Провадження № 2/761/4412/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

08 липня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Фролової І.В.,

секретаря судового засідання - Мехеди А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача туристичних послуг шляхом стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди за невиконання договору, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач) про захист прав споживача туристичних послуг шляхом стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди за невиконання договору про захист прав споживачів та відшкодування матеріальної шкоди та просила суд: стягнути з ФОП ОСОБА_2 на її користь у якості відшкодування збитків грошові кошти у розмірі 60 145,00 грн., а також суму моральної шкоди у розмірі 25 000,00 грн., та пені за невиконання послуги 3 608,70 грн., таким чином всього стягнути 88 753,70 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 7 липня 2018 року між ОСОБА_1 та турагентом у формі ФОП ОСОБА_2 був укладений Договір про надання туристичних послуг (туристичне обслуговування) за № 001436483. Відповідно до цього Договору Відповідач зобов`язувався надати Позивачу комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а Позивач зобов`язувався оплатити ці послуги.

Проте, ФОП ОСОБА_2 взятих на себе обов`язків не виконала, що призвело до того, що позивачці не було надано комплекс туристичних послуг відповідно до умов договору, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з даним позовом та з заявою про забезпечення позову.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 листопада 2020 року матеріали цивільної справи було передано на розгляд судді Фроловій І.В.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 листопада 2020 року позовну заяву залишено без руху та наданий строк позивачу на усунення недоліків.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 листопада 2020 року заяву про забезпечення позову повернуто заявнику.

19 січня 2021 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва від позивача надійшла уточнена позовна заява, в якій вона просила: стягнути з ФОП ОСОБА_2 на її користь у якості відшкодування збитків грошові кошти у загальному розмірі 73 989,62 грн., з яких 60 145,00 грн. складає основна сума заборгованості за невиконаним Договором на туристичне обслуговування за № 001436483 від 07 липня 2018 року, 9 454,86 грн. - інфляційні втрати, 4 389,76 грн. - штрафні санкції.

19 січня 2021 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва від позивача надійшла повторна заява про забезпечення позову.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 січня 2021 року було відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 січня 2021 року було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача туристичних послуг шляхом стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди за невиконання договору.

Позивач в судове засідання не з`явилася, надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання повідомлена належним чином, відзив не надавала.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).

За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив.

За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, прийшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 7 липня 2018 року між ОСОБА_1 та турагентом у формі ФОП ОСОБА_2 був укладений Договір про надання туристичних послуг (туристичне обслуговування) за № 001436483. Відповідно до цього Договору Відповідач зобов`язувався надати Позивачу комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а Позивач зобов`язувався оплатити ці послуги.

Як зазначено у ст. 20 Закону України «Про туризм», за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується його оплатити. Отже відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування перед туристом несе туроператор (турагент).

Згідно зі ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним у повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Отже, з урахуванням вказаних вимог законодавства, відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування перед Позивачем, як туристом, несе ФОП ОСОБА_2 (реєстраційний номер: НОМЕР_1 ), як турагент.

При укладанні Договору Позивач і Відповідач дійшли згоди по всіх істотних умовах договору на туристичне обслуговування, визначених ст. 20 Закону України «Про туризм».

ОСОБА_2 , як турагент, зобов`язалась забезпечити туристичну подорож для Позивача та її чоловіка, ОСОБА_3 , до Іспанії (курорт Тенерифе).

Так, зокрема було узгоджено: дата початку та закінчення туристичного обслуговування (09 серпня - 19 серпня 2018 року), переліт чартерним рейсом МАУ за маршрутом Київ-Тенеріфе-Київ, розміщення, проживання та харчування (сніданки) у готелі Jardines de Nivaria, 5* з 09.08.2018 по 19.08.2018, трансфер аеропорт-готель-аеропорт та страховка.

Сторонами Договору було узгоджено вартість всіх вище вказаних туристичних послуг в розмірі 60 145,00 грн., що на момент укладання Договору (07 липня 2018 року) становило еквівалент 2300 доларів США за комерційним курсом.

З урахуванням курсових різниць Позивач сплатив вартість послуг на загальну суму у гривнях - 60 145,00 грн., згідно платіжного документа від 07 липня 2018 року. Передача зазначеної суми відбулась у м. Києві за адресом Велика Васильківська 21, офіс 307 у присутності чоловіка Позивача.

Згідно ст. 20 Закону України «Про туризм», до договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послугою вважається діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного з договором матеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Договором є усний чи письмовий правочин укладений між споживачем і виконавцем. Підтвердження вчинення усного правочину оформлюється квитанцією, товарним чи касовим чеками, квитком, талоном або іншими документами (розрахунковий документ).

ОСОБА_2 запевнила, що організує подорож через туроператора «Тенерифе-тур» з яким працює, як турагент, і вже найближчим часом оформить всі необхідні для подорожі документи.

Разом з тим, у подальшому ОСОБА_2 не виконала укладений договір, не надала замовлену туристичну послугу.

09 серпня 2018 року літак, на якому Позивач з чоловіком повинні були подорожувати, відлетів у запланований час без будь-яких затримок, але ОСОБА_2 так і не виконала своїх обов`язків за Договором.

Це підтверджується відсутністю будь-яких документів та відомостей стосовно даного замовлення - туристичної подорожі.

Вимоги про відшкодування збитків ґрунтуються на п. 6.6. Договору, яким передбачено що за невиконання або неналежне виконання умов Договору винна Сторона сплачує інший стороні завдані цим, документально підтверджені збитки, тобто повернення сплачених коштів за ненадані послуги. Це право надано Позивачу, як споживачу туристичної послуги, а також Законом України «Про захист прав споживачів».

Статтею 906 Цивільного кодексу України встановлено, що збитки, завдані замовнику -неналежним виконанням договору про надання послуг, підлягають відшкодуванню в повному обсязі.

Також обов`язок Відповідача, як суб`єкта туристичної діяльності, відшкодувати Позивачу збитки, завдані порушенням законодавства у галузі туристичної діяльності, встановлено ст. 33 Закону України «Про туризм».

Згідно зі ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач свої зобов`язання за Договором на туристичне обслуговування № 001436483 від 07 липня 2018 року не виконала, а отже з останньої на користь позивача підлягає стягненню у якості відшкодування збитків грошові кошти у розмірі 60 145,00 грн.

Щодо стягнення інфляційних втрат та штрафних санкцій, суд дійшов наступних висновків.

Крім того, у відповідності п.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) гідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

Надати послугу Виконавець був зобов`язаний 09 серпня 2018 року, на момент подачі позовної заяви прострочення по виконанню послуг склало - 889 днів.

Вартість оплачених Позивачем послуг, які не були надані турагентом у формі ФОП ОСОБА_4 за договором про надання туристичних послуг (туристичне обслуговування) № 001436483 від 07 липня 2018 року, складає 60 145,00 грн.

Крім цього, частиною 2 ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

ФОП ОСОБА_2 , свої зобов`язання за Договором на туристичне обслуговування № 001436483 від 07 липня 2018 року не виконала, тому зобов`язана сплатити на користь позивача грошові кошти, зокрема:

- 9 454,86 грн. - інфляційні втрати;

- 4 389,76 грн. - штрафні санкції.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір, делікт, рішення суду). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Оскільки вимога щодо стягнення інфляційних втрат та штрафних санкцій є похідною від основної вимоги щодо стягнення грошових коштів, суд приходить до висновку, що, оскільки, відповідач свої зобов`язання своєчасно не виконала, а отже з останньої на користь позивача підлягають стягненню: 9 454,86 грн. - інфляційні втрати; 4 389,76 грн. - штрафні санкції.

Таким чином, позов підлягає повному задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків.

Позивач під час подання позову була звільнена від сплати судового збору.

Тому, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст. ст. 100, 104 ПК України, ст. ст. 908, 910 ЦК України, ст. ст. 12, 81, 82,137, 141, 223, 259, 263, 264, 265, 268, 272 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача туристичних послуг шляхом стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди за невиконання договору - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування збитків грошові кошти у загальному розмірі 73 989,62 грн., що складаються з: 60 145,00 грн. - основна сума заборгованості за невиконаним Договором на туристичне обслуговування за № 001436483 від 07 липня 2018 року; 9 454,86 грн. - інфляційні втрати; 4 389,76 грн. - штрафні санкції.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Реквізити учасників справи:

ОСОБА_1 , адреса місця проживання:

АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ,

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; місце проживання: АДРЕСА_3 ; місце знаходження: АДРЕСА_4 ; РНОКПП: НОМЕР_1 .

Суддя: