КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 379/47/20 Апеляційне провадження № 22-ц/824/8054/2021Головуючий у суді першої інстанції - Зінкіна В.І. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Ющенко Я.М.

за участю:

представника відповідача Шпак О.Я.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційні скарги Українсько-посольського спільного підприємства "Макрохем-Україна" на рішення Таращанського районного суду Київської області від 23 лютого 2021 року та додаткове рішення Таращанського районного суду Київської області від 11 травня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Українсько-посольського спільного підприємства "Макрохем-Україна" про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_2 , яка в подальшому змінила прізвище на " ОСОБА_1 ", звернулася до Таращанського районного суду Київської області з позовом до Українсько-польського спільного підприємства "Макрохем-Україна", згідно з яким просила:

- скасувати Наказ Генерального директора Українсько-польського спільного підприємства "Макрохем-Україна" від 28.11.2019 року за № 78 про звільнення з роботи ОСОБА_2 у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації згідно з п. 2 ст. 40 КЗпП України;

- поновити ОСОБА_2 на посаді охоронника Департаменту фізичної охорони в Українсько-польському спільному підприємстві "Макрохем-Україна";

- стягнути з Українсько-польського спільного підприємства "Макрохем-Україна" на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обгрунтування позовних вимог вказувала, що 15.07.2019 року на підставі наказу генерального директора Українсько-польського спільного підприємства «МАКРОХЕМ-УКРАЇНА» № 44 від 12.07.2019 вона була прийнята на посаду охоронника Департаменту фізичної охорони.

28.11.2019 року на підставі наказу генерального директора № 78 від 28.11.2019 року вона була звільнена у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації, згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України.

Разом з тим, позивач вказував, що в порушення п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, їй жодним чином не було аргументовано, в чому саме виявилася невідповідність виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 23.02.2021 року позов задоволено частково. Скасовано наказ генерального директор Українсько-польського спільного підприємства "МАКРОХЕМ-УКРАЇНА" № 78 від 28.11.2019 року про звільнення з роботи ОСОБА_2 у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації, згідно з п. 2 ст. 40 КЗпП України та поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді охоронника департаменту фізичної охорони в Українсько-польському спільного підприємства "МАКРОХЕМ-УКРАЇНА" (т. 1, а.с. 147-151).

Додатковим рішенням Таращанського районного суду Київської області від 11.05.2021 року стягнуто з Українсько-польського спільного підприємства "МАКРОХЕМ-УКРАЇНА" на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. та стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. (т. 1, а.с. 197, 198).

Додатковим рішенням Таращанського районного суду Київської області від 20.08.2021 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (т. 1, а.с. 248, 249).

Відповідачем оскаржено рішення Таращанського районного суду Київської області від 23.02.2021 року та додаткове рішення Таращанського районного суду Київської області від 11.05.2021 року в апеляційному порядку.

В апеляційних скаргах відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить рішення в частині задоволених вимог та додаткове рішення в частині стягнення з відповідача судового збору скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в цих частинах.

В обгрунтування доводів апеляційних скарг зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та не надав належної правової оцінку тому факту, що на момент прийняття позивача на роботу його кваліфікація не була підтверджена документально та в подальшому останнім, на неодноразові вимоги роботодавця, таких документів надано не було.

Зокрема, в порушення вимог ст. 24 КЗпП України позивачем не надано документа про освіту та інших обов'язкових документів, що свідчить про безвідповідальне ставлення позивача до своїх обов'язків. Згідно з законодавством, щоб працювати охоронником навіть першого розряду потрібно мати повну загальну середню освіту та професійно-технічну освіту або повну загальну середню освіту та професійну підготовку на виробництві та надати необхідні медичні довідки. У зв'язку з ненаданням будь-якого документу про освіту, позивача також не можна було направити на навчання, а тому у роботодавця були відсутні належні законні підстави для залишення позивача на роботі.

Отже, у зв`язку з виявленням невідповідності займаній посаді та виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації, а також враховуючи не можливість проведення навчання позивача та встановленою законом забороною залучати до охоронних заходів осіб, які не подали необхідних документів, звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства.

Щодо оскарження додаткового рішення, то у випадку задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, додаткове рішення також підлягає скасуванню.

При цьому, ухвалюючи додаткове рішення щодо розподілу судових витрат, суд першої інстанції невірно визначив суму судового збору, яку стягнув з відповідача на користь держави, а саме замість 768,40 грн. (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року, відповідна заява подається до суду), помилково стягнув 840,80 грн. (т. 1, а.с. 161-177, 216-218).

Ухвалами Київського апеляційного суду від 14.06.2021 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду (т. 1, а.с. 221-223).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14.07.2021 року справу повернуто до суду першої інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового судового рішення (т. 1, а.с. 234-236).

28.09.2021 року справу повернуто до суду апеляційної інстанції (т. 2, а.с. 1).

У судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційні скарги з викладених в них підстав та просив їх задовольнити.

Позивач повторно не з'явився у судове засідання, про дату, час і місце розгляду справи неодноразово повідомлялася належним чином за відомими суду адресами, про причини неявки суд не повідомила.

Разом з тим, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи, які не з`явилися у судове засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржено лише відповідачем і лише в частині задоволених позовних вимог про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, а також щодо розподілу судових витрат. Позивачем рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не оскаржено, а відтак в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 15.07.2019 року на підставі наказу генерального директора Українсько-польського спільного підприємства "МАКРОХЕМ-УКРАЇНА" № 44 від 12.07.2019 року ОСОБА_2 було прийнято на посаду охоронника Департаменту фізичної охорони.

28.11.2019 року на підставі наказу генерального директора Українсько-польського спільного підприємства "МАКРОХЕМ-УКРАЇНА" № 78 від 28.11.2019 року ОСОБА_2 охоронника Департаменту фізичної охорони, звільнено у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації, згідно п. 2 ч. 40 КЗпП України. Підстава: доповідна записка від 11.11.2019 року.

При цьому, як вбачається зі змісту доповідної записки ОСОБА_3 від 11.11.2019 року, адресованої генеральному директору СП "МАКРОХЕМ-УКРАЇНА" Шпаку В.М. , ОСОБА_3 доводить до відома генерального директора те, що охоронник ОСОБА_2 , яка прийнята на роботу 15.07.2019 року Наказ № 44 від 12.07.2019 року та охоронник ОСОБА_5 , який прийнятий на роботу 15.07.2019 року Наказ № 45 від 12.07.2019 року, станом на сьогоднішній день не надали у відділ кадрів документів про освіту. Про необхідність подання вказаних документів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 були особисто проінформовані при прийнятті на роботу та неодноразово в телефонному режимі. Ненадання необхідних документів пояснювали забудькуватістю та зобов'язувалися передати найближчим часом. Відсутність вказаних документів унеможливлює проходження даними співробітниками навчання та отримання відповідної кваліфікації. Інформацію надано для відповідного реагування.

Крім того, як вбачається з пояснювальної записки ОСОБА_2 від 28.11.2019 року, остання документ про освіту не надала по причині того, що документ про освіту знаходиться в іншому місті, де проживає її син, а його вдома немає, оскільки він працює у м. Біла Церква. Як тільки стало можливим, документ забрала.

Тобто, виходячи з наведеного, можна дійти висновку, що відповідач свідомо призначив позивача на посаду без надання всіх необхідних документів, у тому числі документа про освіту, чим надав останньому впевненість у працевлаштуванні, тобто законні очікування реалізації права на працю, відповідного заробіту.

Так, у ч. 6 ст. 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення а також сприяння у збереженні роботи.

Як передбачено п. 2 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про звільнення за пунктом 2 статті 40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов`язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров`я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. З цих підстав, зокрема, може бути розірваний трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації або підрозділу у зв`язку з нездатністю забезпечити належну дисципліну праці у відповідній структурі. Висновки атестаційної комісії щодо кваліфікації працівника підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами по справі.

Враховуючи наведене, суд може визнати звільнення працівника правильним, якщо встановить, що воно здійснене на підставі фактичних даних, які підтверджують, що через недостатню кваліфікацію працівник не може належним чином виконувати покладених на нього трудових обов`язків, а від переведення на іншу роботу відмовився. Висновок суду про недостатність в особи кваліфікації, що перешкоджає належним чином виконувати посадові обов`язки, не може ґрунтуватися лише на матеріалах атестаційної комісії й показаннях свідків за відсутності інших об`єктивних даних щодо недостатньої кваліфікації, якими можуть бути, зокрема документи, звіти, плани, доповідні та інші докази неякісного чи неналежного виконання трудових обов`язків.

Разом з тим, відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 27.01.2020 року по справі № 654/941/17, підставою для розірвання трудового договору згідно з п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є саме виявлена невідповідність працівника займаній посаді. Якщо роботодавець, на момент призначення особи знав про кваліфікаційні вимоги, що є обов`язковими для виконання цієї роботи і те, що особа займаній посаді не відповідає через відсутність спеціальної освіти, однак свідомо її призначив, то сам по собі факт відсутності документа про освіту не може бути у подальшому підставою для звільнення працівника за цим пунктом. Виявленою невідповідністю у такому разі може бути неякісне виконання робіт; неналежне виконання трудових обов'язків через недостатню кваліфікацію.

Таким чином, встановивши, як факт обізнаності відповідача на момент призначення позивача про відсутність в останнього спеціальної освіти, що є обов`язковою для виконання роботи охоронця, так і відсутність будь-яких належних та допустимих доказів неякісного виконання робіт та неналежного виконання трудових обов`язків через недостатню кваліфікацію, а також відмови позивача від переведення на іншу роботу, суд першої інстанції дійшов правильного та обгрунтованого висновку про те, що звільнення позивача на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України було проведено з порушеннями трудового законодавства, а тому є незаконним.

Посилання апелянта на те, що відповідач звільнив позивача не за відсутність документа про спеціальну освіту, а за виявлену невідповідність займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації, підтвердженої відповідним документом, колегія суддів вважає безпідставними, адже, як вже зазначалося вище, у доповідній записці, яка слугувала підставою для видання наказу про звільнення, відповідачем підтверджено той факт, що на момент призначення позивача на посаду охоронника йому було відомо про відсутність у позивача документів про середню та спеціальну освіту.

У свою чергу, згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, оскільки звільнення позивача відбулося з порушенням вимог трудового законодавства, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для скасування наказу про звільнення та поновлення позивача на посаді охоронника Департаменту фізичної охорони в Українсько-польському спільному підприємстві "МАКРОХЕМ-УКРАЇНА".

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав грунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.

Разом з тим, як вбачається, при ухваленні додаткового рішення 11.05.2021 року суд першої інстанції, обгрунтовано застосувавши положення ст. 141 ЦПК України, допустився помилки при визначенні суми судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як передбачено ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У відповідності до п.п.2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру фізичною особою складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01.01.2019 року становив 1 921,00 грн.

Таким чином, оскільки позовна заява була направлена позивачем до суду поштою 28.12.2019 року, а суд першої інстанції пришов до висновку про задоволення позовних вимог в частині скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн. (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2019 року).

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення апеляційної скарги відповідача на додаткове рішення від 11.05.2021 року, зміни вказаного додаткового рішення суду першої інстанції шляхом стягнення з відповідача на користь держави судового збору у розмірі 768,40 грн. замість 840,80 грн., як помилково вважав суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, а також те, що при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги на рішення без задоволення, а рішення суду без змін.

Також слід зазначити, що у зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені відповідачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Українсько-польського спільного підприємства "МАКРОХЕМ-УКРАЇНА" на рішення Таращанського районного суду Київської області від 23 лютого 2021 року - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Українсько-польського спільного підприємства "МАКРОХЕМ-УКРАЇНА" на додаткове рішення Таращанського районного суду Київської області від 11 травня 2021 року - задовольнити частково.

Додаткове рішення Таращанського районного суду Київської області від 11 травня 2021 року в частині стягнення з Українсько-польського спільного підприємства "МАКРОХЕМ-УКРАЇНА" на користь держави судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. - змінити.

Стягнути з Українського-польського підприємства "МАКРОХЕМ-УКРАЇНА" на користь держави судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

В іншій частині додаткове рішення Таращанського районного суду Київської області від 11 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 29 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська