Справа № 455/776/18
Провадження № 2/455/344/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

24 грудня 2021 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Пошивака Ю.П.,

секретар судового засідання - Сенета Г.Н.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду - залі судових засідань, цивільну справу №455/776/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 21.06.2018 року звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про зняття з реєстрації особи, посилаючись на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 .

Відповідач на даний час зареєстрований за вказаною адресою, хоча фактично з грудня 2015 року там не проживає, так як шлюб між ними розірвано. Їй відомо , що весь цей період часу відповідач проживає за межами України.

Оскільки, за вказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за нього, чим об`єктивно порушують її права.

Просить зняти відповідача з реєстраційного обліку у квартирі АДРЕСА_1 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано для розгляду судді ОСОБА_3 .

Ухвалою судді від 26.10.2018 року дану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та призначено підготовче засідання на 12 годину 00 хвилин 04.03.2019 року.

21.10.2019 року ОСОБА_1 подала в канцелярію суду позовну заяву в порядку ст.49 ЦПК України, в який просила визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 02.12.2019 року закрито підготовче провадження по справі та призначено судове засідання на 25.11.2020 року.

Наказом №47-К від 10.07.2020 року суддю ОСОБА_3 відраховано зі штату Старосамбірського районного суду Львівської області у зв`язку з її смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З огляду на вказані обставини, на підставі розпорядження керівника апарату суду Волошина І.С. по даній справі був призначений повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями. Призначення не відбулося, оскільки не вистачає потрібної кількості суддів для розподілу справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.08.2020 року справу передано для розгляду судді Пошиваку Ю.П..

Ухвалою судді від 21.09.2020 року справу прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання на 15 годину 30 хвилин 03.11.2020 року, яке було відкладено на 15 годину 30 хвилин 13.04.2021 року, на 11 годину 45 хвилин 02.06.2021 року.

Ухвалою суду від 02.06.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 10 годину 00 хвилин 05.11.2021 року та на 14 годину 30 хвилин 24.12.2021 року.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Бущак Р.Є. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач проти винесення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причин неявки суду не повідомив.

Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Заслухавши пояснення позивача, його представника допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

У відповідності до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник згідно зі ст. 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

При цьому положення ст. 391 ЦК України підлягають застосуванню у тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

За змістом ст. 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 ЖК УРСР - дружина наймача, їх діти і батьки, може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Згідно з ч.1 ст. 163 ЖК УРСР у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою статті 71 ЖК УРСР.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Житлового кодексу УРСР вбачається, що член сім`ї втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад шість місяців.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим кодексом.

З договору купівлі-продажу від 08.08.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Старосамбірської державної нотаріальної контори Львівської області Кульчицькою О.І., та зареєстрованого в реєстрі №958 відомо, що позивачка придбала квартиру в АДРЕСА_2 , де згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.09.2003 року, виданого Самбірським міжміським бюро технічної інвентаризації Львівської області власником квартири є ОСОБА_4 .

Рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 08.12.2015 року шлюб між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який був зареєстрований у Хирівській міській раді Старосамбірського району львівської області 04.06.2005 року, актовий запис №12 - розірвано.

Від спільного подружнього життя сторони мають сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.50-51).

З довідки, виданої виконавчим комітетом Хирівської міської ради Старосамбірського району Львівської області №701 від 21.06.2018 року (а.с.15), довідки адресно-довідкого підрозділу ГУДМС УДМС України у Львівській області (а.с.20), копії будинкової книги (а.с.8-11), відомо, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований в АДРЕСА_2 .

З актів від 05.06.2018 року, 03.04.2018 року, 01.02.2018 року відомо, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований в АДРЕСА_2 , проте, з 2016 року там не проживає, місце його перебування невідоме.

Із пояснень свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , відомо, що відповідач ОСОБА_2 з 2015 року не проживає в будинку позивачки. Про факт, що позивачка чинить йому перешкоди в користуванні житлом їм не відомо. Квартиру купляла ОСОБА_1 . Ніхто відповідача не виганяв.

У суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим представленим доказам.

Наведені докази достовірно підтверджують відсутність відповідача без поважних причин понад шість місяців за місцем реєстрації, тобто в АДРЕСА_2 , відповідач не веде спільного господарства з позивачкою, будь-яку угоду з позивачкою про порядок користування житловим приміщенням не укладали, отже, у відповідності зі ст.71 ЖК УРСР відповідача втратив право на користування жилим приміщенням у будинку позивача. Неявки відповідача у судові засідання суд розцінює як його байдуже ставлення до вирішення питання щодо користування спірним житловим приміщенням. Отже, факт реєстрації місця проживання відповідача у належному позивачу житловому приміщенні порушує право позивачки на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю, в тому числі оформлення субсидії та реалізації її майнових прав як власника квартири.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь позивачки понесені нею судові витрати - судовий збір в розмірі 704 гривень 80 копійок (а.с.1).

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч.2 ст. 64, ч.1 ст.71, ст. ст. 156, ч.1 ст.163 Житлового кодексу УРСР, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст.13, ч.4 ст.19, 81, ч.1 ст.141, 263- 265, 268, 273, п.1 ч.4 ст.274, 280-282, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого в АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с.Губичі Старосамбірського району Львівської області, жительки АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , судові витрати в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Дата складання повного судового рішення 30.12.2021 року.

Суддя Пошивак Ю.П.