Справа № 132/1747/20
Провадження № 22-ц/801/2248/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєлін Є. В.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2021 рокуСправа № 132/1747/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Шемети Т. М., Якименко М. М.,

з участю секретаря судового засідання Француза М. Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАН-АГРО» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди землі та позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАН-АГРО» про визнання недійсним договору оренди землі і скасування рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАН-АГРО» на рішення Калинівського районного суду Вінницької області у складі судді Сєліна Є. В. від 04 жовтня 2021 року,

встановив:

15 червня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАН-АГРО» (далі ТОВ «ЛАН-АГРО») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за яким просило визнати недійсним укладений 15 березня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір оренди земельної ділянки, площею 1,9382 га, кадастровий номер :03:002:0060, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області, право оренди за яким було зареєстроване на підставі рішення державного реєстратора Черепашинецької сільської ради Калинівського району Вінницької області від 28 березня 2019 року, індексний номер 46294076.

На обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що 02 лютого 2009 року ОСОБА_1 з використанням дошлюбного прізвища ОСОБА_3 уклала договір оренди цієї земельної ділянки з ТОВ «ЛАН-АГРО» строком на 10 років. Договір був зареєстрований 26 листопада 2012 року в Калинівському районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центру Державного земельного кадастру при ДКУ по земельних ресурсах», про що у державному реєстрі земель вчинено запис № 05975, відповідно строк дії договору закінчується 26 листопада 2022 року. Таким чином ОСОБА_1 уклала 15 березня 2019 року з ОСОБА_2 договір оренди земельної ділянки, право оренди якої належало ТОВ «ЛАН-АГРО» на підставі чинного договору оренди від 02 лютого 2009 року

21 вересня 2020 року ОСОБА_1 подала позов до ТОВ «ЛАН-АГРО». Просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений 02 лютого 2009 року між ТОВ «ЛАН-АГРО» та ОСОБА_4 , площею 1,9382 га, кадастровий номер :03:002:0060, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області, та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Вказувала, що договору оренди належної їй земельної ділянки з ТОВ «ЛАН-АГРО» не укладала, підпис у договорі виконаний не нею, а іншою особою, про що, зокрема свідчить те, що на момент підписання договору вона вже змінила прізвище з ОСОБА_3 на ОСОБА_5 .

Крім того, 01 березня 2007 року договір оренди цієї ж земельної ділянки вона уклала з Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «ЛАН» (далі СТОВ «ЛАН») строком на 10 років, який був зареєстрований в Калинівському районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центру Державного земельного кадастру при ДКУ по земельних ресурсах» 30 липня 2007 року за № 73. Будь-яких угод про розірвання цього договору вона не укладала, а тому саме договір з ТОВ «ЛАН-АГРО» був укладений під час дії іншого чинного договору оренди її земельної ділянки.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 11 листопада 2020 року справу за позовом ТОВ «ЛАН-АГРО» об`єднано зі справою за позовом ОСОБА_1 та присвоєно їм один номер.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 23 липня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним договір оренди, укладений 02 лютого 2009 року між ТОВ «ЛАН-АГРО» та ОСОБА_4 , земельної ділянки, площею 1,9382 га, кадастровий номер :03:002:0060, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області, та скасовано запис про його державну реєстрацію. У позові ТОВ «ЛАН-АГРО» відмовлено. Вирішено питання про судові витрати у справі.

Рішення суду мотивовано тим, що договір оренди землі від 02 лютого 2009 року між ТОВ «ЛАН-АГРО» та ОСОБА_4 укладений під час дії договору оренди землі № 134, укладеного 01 березня 2007 року між СТОВ «ЛАН» та ОСОБА_4 щодо тієї ж земельної ділянки, а тому підлягає визнанню недійсним, як такий, що суперечить вимогам закону. Реєстрація договору оренди землі № 312 від 02 лютого 2009 року порушує права та законні інтереси позивачки на розпорядження своєю власністю і не відповідає вимогам закону. Обраний позивачем ОСОБА_1 спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечує реальне відновлення порушеного права.

Суд першої інстанції відхилив доводи представника ТОВ «ЛАН-АГРО» адвоката Мельника Ю. М. про те, що на час державної реєстрації договору оренди землі № 312 від 02 лютого2009 року попередній договір оренди землі № 134 від 01 березня 2007 року вже було розірвано, на підтвердження чого був наданий лист за підписом в. о. начальника відділу у Калинівському районі міжрайонного управління у Калинівському та Липовецькому районах Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Логайчука М. В. від 09 листопада 2020 року № 0-2-0.181-719/124-20, за яким у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі навпроти запису щодо реєстрації договору оренди земельної ділянки, площею 1,9382 га, з кадастровим номером :06:000:0282, укладеного між ОСОБА_4 (орендодавець) та СТОВ «ЛАН» (орендар) здійснена відмітка щодо угоди про розірвання договору оренди за взаємною угодою, зареєстровано 24 грудня 2010 року. Суд зробив висновок про неналежність цього доказу, тому що ТОВ «ЛАН-АГРО» не надано належного та допустимого доказу у вигляді документу (угоди про розірвання договору оренди землі № 134 від 01 березня 2007 року), на підставі якого була здійснена відповідна відмітка. Сам же Державний реєстр речових прав на нерухоме майно не містить жодних реєстраційних даних (записів) щодо угоди між СТОВ «ЛАН» та ОСОБА_6 про розірвання договору оренди землі № 134 від 01 березня 2007 року та щодо договору оренди землі № 312, укладеного 02 лютого 2009 року між ОСОБА_4 та ТОВ «ЛАН-АГРО». Натомість, як свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 207494197 від 24 квітня 2020 року, наявний реєстраційний запис № 30848577, внесений 19 березня 2019 року державним реєстратором Черепашинецької сільської ради Калинівського району Вінницької області Демко С. В., про припинення речового права, а саме права оренди земельної ділянки, площею 1,9382 га, із кадастровим номером :06:000:0282, яка знаходиться на території Пиківської сільради Калинівського району Вінницької області, за СТОВ «ЛАН» згідно з укладеним 01 березня 2007 року договором оренди землі № 134 із ОСОБА_1 , на підставі пункту 37 цього ж Договору, який ТОВ «ЛАН-АГРО» не оспорено в судовому порядку.

ОСОБА_1 на підтвердження не підписання договору оренди землі № 312 від 02 лютого 2009 року та не погодження його умов не надала суду жодних належних та допустимих доказів. Від надання експертам необхідних матеріалів та документів, які потрібні були для проведення судової почеркознавчої експертизи, вона фактично ухилилась. Зміна прізвища після реєстрації шлюбу та отримання ОСОБА_1 нового документу, що посвідчує її особу, не виключають можливості підписання нею цього договору за своїм дошлюбним прізвищем.

Суд прийшов до висновку про необхідність визнання недійсним договору оренди землі № 312 від 02 лютого 2009 року, укладеного між ОСОБА_6 та ТОВ «ЛАН-АГРО», беручи до уваги, що оскаржуваний ТОВ «ЛАН-АГРО» договір оренди земельної ділянки від 15 березня 2019 року, що підписаний між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , був укладений вже після припинення дії договору оренди землі № 134 від 01 березня 2007 року, то підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ЛАН-АГРО» немає.

В апеляційній скарзі ТОВ «ЛАН-АГРО», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просило скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення його позову і, відповідно, відмову у позові ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції необґрунтовано відхилив лист в. о. начальника відділу у Калинівському районі міжрайонного управління у Калинівському та Липовецькому районах Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Логайчука М. В. від 09 листопада 2020 року № 0-2-0.181-719/124-20, за яким у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі навпроти запису щодо реєстрації договору оренди земельної ділянки площею 1,9382 га, з кадастровим номером :06:000:0282, укладеного між ОСОБА_4 (орендодавець) та СТОВ «ЛАН» (орендар) здійснена відмітка щодо угоди про розірвання договору оренди за взаємною угодою, зареєстровано 24 грудня 2010 року. Не звернув увагу, що запис про реєстрацію розірвання договору здійснено відповідно до чинного на час його вчинення Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Держкомзему України від 02 липня 2003 року № 174. Відповідно суд зробив помилковий висновок про укладення договору оренди землі між ТОВ «ЛАН-АГРО» та ОСОБА_6 02 лютого 2009 року під час дії договору оренди цієї ж земельної ділянки, укладеного ОСОБА_1 з СТОВ «ЛАН» 01 березня 2007 року. Реєстрація договору оренди, укладеного ОСОБА_1 з ТОВ «ЛАН-АГРО» відбулась 26 листопада 2012 року відповідно до Порядку ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року № 1021.

Зазначало, що саме вчинені у встановленому на час їх вчинення порядку записи про державну реєстрацію договору оренди землі / його припинення є належним доказами чинності / не чинності договору, а тому суд першої інстанції не мав підстав для висновку про те, що єдиним доказом на підтвердження припинення договору оренди землі від 01 березня 2007 року, укладеного між ОСОБА_7 та СТОВ «ЛАН» є лише угода про розірвання цього договору.

Щодо висновку суду про відсутність запису про реєстрацію припинення договору оренди землі між ОСОБА_7 та СТОВ «ЛАН» та реєстрацію договору оренди від 02 лютого 2009 року, укладеного з ТОВ «ЛАН-АГРО», то звертало увагу на те, що він суперечить приписам пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якою установлено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за умови, що реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Частини перша та друга статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачають, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд розглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 належить земельна ділянка, площею 1,9382 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :06:000:0282 (державний акт на право власності на земельну ділянка в Т. 1 на а. с. 21).

01 березня 2007 року ОСОБА_9 уклала договір оренди належної їй земельної ділянки з СТОВ «ЛАН» строком на 10 років (Т. 1 а. с. 52).

Відповідно до листа в. о. начальника відділу у Калинівському районі міжрайонного управління у Калинівському та Липовецькому районах Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Логайчука М. В. від 09 листопада 2020 року № 0-2-0.181-719/124-20 у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі навпроти запису щодо реєстрації договору оренди земельної ділянки, площею 1,9382 га, з кадастровим номером :06:000:0282, укладеного між ОСОБА_4 (орендодавець) та СТОВ «ЛАН» (орендар), здійснена відмітка щодо угоди про розірвання договору оренди за взаємною угодою, зареєстровано 24 грудня 2010 року (Т. 1 а. с. 98 99), а на а. с. 100, 102 у цьому ж томі є копії аркушів з Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, з відповідними записами щодо реєстрації та розірвання договору з СТОВ «ЛАН».

2 лютого 2009 року ОСОБА_9 уклала договір оренди зазначеної земельної ділянки з ТОВ «ЛАН-АГРО». Згідно з пунктом 3.1 цього договору його укладено на строк 10 років. Договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (пункт 14). Договір зареєстровано 26 листопада 2012 року в Калинівському районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центру Державного земельного кадастру при ДКУ по земельних ресурсах», про що у державному реєстрі земель вчинено запис № 05975 (Т. 1 а. с. 13 14). Реєстрація цього договору підтверджується копією Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі (Т. 1 а. с. 19).

15 березня 2019 року ОСОБА_1 уклала договір оренди цієї ж земельної ділянки з ОСОБА_2 , право оренди за яким було зареєстроване на підставі рішення державного реєстратора Черепашинецької сільської ради Калинівського району Вінницької області від 28 березня 2019 року, індексний номер 46294076 (Т. 1 а. с. 22 23, 80 81).

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» (далі Закон) договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 15 Закону істотними умовами договору оренди землі є:

об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки);

строк дії договору оренди;

орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Згідно з усталеною правовою позицією, висловленою зокрема у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі № 6-94 цс 13, виходячи з того, що відповідно до статті 15 ЦК України та статті 4 ЦПК України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, при вирішенні спорів про визнання недійсними договорів оренди землі суд повинен встановити чи дійсно порушуються права орендодавців у зв`язку укладенням таких договорів, а також з`ясувати у чому саме полягає порушення їхніх законних прав.

Права орендодавця визначено статтею 24 Закону, зокрема орендодавець має право вимагати від орендаря:

-використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди;

-дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил;

-отримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються;

-своєчасного внесення орендної плати.

Натомість, встановленому статтею 25 Закону праву орендаря самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі кореспондується обов`язок орендодавця передати в користування земельну ділянку у стані, що відповідає умовам договору оренди (частина друга статті 24 Закону).

Отже, вільне на власний розсуд розпорядження земельною ділянкою її власником шляхом укладення нового договору оренди до закінчення строку дії попереднього договору оренди тієї ж самої земельної ділянки з іншим орендарем, є порушенням права попереднього орендаря, у даному випадку СТОВ «ЛАН», саме з боку власника земельної ділянки ОСОБА_10 , тобто ніяким чином не звужує обсягу її прав як власника земельної ділянки та орендодавця.

Відтак, виходячи із принципу індивідуальності судового захисту (частина перша статті 4 ЦПК України), з урахуванням відсутності вимог щодо недійсності оспорюваного договору оренди з боку СТОВ «ЛАН», суд першої інстанції не мав підстав для висновку, що укладення 2 лютого 2009 року між ОСОБА_11 та ТОВ «ЛАН-АГРО» договору оренди земельної ділянки під час дії договору, укладеного ОСОБА_4 з СТОВ «ЛАН» 01 березня 2007 року, порушує права відповідачки позивачки ОСОБА_1 .

Щодо позовних вимог ТОВ «ЛАН-АГРО», то апеляційний суд виходить із такого.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом (далі ЗК) України, Законом України «Про оренду землі».

Передання в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності, зокрема, громадян, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (частина друга статті 124 ЗК України у редакції, чинній на час підписання ОСОБА_6 з ТОВ «ЛАН» договору оренди землі та його державної реєстрації).

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 125 ЗК України у вказаній редакції право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом (статті 20 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час підписання ОСОБА_11 з ТОВ «ЛАН-АГРО» договору оренди землі та його державної реєстрації).

Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації (стаття 18 Закону України «Про оренду землі» у вказаній редакції).

На час підписання 15 березня 2019 року оскарженого ТОВ «ЛАН-АГРО» договору оренди та реєстрації права оренди земельної ділянки ОСОБА_1 за ОСОБА_2 був чинним інший договір оренди цього ж об`єкту, укладений ОСОБА_11 з ТОВ «ЛАН-АГРО» 02 лютого 2009 року, який був зареєстрований 26 листопада 2012 року у відділі Держкомзему в Калинівському районі Вінницької області.

Згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які би перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою (абзац четвертий частини другої статті 24 Закону України «Про оренду землі»).

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною (пункт «в» частини третьої статті 152 ЗК України).

Внаслідок укладення оскарженого договору ОСОБА_2 отримав право оренди земельною ділянкою ОСОБА_1 , що стало перешкодою для ТОВ «ЛАН-АГРО» у реалізації аналогічного права щодо тієї самої земельної ділянки.

Підставою недійсності правочину є, зокрема невідповідність змісту правочину вимогам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України).

З огляду на це апеляційний суд прийшов до висновку про порушення права ТОВ «ЛАН-АГРО» на оренду земельної ділянки та наявність підстав для визнання оскарженого договору оренди, укладеного 15 березня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 недійсним.

Такі самі висновки щодо застосування цих норм матеріального права у ситуації одночасного існування кількох прав оренди на одну і ту саму земельну ділянку містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду 12 червня 2018 року у справі № 823/378/16, від 07 серпня 2019 року у справі № 193/11/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 587/2331/16-ц та від 15 січня 202 року у справі № 587/2326/16-ц.

Крім того, щодо висновків суду першої інстанції про те, що лист за підписом в. о. начальника відділу у Калинівському районі міжрайонного управління у Калинівському та Липовецькому районах Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Логайчука М. В. від 09 листопада 2020 року № 0-2-0.181-719/124-20 є неналежним доказом, апеляційний суд зазначає таке.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77 ЦПК України).

Згідно зі статтею 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом (частини перша, друга статті 95 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час реєстрації укладеного 02 лютого 2009 року договору оренди землі між ОСОБА_1 та ТОВ «ЛАН-АГРО», договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Таким чином, на момент реєстрації розірвання договору оренди землі з СТОВ «ЛАН» та реєстрації договору з ТОВ «ЛАН» реєстрації підлягав відповідний договір, а не речове право і момент чинності, тобто виникнення прав і обов`язків за таким договором, пов`язувався із моментом державної реєстрації договору оренди землі.

Пунктом 4.2 чинного на час реєстрації розірвання договору оренди земельної ділянки ОСОБА_1 зі СТОВ «ЛАН» та реєстрації договору з ТОВ «ЛАН-АГРО» Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого Наказом Державного комітету по земельних ресурсах від 02 липня 2003 N 174 (далі Тимчасовий порядок), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 липня 2003 року за N 641/7962 установлено, що державна реєстрація державного акта на право власності на земельну ділянку, державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, договору оренди землі здійснюється шляхом внесення записів реєстрації до книги реєстрації.

Книга записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі це документ суворого обліку, який є складовою частиною державного реєстру земель та містить відомості про зареєстровані державні акти на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договори оренди (суборенди) землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок.

Відповідь в. о. начальника відділу у Калинівському районі міжрайонного управління у Калинівському та Липовецькому районах Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Логайчука М. В. від 09 листопада 2020 року № 0-2-0.181-719/124-20 на адвокатський запит адвоката Мельника Ю. М. містить зазначення посади відповідної посадової особи та її особистий підпис, виконана на офіційному бланку із зазначенням реквізитів міжрайонного управління. Доказів, які б давали підстави ставити під сумнів викладені у ній відомості, а також копії записів із Книга записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, у справі немає.

Таким чином, оскільки ця відповідь містить інформацію щодо предмета доказування про реєстрацію угоди про розірвання договору оренди земельної ділянки площею 1,9382 га, з кадастровим номером :06:000:0282, укладеного між ОСОБА_4 (орендодавець) та СТОВ «ЛАН» (орендар) та реєстрацію договору оренди цієї земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_4 (орендодавець) та ТОВ «ЛАН-АГРО» (орендар), то суд першої інстанції зробив помилковий висновок про неналежність цього доказу.

При цьому суд зазначив про ненадання ТОВ «ЛАН-АГРО» угоди про розірвання договору оренди земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_4 (орендодавець) та СТОВ «ЛАН» (орендар), однак не зазначив як особа, яке не є учасником відповідних договірних правовідносин, повинна була отримати таку угоду.

Що ж до відсутності відомостей про реєстрацію припинення права оренди за договором оренди земельної ділянки, укладеним між ОСОБА_4 та СТОВ «ЛАН», та права оренди за договором оренди земельної ділянки, укладеним між ОСОБА_4 та ТОВ «ЛАН-АГРО» у витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, то, як зазначалось вище, речові права, які виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними відповідно до приписів частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», за умови якщо: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Оскільки на час припинення права оренди земельної ділянки за договором, укладеним між ОСОБА_4 та СТОВ «ЛАН» та виникнення права оренди за договором оренди земельної ділянки, укладеним між ОСОБА_4 та ТОВ «ЛАН-АГРО», чинним законодавством передбачалась не реєстрація речового права, а реєстрація відповідного правочину, як підстава для виникнення відповідних прав і обов`язків, реєстрація цих угоди та договору була проведена відповідно до законодавства, що діяло на той момент шляхом внесення відповідних записів до Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, то суд першої інстанції не мав підстав ставити під сумнів державну реєстрацію цих угоди та договору, здійснених, відповідно 24 грудня 2010 року та 26 листопада 2012 року, через відсутність відповідних записів у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, ведення якого почалось із 01 січня 2013 року.

Апеляційний суд звертає також увагу на те, що відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо земельної ділянки ОСОБА_1 були внесені лише 19 березня 2019 року на підставі правовстановлюючих документів, поданих ОСОБА_2 для здійснення реєстрації права оренди за договором від 15 березня 2019 року відповідно до статті 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за якою заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позову ТОВ «ЛАН-АГРО» та, відповідно, відмову у позові ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАН-АГРО» задовольнити.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 04 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАН-АГРО» задовольнити.

Визнати недійсним укладений 15 березня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір оренди земельної ділянки площею 1,9382 га, кадастровий номер :03:002:0060, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області, право оренди за яким було зареєстроване на підставі рішення державного реєстратора Черепашинецької сільської ради Калинівського району Вінницької області від 28 березня 2019 року, індексний номер 46294076.

У позові ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , 22421, с. Шепіївка Калинівського району Вінницької області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАН-АГРО», 22421, вул. Революційна, 1А, с. Шепіївка Калинівського району Вінницької області, , 7567 (сім тисяч п`ятсот шістдесят сім) грн 20 к. у відшкодування судового збору, з яких: 3153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн 00 к., сплачених за подання позовної заяви, 4414 (чотири тисячі чотириста чотирнадцять) грн 20 к., сплачених за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

(Повний текст судового рішення виготовлено 30 грудня 2021 року).

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: Т. М. Шемета

М. М. Якименко