолітня донька ОСОБА_6 не може самостійно визначати своє місце проживання, а тому сам по собі факт її не проживання, може бути безумовною підставою для визнання її такою, що втратила право користування житлом. Крім того, позбавлення малолітньої дитини права користування житловим приміщенням може відбуватися лише у разі наявності попереднього дозволу органу опіки та піклування. У зв`язку з цим просив в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві та просили їх задовольнити.

В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник третьої особи зазначила, що дитина повинна бути приписана із одним з батьків, як з матір`ю так і з батьком.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_4 проти задоволення позову не заперечувала.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При розгляді справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 , позивач по справі, є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування посвідченого 20.01.1995 року ОСОБА_12 , державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за номером 2-172.

Згідно будинкової книги, в даному будинку, з 09.04.2011 року зареєстрована малолітня ОСОБА_6 .

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20.05.2019 року визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прож.: АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки виданої Виконавчим комітетом Фастівської міської ради Київської області від 16.09.2021 року № 143, ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 . За даною адресою разом з нею зареєстрована, але не проживає її онука ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з грудня 2018 року по теперішній час.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 01.11.1996 року №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або для відмови їй у цьому.

Відповідно до вимог ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 405 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (частина друга статті 3 Сімейного кодексу України).

Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

В ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_6 є донькою відповідача та ОСОБА_4 , яка є третьою особою по справі.

На час звернення до суду з даним позовом малолітня ОСОБА_6 проживає зі своїм батьком ОСОБА_3 ,однак місце її реєстрації значиться за місцем реєстрації її матері ОСОБА_4 яка є адресою позивача.

Разом з тим, на даний час малолітня ОСОБА_6 не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у спірному будинку не є безумовною підставою для позбавлення її права користування цим житлом.

Обґрунтування позивачем свох вимог про те, що оскільки ще до прийняття судом рішення від 20.05.2019 року про визначення місця проживання дитини, малолітня ОСОБА_6 не проживає в належному позивачу житловому бкдинку та зареєстрована у ньому лише формально, а тому вона вважається такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, також не заслуговують на увагу.

Через свій вік ОСОБА_6 не може самостійно обирати місце проживання, тому факт її непроживання у спірному житловому будинку за місцем реєстрації своєї матері обумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення дитини права користування даним житлом.

Аналогічну позицію висловив у постанові Верховний Суд від 27.12.2018 року у справі № 759/19394/15-ц, (провадження № 61-9128св18).

Таким чином, суд, оцінивши докази сторони позивача з точки зору їх належності, достовірності, допустимості, взаємного зв`язку між собою, причинно - наслідковим зв`язкам, приходить до висновку, що стороною позивача не наведено в повному обсязі належних та допустимих, достатніх, достовірних доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог про визнання неповнолітньої ОСОБА_6 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 , що є підставою для суду у відмові в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 4,12,81,89,141,265,268 ЦПК України, на підставі ст. 15,16,29,316,317,319,321,391 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , прож.: АДРЕСА_1 до ОСОБА_3 , що діє в інтересах ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстр.: АДРЕСА_2 , треті особи - Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Фастівської міської ради, , місцезнах.: Київська область, м. Фастів, пл. Соборна, 1, ОСОБА_4 , прож.: АДРЕСА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 30.12.2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Г.В.Соловей