Справа № 426/5644/20
УХВАЛА

іменем України

10 березня 2021 року м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Реки А.С.,

за участю секретаря судового засідання Філіпенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Сватівського районного суду Луганської області в м. Сватове заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

Встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулися до суду з заявою про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування заявлених вимог зазначають, що 24 грудня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ML-900/001/2010, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 125000 грн. Датою остаточного повернення кредиту є 24 грудня 2025 року. Виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечено порукою шляхом укладення між банком та ОСОБА_2 Договору поруки № SR-900/001/2010 від 24 грудня 2010 року. Окрім того, з метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 24 грудня 2010 року між Банком та ОСОБА_1 укладено Договір іпотеки № PML-900/001/2010, відповідно до якого в іпотеку передано квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на праві власності. 19 травня 2017 року між ПАТ «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір про відступлення прав вимоги № 19/05/17, відповідно до якого право грошової вимоги за Кредитним договором № ML-900/001/2010 від 24 грудня 2010 року перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Також, 19 травня 2017 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого права іпотекодержателя за договором іпотеки № PML-905/040/2008 від 21 жовтня 2008 року перейшли до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Відповідно до п. 2.1. Договору відступлення прав вимоги № 19/05/17, первісний кредитор передає новому кредитору право вимоги виконання боржниками боргових зобов`язань за Кредитними договорами в розмірах, зазначених в реєстрах боржників. У зв`язку з невиконанням зобов`язань ОСОБА_1 по поверненню коштів за кредитним договором № ML-900/001/2010 від 24 грудня 2010 року перед новим кредитором - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» утворилася заборгованість у розмірі 138587,22 грн., яку заявою від 09 березня 2021 року було збільшено до 249580,43 грн. Відповідно до Інформаційної довідки, за позичальником також зареєстрована 1/3 частина квартири загальною площею 51 кв.м, житловою площею 29,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору дарування частки квартири від 01.04.2016 року. У зв`язку з тим, що позичальник вже довгий час не обслуговує кредит, фактично привласнив кошти та безпідставно ними користується на власний розсуд, просять суд забезпечити позов шляхом встановлення заборони відповідачу ОСОБА_1 , а також будь-яким особам суб`єктам, на які покладено функції із проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема, але не виключно акредитованим суб`єктам, державним реєстраторам, нотаріусам та іншим особам державної реєстрації (у тому числі, але не виключно, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад), вчиняти будь-які реєстраційні дії, пов`язані з відчуженням, розпорядженням в будь-який інший спосіб та з державною реєстрацією прав власності або інших речових прав на нерухоме майно, а саме: 1/3 частину квартири, загальною площею 51 кв.м., житловою площею 29,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування частки квартири від 01.04.2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, накладенням арешту на майно.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 04.03.2021 року, доданих заявником до заяви про забезпечення позову, право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_3 належить ОСОБА_1 , підстава виникнення права власності - договір дарування частки квартири, серії 1011, виданий 01.04.2016, виданого приватним нотаріусом Діпропетровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ст. 150 ч.3 ЦПК України).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Крім того, заявник має обґрунтувати необхідність застосування саме такого виду заходу забезпечення позову, який вказаний в заяві про забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 308/3824/16-ц.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Довіра та Гарантія про забезпечення позову задоволенню не підлягає, що не позбавляє права заявника звернутись до суду повторно із відповідним обґрунтуванням застосування заходів забезпечення позову.

Керуючись статтями 149-153, 260 ЦПК України, суд,-

Ухвалив:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Луганського апеляційного суду безпосереднього або через Сватівський районний суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: А.С. Река