П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 27 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення та зменшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив змінити спосіб стягнення та розмір аліментів, який було встановлено судовим наказом Подільського районного суду міста Києва від 29 травня 2019 року у справі № 758/1530/19, виданим стягувачу 13 вересня 2019 року, на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04 лютого 2019 року і до досягнення дитиною повноліття на стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5 000 грн. на місяць, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття із щорічною індексацією відповідно до закону.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до судового наказу, виданого Подільським районним судом міста Києва від 13 вересня 2019 року з ОСОБА_1 на користь відповідача стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .Позивач вказує на те, що він працює в Міністерстві фінансів України та відповідно до вимог судового наказу регулярно сплачує аліменти на користь відповідача на утримання сина. У 2019 році у позивача відбулися зміни в сімейному стані. ОСОБА_1 почав проживати разом з ОСОБА_5 та ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син - ОСОБА_6 . У позивача та його дружини відсутнє власне житло у місті Київ та вони змушені орендувати квартиру. ОСОБА_5 не працює. Визначений судом розмір аліментів у чотири рази перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Розмір аліментів, який позивач сплачує на старшого сина, є вдвічі більшим від суми, яка залишається на утримання його молодшого сина. Такий принцип та підхід є несправедливим по відношенню до обох дітей та потребує перегляду.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 27 вересня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на аналогічні обставини, наведені в позовній заяві, та зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не звернув належну увагу на те, що позовна заява складається з двох не взаємозалежних та взаємовиключних позовних вимог, а саме змін способу стягнення аліментів та їх зменшення. Суд повинен був хоча б вирішити питання про зменшення розміру аліментів через зміну матеріального та сімейного стану з ј на 1/8 частину заробітку. Розмір матеріального забезпечення дитини з боку матері є дещо нижчим, ніж прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років. Частка у розмірі 1/8 частки заробітку на місяць не порушить право старшого сина на належний розвиток та матеріальний внесок та буде в 3,5 рази більша ніж відповідача. Суд у даному випадку мав би застосувати норми ст. 141, 180-183, 192 СК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує на те, що позовна заява містить лише одну позовну вимогу - змінити спосіб стягнення аліментів шляхом сплати аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн. Позивачем жодного разу при розгляді справи у суді першої інстанції не ставилося питання про зменшення розміру аліментів з ј на 1/8 частину заробітку, що підтверджується аудіозаписами судових засідань. Сторона відповідача не заявляла суду заяв або клопотань про будь-яке зменшення розміру аліментів та не визнавала заявлену позивачем вимогу у повному обсязі, що підтверджується заявами по суті справи відповідача. Викладені в апеляційній скарзі факти є перекрученими та недостовірними. На момент розгляду справи у суді першої інстанції позивач мав заборгованість зі сплати аліментів. Позивач не надав доказів про погіршення його матеріального стану та неспроможності сплачувати аліменти у розмірі 25 % від заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що судовим наказом Подільського районного суду міста Києва від 29 травня 2019 року у справі № 758/1530/19 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04 лютого 2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.16, Т.1).

Згідно з довідкою Міністерства фінансів України від 05 грудня 2019 року ОСОБА_1 працює на посаді заступника директора Департаменту - начальника відділу з 03 листопада 2006 року. Заробітна плата за період з 04 лютого 2019 року по 30 листопада 2019 року складає 540 152 грн. 21 коп. (а.с.17, Т.1).

ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.18, Т.1).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для задоволення позову в межах заявлених вимог, які фактично полягають у зміні способу стягнення аліментів.

Однак, апеляційний суд не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Отже, висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав до зменшення аліментів шляхом зміни способу їх стягнення на вимогах закону не гуртуються.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зменшення розміру аліментів ОСОБА_1 пов`язує зі зміною його сімейного стану, а саме народженням другої дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У той же час, у своїй постанові від 28 травня 2021 року (справа № 715/2073/20) Верховний Суд висловив правову позицію, у відповідності до якої: «встановивши всі фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану - народження другої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів».

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивач не надав суду жодних доказів того, що його майновий стан погіршився настільки, що не дозволяє йому виплачувати аліменти у розмірі, визначеному судовим наказом. З наданої суду довідки Міністерства фінансів України від 05 грудня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 працює у Міністерстві з 03 листопада 2006 року на посаді заступника директора Департаменту - начальника відділу. Тобто, як на момент видачі Подільським районним судом міста Києва судового наказу від 29 травня 2019 року, так і на момент розгляду даної справи позивач офіційно працевлаштований та отримує стабільний дохід.

ОСОБА_1 вказує на те, що розмір аліментів, який він сплачує на старшого сина, є вдвічі більшим від суми, яка залишається на утримання його молодшого сина.

Разом з тим, позивач не звернув уваги, що судовим наказом про стягнення з нього аліментів вирішено стягнути ј від заробітку, що становить лише 25 % заробітку позивача. Решта 75 % заробітку залишається позивачу та він вправі нею розпоряджатися на власний розсуд.

Згідно з довідкою про доходи (а.с.17, Т.1) середньомісячний заробіток ОСОБА_1 , з урахуванням утриманих податків та інших обов`язкових платежів, а також стягнення за виконавчим провадженням, складає 33 026 грн. 19 коп. ((540 152,21-105 366,88-104 523,47)/10).

Крім того, з наявної у матеріалах справи декларації за 2019 рік ОСОБА_1 , крім заробітної плати, отримує й інші доходи. Зокрема, у звітному періоді ним отримано гонорари та інші виплати згідно з цивільно-правовими правочинами у розмірі 3 066 грн., 524 грн., проценти у розмірі 1 418 грн., дохід від надання майна в оренду у розмірі 8 370 грн.

Виходячи з конкретних обставин зазначеної справи, апеляційний суд вважає, що дохід в середньомісячному розмірі 33 026 грн. 19 коп. на місяць є достатнім, в тому числі, і для забезпечення як потреб самого позивача, так і потреб його родини, а, відтак, доводи позивача в частині недостатності коштів на його утримання та утримання членів сім`ї апеляційний суд відхиляє, як такі що не є підставою для зменшення розміру аліментів на дитину у даному випадку.

На момент видачі судового наказу у позивача також було відсутнє житло у м. Київ, а, відтак, витрати, які він несе на його оренду, є особистим рішенням позивача, пов`язаним з організацією забезпечення ним свого місця проживання. При цьому, позивач не позбавлений можливості винаймати житло в м. Київ певної якості та певного територіального розташування з урахуванням фінансових можливостей таким чином, щоб витрати на таке житло не ставили в скрутне матеріальне становище будь-кого з дітей.

Посилання позивача на наявність дисбалансу у рівності майнового забезпечення обох дітей є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду у своїх власних інтересах, а не в інтересах дитини від другого шлюбу, а наявні доходи позивача дозволяють йому забезпечувати утримання та гармонійний розвиток другої дитини.

Доводи позивача про те, що ним сплачуються кошти на утримання дитини у значно більшому розмірі, ніж відповідачем, є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 сплачує аліменти на підставі судового рішення та у розмірі, передбаченому законом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково відмовив в задоволенні позову, вважаючи що спосіб стягнення аліментів змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Отже, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з невірних мотивів та залишив поза увагою, що у даному випадку підстави для задоволення позову відсутні у зв`язку з недоведенням позивачем погіршення його майнового стану, який, з урахуванням зміни сімейного стану платника аліментів, не дозволяє йому їх сплачувати у визначеному судом розмірі.

Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції у силу вимог ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в мотивувальній частині через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 27 вересня 2021 року змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Подільського районного суду міста Києва від 27 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.