Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 483/1501/21
Провадження № 2/483/614/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

10 грудня 2021 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Рак Л.М.,

за участю секретаря Марчук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Очаківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В :

07 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що після її чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а також на земельну ділянку площею 600 кв.м. для будівництва вказаного житлового будинку. Звернувшись до нотаріальної контори, вона одержала свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, однак у видачі свідоцтва на спірну земельну ділянку їй було відмовлено, оскільки державний акт, що посвідчував право померлого ОСОБА_2 на земельну ділянку, був виданий як акт на право довічного постійного успадкованого володіння землею, що суперечить вимогам чинного земельного законодавства. Посилаючись на викладене, просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 600 кв.м. для будівництва індивідуального житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Учасники справи, будучі належним чином повідомленими про дату, час та місце її розгляду, в судове засідання не з`явилися; позивачка надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій, крім цього, зазначила, що повністю підтримує заявлені вимоги. Відповідач про причини неявки свого представника суду не повідомив.

Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого.

30 вересня 1992 року на підставі рішення виконкому міської Ради народних депутатів Очаківського району Миколаївської області від 11 вересня 1992 року № 311 на ім`я ОСОБА_2 було видано державний акт на право довічного успадкованого володіння землею на земельну ділянку площею 600 кв.м. для будівництва індивідуального житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 08 липня 2019 року (а.с. 7).

Відповідно до витребуваної судом та долученої до матеріалів справи завіреної копії спадкової справи позивачка ОСОБА_1 є спадкоємицею майна ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та отримала спадщину на житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 36-37).

30 серпня 2021 року нотаріусом позивачці ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку за вказаною вище адресою у зв`язку із тим, що державний акт, який посвідчував право померлого ОСОБА_2 на земельну ділянку, був виданий як акт на право довічного постійного успадкованого володіння землею, що не відповідає нормам чинного земельного законодавства (а.с. 16).

Так, Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 березня 1991 року, яка втратила чинність на підставі Постанови Верховної Ради України № 2201-ХІІ від 13 березня 1992 року, було затверджено такі форми державних актів: на право довічного успадковуваного володіння землею, на право постійного володіння землею,; на право постійного користування землею.

Земельний кодекс України у редакції від 13 березня 1992 року вже не передбачав такого виду права як довічне успадковуване володіння земельною ділянкою.

Пунктом 6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України 2001 року було визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

У Рішенні Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп зазначено, що встановлення обов`язку громадян переоформити земельні ділянки, які знаходяться у постійному користуванні, на право власності або право оренди до 01 січня 2008 року, потребує врегулювання чітким механізмом порядку реалізації цього права відповідно до вимог ч. 2 ст. 14, ч. 2 ст. 41 Конституції України. Вказаним рішенням Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення п. 6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що особа, яка володіє земельною ділянкою на праві довічного успадковуваного володіння за законом, не може бути позбавлена права на таке володіння.

Отже, хоча дії державних органів щодо надання земельних ділянок громадянам у довічне успадковуване володіння були припинені, проте ті особи, які набули це право у встановленому законом порядку, зберегли його, оскільки законодавство не містить норми, яка б дозволяла припинити право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою, а тому таке право є дійсним.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зі змісту ч. 1 ст. 1225 ЦК України випливає, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Отже, проаналізувавши сукупність доказів, наданих позивачкою, суд дійшов переконання, що внаслідок оформлення державного акту на земельну ділянку у порядку, який втратив чинність, порушується право позивачки на належне оформлення у встановленому законом порядку спадкового майна, іншого шляху реалізувати своє право власності у останньої немає, обставин, які б вказували, що спадкодавець за життя набув право власності на спірну земельну ділянку неправомірно, або, що на неї, окрім позивачки, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, в суді не встановлено, а тому позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Судові витрати суд відносить на рахунок позивачки за клопотанням останньої.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 259, 263- 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Цивільний позов ОСОБА_1 до Очаківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , право власності на земельну ділянку площею 600 кв.м. для будівництва індивідуального житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судові витрати віднести на рахунок позивачки.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: