Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5196/20
Провадження № 2/711/670/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді: Скляренко В.М.

при секретарі Слабко Ю.М.

за участі прокурора Хабло О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, в особі Черкаської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України; третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом про стягнення з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь на відшкодування моральної шкоди 100 000 гривень.

В обґрунтування позову вказує, що, починаючи з 19.07.2019 року, після того, як йому (позивачу) було обрано запобіжний захід, майже кожен день він почав помічати, що за ним увесь час стежать невідомі йому особи в камуфляжній формі. Також ще до повідомлення про підозру, будучи у процесуальному статусі свідка, він відчував постійний тиск з боку осіб, визнаних потерпілими.

Крім того, позивач вказує, що під час затримання гр. ОСОБА_2 , якого слідство визнало потерпілим, йому (позивачу) були завдані тілесні ушкодження та встановлено діагноз: садно м/тк в ділянці правої колінної чашечки, м/тк V III пальців правої кисті ІІ ІІІ фаланги.

Відносно гр. ОСОБА_2 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 25.07.2017 року та відкрито кримінальне провадження за № 0006072 про вчинення ним злочину, передбаченого ст. 345 КК України.

Разом з тим позивач зазначає, що, після ознайомлення з матеріалами кримінального провадження № 0000121 від 05.07.2017 року, йому стало відомо, що потерпілий ОСОБА_2 має у користуванні пістолет Форт 12Р та карабін Форт 202. Таким чином, побоювання позивача потенційної загрози підтвердились, в зв`язку з чим, 05.08.2019 року, ним було подано клопотання про забезпечення безпеки особи, що бере участь у кримінальному провадженні (підозрюваного) на ім`я: - заступника прокурора Черкаської області, старшого радника юстиції Ковтуна Ю.С.; першого заступника прокурора Черкаської області - начальника управління нагляду у кримінальному провадженні, старшого радника юстиції - Павленка В.В.; слідчого з особливо важливих справ слідчого відділу прокуратури Черкаської області, молодшого радника юстиції - Павленко Т.О.; заступника начальника відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчим територіального управління Державного Бюро Розслідувань, розташованого у м. Києві, що поширює свою діяльність на Черкаську область, прокуратури області, радника юстиції - Хоміка М.В.

Однак, станом на 09.08.2019 року, клопотання позивача про забезпечення безпеки особи, що бере участь у кримінальному провадженні (підозрюваного) не були задоволені, або було здійснено повідомлення, що вони не підлягають розгляду.

Крім того, як на докази на підтвердження своїх позовних вимог, позивач ОСОБА_1 посилається на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.08.2019 року, відповідно до якої його скаргу задоволено частково та було зобов`язано прокурора, уповноваженого на здійснення процесуального керівництва в кримінальному провадженні № 0000121, розглянути клопотання ОСОБА_1 від 05.08.2019 року в порядку ст. 220 КПК України; на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.08.2019 року, якою визнано незаконною бездіяльність заступника начальника відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчим ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, що поширює свою діяльність на Черкаську область прокуратури області радника юстиції Хоміка М.В., яка полягає у невиконанні вимоги ст. 220 КПК України відносно розгляду клопотання підозрюваного ОСОБА_1 від 05.08.2019 року про забезпечення безпеки особи, що бере участь у кримінальному провадженні, а також зобов`язано заступника начальника відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчим ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, що поширює свою діяльність на Черкаську область прокуратури області радника юстиції Хоміка М.В. виконати вимоги ст. 220 КПК України у кримінальному провадженні від 05.07.2017 року № 0000121 та розглянути клопотання підозрюваного ОСОБА_1 від 05.08.2019 року про забезпечення безпеки особи, що бере участь у кримінальному провадженні; на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.08.2019 року, якою визнано незаконною бездіяльність заступника прокурора Черкаської області старшого радника юстиції Ковтуна Ю.С., що полягає у невиконанні вимоги ст. 220 КПК України відносно розгляду клопотання підозрюваного ОСОБА_1 від 05.08.2019 року про забезпечення безпеки особи, що бере участь у кримінальному провадженні та зобов`язано заступника прокурора Черкаської області старшого радника юстиції Ковтуна Ю.С. виконати вимоги ст. 224 КПК України у кримінальному провадженні від 05.07.2017 року № 000012 та розглянути клопотання підозрюваного ОСОБА_1 від 05.08.2019 про забезпечення безпеки особи, що бере участь у кримінальному провадженні; на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.08.2019 року, якою визнано бездіяльність слідчого з особливо важливих справ слідчого відділу прокуратури Черкаської області молодшого радника юстиції Павленко Т.О. щодо невиконання вимог ст. 220 КПК України відносно розгляду клопотання від 05.08.2019 року про забезпечення безпеки особи, що бере участь у кримінальному провадженні у строки передбачені законодавством.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 вказує, що порушення його права на розгляд клопотання та забезпечення його безпеки, як підозрюваного у кримінальному провадженні, спричинили у нього негативні переживання та стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, а також побоювання про майбутній стан свого здоров`я. Крім того, позивач вважає, що завдана йому моральна шкода, полягає у його душевних стражданнях та приниженні честі і гідності з тих підстав, що йому (позивачу) довелося присвятити багато свого часу, енергії та сил на захист його порушеного права, а також, внаслідок неправомірних дій відповідача, були порушені нормальні життєві зв`язки позивача з його партнерами та друзями.

А тому, просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь на відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.08.2020 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачам наданий строк для подання відзиву на позовну заяву.

27.08.2020 року представником відповідача прокуратури Черкаської області за довіреністю Куліш А.А. подано до суду відзив на позов, в якому представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в зв`язку з їх безпідставністю. При цьому, просить врахувати, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями органів досудового розслідування, прокуратури та погіршенням морального становища позивача ОСОБА_1 , а також відсутні докази на підтвердження страждань та погіршенням нормальних життєвих зв`язків останнього.

Також в наданому відзиві на позов представник відповідача вказує, що дійсно в провадженні слідчого відділу прокуратури області перебували матеріали кримінального провадження № 0000121 від 05.07.2017 року за підозрою ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 290 КПК України, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, слідчим Павленко Т.О. в порядку ст. 290 КПК України 01.08.2019 року за дорученням процесуального прокурора Гончаренка А.В., підозрюваним ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та їх захисникам повідомлено про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

У подальшому до приймальні громадян прокуратури Черкаської області надійшли клопотання підозрюваного ОСОБА_1 про забезпечення безпеки особи, яка бере участь у кримінальному провадженні за наступними вхідними номерами: № 24471-19 - на ім`я першого заступника прокурора Черкаської області - начальника управління нагляду у кримінальному провадженні Павленка В.В.; за № 24473-19 - на ім`я заступника прокурора Черкаської області Ковтуна Ю.С.; за № 24470-19 - на ім`я заступника начальника відділу прокуратури Черкаської області Хоміка М.В. та № 24468-19 на ім`я слідчого в ОВС слідчого відділу прокуратури Черкаської області Павленко Т.О.

Слідчим Павленко Т.О. дані клопотання підозрюваного ОСОБА_1 розглянуті та 06.08.2019 року за результатами їх розгляду останньому була надана відповідь за вихідним № 17-214 вих. 19 про те, що ці клопотання не підлягають розгляду в порядку ст. 220 КПК України, оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні завершено, а вказана стаття кримінально-процесуального закону передбачає розгляд клопотань лише під час досудового розслідування.

Не погодившись з вказаним вище рішенням слідчого, гр. ОСОБА_1 оскаржив його в порядку ст. ст. 303, 304 КПК України до Придніпровського районного суду м. Черкаси. При цьому, скарги на кожне із зазначених клопотань ОСОБА_1 подав окремо.

Так, 14.08.2019 року слідчим суддею Придніпровського районного суду м. Черкаси Степаненком О.М. за результатами розгляду скарги ОСОБА_6 на відповідь слідчого Павленко Т.О. на клопотання від 05.08.2019 року про забезпечення безпеки особи, що бере участь у кримінальному провадженні, адресоване на ім`я першого заступника прокурора Черкаської області - начальника управління нагляду у кримінальному провадженні Павленка В.В., прокурора, уповноваженого на здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 0000121 від 05.07.2019 року, зобов`язано розглянути клопотання гр. ОСОБА_1 в порядку ст. 220 КПК України. При цьому, у рішенні суду першої інстанції констатовано, що перший заступник прокурора Черкаської області не є уповноваженою особою на розгляд клопотань сторони кримінального провадження під час досудового розслідування, оскільки в даному випадку він не визначений в порядку ч. 1 ст. 37 КПК України процесуальним керівником.

Вказане рішення суду від 14.08.2019 року щодо зобов`язання прокурора розглянути клопотання гр. ОСОБА_1 про забезпечення безпеки, надійшло до прокуратури області 21.08.2019 року за вхідним № 26665-19 та спрямоване на розгляд до відділу № 17/7 прокуратури області та в цей же день начальником вказаного відділу Пономарем В.О. його виконання покладено на заступника начальника відділу прокуратури області Гончаренка А.В.

Заступником начальника відділу прокуратури області Гончаренком А.В. 21.08.2019 року клопотання ОСОБА_1 розглянуто в порядку ст. 220 КПК України відповідно до ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.08.2019 року та винесено постанову про відмову в задоволенні клопотання, яка цього ж дня за вихідним № 17/7-322 вих-19 була направлена ОСОБА_1 , з роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Разом з тим, при винесенні прокурором вказаної постанови враховано, що клопотання ОСОБА_1 , адресовані першому заступнику прокурора області Павленку В.В., заступнику прокурора області Ковтуну Ю.С., заступнику начальника відділу прокуратури області Хоміку М.В. та слідчому в ОВС слідчого відділу прокуратури області Павленко Т.О. є аналогічними за змістом, тому всі вони були розглянуті з прийняттям одного рішення про відмову в задоволенні клопотання від 21.08.2019 року, про що зазначено в постанові.

В подальшому, 23.08.2019 року до прокуратури Черкаської області за вхідним № 27117-19 надійшла ухвала слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Кучеренка В.Г. від 15.08.2019 року за результатами судового розгляду скарги ОСОБА_1 на бездіяльність заступника начальника відділу прокуратури області Хоміка М.В. щодо порушення вимог ст. 220 КПК України при розгляді клопотання, якою ОСОБА_7 було зобов`язано розглянути дане клопотання в порядку ст. 220 КПК України.

Відповідно до системи СЕД, 23.08.2019 року вказані ухвали канцелярією прокуратури Черкаської області були скеровані до виконання ОСОБА_8 , яким 23.08.2019 року за вихідним № 17/7-325 вих-19 ОСОБА_1 було надано відповідь, що його клопотання про забезпечення безпеки, адресовані заступнику прокурора області Ковтуну Ю.С. та заступнику начальника відділу прокуратури області Хоміку М.В. розглянуті в порядку ст. 220 КПК України 21.08.2019 на виконання аналогічної ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Степаненка О.М. від 14.08.2019 року.

Таким чином, клопотання ОСОБА_1 про забезпечення безпеки, адресовані заступнику прокурора області Ковтуну Ю.С. та заступнику начальника відділу прокуратури області Хоміку М.В. були належним чином розглянуті в порядку ст. 220 КПК України, а ухвали суддів першої інстанції виконані в повному обсязі уповноваженим прокурором - старшим групи прокурорів у кримінальному провадженні Гончаренком А.В., що підтверджується відповідними матеріалами кримінального провадження, і що свідчить про відсутність порушень процесуальних прав ОСОБА_1 .

В подальшому за результатами досудового розслідування, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000121 від 05.07.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 365 КК України, 02.09.2019 року скеровано до Соснівського районного суду м. Черкаси для розгляду по суті.

Обвинувальний акт складено та підписано старшим групи слідчих слідчим в ОВС слідчого відділу прокуратури області Павленко Т.О. та затверджено старшим групи прокурорів заступником начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури Гончаренком А.В. На теперішній час судовий розгляд вказаної справи № 712/11463/19 триває.

Разом з тим представник відповідача вказує, що, позивач ОСОБА_1 помилково посилається на обставини, вказані в ухвалах Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.08.2019 року, від 15.08.2019 року, від 15.08.2019 року, від 16.08.2019 року, як на підставу для задоволення позовних вимог за цим позовом, так як сам факт визнання судом протиправною бездіяльності заступника прокурора Черкаської області Ковтуна Ю.С., заступника начальника відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчим ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, що поширює свою діяльність на Черкаську область прокуратури області радника юстиції Хоміка М.В., слідчого з особливо важливих справ слідчого відділу прокуратури Черкаської області Павленко Т.О., яка полягала у невиконанні вимог ст. 220 КПК України відносно розгляду клопотання підозрюваного ОСОБА_1 від 05.08.2019 року щодо форми розгляду даних клопотань, не є безумовною підставою для відшкодування шкоди та не вказує на неправомірність дій посадових осіб органів державної влади оскільки відсутній взаємозв`язок між дією (бездіяльністю) та наслідками, не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання моральної шкоди позивачу.

Позивачем не доведено жодного із необхідних елементів цивільно-правової відповідальності, не визначено характер моральної шкоди, не надано обґрунтування, не мотивовано, у чому полягає протиправна дія або бездіяльність заподіювана та причинний зв`язок між протиправними діяннями та наслідками, погіршенням його нормальних життєвих зв`язків. Всі посилання позивача на наявність завданої йому моральної шкоди у заявленому розмірі, без належних доказів, є лише припущенням і не можуть братися судом до уваги як факт.

Таким чином, виходячи зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, відповідач вважає, що позивач ОСОБА_1 не надав доказів вчинення дій по відношенню до нього, які можна кваліфікувати як протиправні діяння проти його особи, доказів заподіяння моральної шкоди, доказів завдання моральних чи фізичних страждань, що могли б підтвердити факт заподіяння спричинення моральної шкоди.

17.09.2020 року представником Державної казначейської служби України, який також є представником Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області за довіреністю Ярошем С.В. подано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в поновму обсязі, а також подано клопотання про розгляд справи без участі представника Казначейства та Головного управління.

В даному відзиві на позовну заяву зазначає, що відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, зокрема, що полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відшкодування моральної шкоди за дії працівників органів прокуратури, яку вимагає позивач ОСОБА_1 , не регулюються ч. 1 ст. 1176 ЦКУ, оскільки останнього не було незаконно засуджено, незаконно притягнено до кримінальної відповідальності, незаконно застосовано до нього запобіжний захід, незаконно затримано, незаконно накладено адміністративне стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Натомість, відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана, зокрема, фізичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 1177 ЦКУ шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету і України у випадках та порядку, передбачених законом.

Також представник Казначейства просить суд звернути увагу, що постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2019 року по справі № 916/1423/17 вирішено виключну правову проблему щодо відповідальності держави Україна за шкоду, спричинену злочином.

Пунктом 53 зазначеної постанови визначено, що держава не несе майнову відповідальність перед потерпілими за всі злочини, які залишилися нерозкритими. Положення ст. 1177 ЦКУ передбачають порядок відшкодування шкоди, завданої лише фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення. Згідно з ч. 1 ст. 1207 ЦК України шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок злочину, відшкодовується потерпілому або особам, визначеним ст. 1200 ЦК України, державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною.

Також представник вказує, що Велика Палата Верховного Суду у п. 57 вказаної постанови звернула увагу на те, що Європейський суд з прав людини, дослідивши приписи ст. 1177 ЦК України у редакції, що була чинною до 09 червня 2013 року, та ст. 1207 ЦК України, у справах за заявами № 54904/08 і № 3958/13 (поданими потерпілими - фізичними особами, яким держава не компенсувала шкоду, завдану внаслідок кримінального правопорушення) вказав, що отримання відшкодування на підставі зазначених приписів можливе лише за дотримання умов, які у них передбачені, та за наявності окремого закону, якого немає і в якому мав би бути визначений порядок присудження та виплати відповідного відшкодування. Тому Європейський суд з прав людини відзначив, що право на відшкодування державою потерпілим унаслідок кримінального правопорушення ніколи не було безумовним. Оскільки заявники не мали чітко і встановленого в законі права вимоги для цілей, передбачених статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вони не могли стверджувати, що мали легітимне очікування на отримання будь-яких конкретних сум від держави. З огляду на це Європейський суд з прав людини визнав скарги заявників на порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції несумісними з положеннями Конвенції ratione materiae.

Крім того, частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 1167 ЦКУ.

Натомість частина 2 статті 1167 ЦК України визначає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала у випадках: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Отже, як вбачається зі змісту ст. 1167 ЦК України, у Казначейства відсутній обов`язок перед позивачем ОСОБА_1 щодо обов`язкового відшкодування моральної шкоди.

Також представник казначейства вказує, що згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушені права власності, в тому числі інтелектуальної, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних явищ.

Згідно з пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Крім того, представник Казначейства зазначив, що вважає за необхідне зауважити, що позивачем ОСОБА_1 не надано суду підтверджуючих документів чи інших доказів, щодо завдання йому моральної шкоди, яку він оцінив у 100 000 грн. Також вважає, що визначена позивачем сума моральної шкоди є занадто надмірною, оскільки, постановою Апеляційного суду Черкаської області від 13.11.2018 року по справі № 712/15965/17 визначено, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і з врахуванням обставин справи не повинен призводити до надмірного стягнення коштів за рахунок держави.

05.11.2020 року позивачем ОСОБА_1 подано до суду додаткові пояснення у справі, в яких він просить суд врахувати правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 28.10.2020 року у справі №610/3221/19-ц, зокрема щодо суті даного спору.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, але направив до суду заяву від 24.07.2021 року, що надійшла 26.07.2021 року, про розгляд справи без його участі, в якому він одночасно вказує, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

В судовому засіданні прокурор Черкаської місцевої прокуратури, як представник відповідача - Черкаської обласної прокуратури, Хабло О.М., просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в зв`язку з його безпідставністю та з урахуванням доводів, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву від 27.08.2020 року.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача Черкаської обласної прокуратури, за довіреністю Хабло О.М. та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

В судовому засіданні встановлено, що 05.08.2019 року ОСОБА_1 , який перебував у статусі підозрюваного у кримінальному провадженні №0000121 від 05.07.2017 року, звертався до правоохоронних органів із клопотаннями про застосування відносно безпеки особи, яка бере участь у кримінальному провадженні (підозрюваного), та в зв`язку з тим, що такі клопотання станом на 09.08.2019 року не були задоволені, то оскаржував таку бездіяльність до суду.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.08.2019 року у справі № 711/6476/19 скаргу ОСОБА_1 , подану в порядку ст. 303 КПК України, на бездіяльність першого заступника прокурора Черкаської області Павленка В.В., яка полягає у неприйнятті процесуального рішення в порядку ст. 220 КПК України задоволено частково; зобов`язано прокурора, уповноваженого на здійснення процесуального керівництва в кримінальному провадженні № 0000121, розглянути клопотання ОСОБА_1 від 05.08.2019 року в порядку ст. 220 КПК України (а.с. 10).

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.08.2019 року у справі № 711/6474/19 скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність заступника начальника відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчим ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, що поширює свою діяльність на Черкаську область прокуратури області радника юстиції Хоміка М.В., яка полягає у порушенні ст. 220 КПК України у кримінальному провадженні № 0000121 відносно підозрюваного ОСОБА_1 задоволено; визнано незаконною бездіяльність заступника начальника відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчим ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, що поширює свою діяльність на Черкаську область прокуратури області радника юстиції Хоміка М.В., яка полягає у невиконанні вимоги ст. 220 КПК України відносно розгляду клопотання підозрюваного ОСОБА_1 від 05.08.2019 року про забезпечення безпеки особи, що бере участь у кримінальному провадженні; зобов`язано заступника начальника відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчим ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, що поширює свою діяльність на Черкаську область прокуратури області радника юстиції Хоміка М.В. виконати вимоги ст. 220 КПК України у кримінальному провадженні від 05.07.2017 року № 0000121 та розглянути клопотання підозрюваного ОСОБА_1 від 05.08.2019 року про забезпечення безпеки особи, що бере участь у кримінальному провадженні (а.с. 11).

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.08.2019 року у справі № 711/6475/19 скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність заступника прокурора Черкаської області старшого радника юстиції Ковтуна Ю.С., яка полягає у порушенні ст. 220 КПК України у кримінальному провадженні № 0000121 відносно підозрюваного ОСОБА_1 задоволено; визнано незаконною бездіяльність заступника прокурора Черкаської області старшого радника юстиції Ковтуна Ю.С., яка полягає у невиконанні вимоги ст. 220 КПК України відносно розгляду клопотання підозрюваного ОСОБА_1 від 05.08.2019 року про забезпечення безпеки особи, що бере участь у кримінальному провадженні та зобов`язано заступника прокурора Черкаської області старшого радника юстиції Ковтуна Ю.С. виконати вимоги ст. 220 КПК України у кримінальному провадженні від 05.07.2017 року № 0000121, а також розглянути клопотання підозрюваного ОСОБА_1 від 05.08.2019 року про забезпечення безпеки особи, що бере участь у кримінальному провадженні (а.с. 13).

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.08.2019 року у справі № 711/6475/19 скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність заступника прокурора Черкаської області старшого радника юстиції Ковтуна Ю.С., яка полягає у порушенні ст. 220 КПК України у кримінальному провадженні № 0000121 відносно підозрюваного ОСОБА_1 задоволено; визнано незаконною бездіяльність заступника прокурора Черкаської області старшого радника юстиції Ковтуна Ю.С., яка полягає у невиконанні вимоги ст. 220 КПК України відносно розгляду клопотання підозрюваного ОСОБА_1 від 05.08.2019 року про забезпечення безпеки особи, що бере участь у кримінальному провадженні та зобов`язано заступника прокурора Черкаської області старшого радника юстиції Ковтуна Ю.С. виконати вимоги ст. 220 КПК України у кримінальному провадженні від 05.07.2017 року № 0000121, а також розглянути клопотання підозрюваного ОСОБА_1 від 05.08.2019 року про забезпечення безпеки особи, що бере участь у кримінальному провадженні (а.с. 13).

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.08.2019 року у справі № 711/6177/19 скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого з особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Черкаської області молодшого радника юстиції Павленко Т.О. щодо невиконання вимог ст. 220 КПК України, - задоволено; визнано незаконною бездіяльність слідчого з особливо важливих справ слідчого відділу прокуратури Черкаської області молодшого радника юстиції Павленко Т.О. щодо невиконання вимог ст. 220 ЦПК України відносно розгляду клопотання від 05.08.2019 року про забезпечення безпеки особи, що бере участь у кримінальному провадженні, у строки передбачені законодавством; зобов`язано слідчого з особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Черкаської області молодшого радника юстиції Павленко Т.О. виконати вимоги та розглянути клопотання від 05.08.2019 року про забезпечення безпеки особи, що бере участь у кримінальному провадженні (а.с. 14).

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршенням здібностей потерпілого або позбавленням його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються принципи розумності і справедливості.

Як роз?яснено в п. 3, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року зі змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», - під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров?я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому, слід виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, норми права дають підстави вважати, що під моральною шкодою фізичної особи слід розуміти наявність такого негативного емоційного сприйняття особою вчинених стосовно неї протиправних дій чи бездіяльності, що досягло певного психологічного стану фізичних чи душевних страждань (відчуття неспокою, хвилювання, образи, дискомфорту тощо).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 ЦК України).

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого чи прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності.

При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.

Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Звертаючись до суду з даним позовом про відшкодування моральної шкоди позивач ОСОБА_9 , як на підставу позову посилається на саме на ст.ст. 1173, 1174, 1176 ЦК України. Однак підстав для застосування до даних правовідносин ст. 1176 ЦК України немає, оскільки вона регулює відшкодування шкоди лише коли вона (шкода) завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, а в даному випадку таких обставин для ОСОБА_1 не наступило. Крім того, статтею 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що право на відшкодування моральної шкоди може мати місце лише за умови встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади), а також у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Тому, до даних правовідносин мають бути застосувані норми саме ст.ст. 1173, 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справи про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовим нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення шкоди. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними, а тому позивач повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1173, 1174 ЦК України.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Відповідно до положень частини третьої статті 12 ЦПК України, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В даному випадку, позивачем, на якого покладено обов`язок доказування своїх позовних вимог, не доведено належними та переконливими доказами факту заподіяння йому моральної шкоди, її розміру, а також причинного зв`язку між бездіяльністю відповідача, яка полягала у нерозгляді його клопотань про забезпечення безпеки особи, яка бере участь у кримінальному провадженні, та моральною шкодою, про настання якої вказує позивач.

А тому, враховуючи викладене вище, докази, якими обґрунтовується даний позов, суд приходить до висновку про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позову до Держави Україна, в особі Черкаської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України; третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди. Судові витрати віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 77-84, 259, 263-265, 268, 270 ЦПК України, ст. 16, 23, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд,, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна, в особі Черкаської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України; третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Черкаській області про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Повний текст рішення складений 21.09.2021 року.

Головуючий: В.М. Скляренко