Справа № 461/3122/19
Провадження № 2/369/1496/21
РІШЕННЯ

Іменем України

31.12.2021 року м. Київ

Києво - Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Дубас Т.В.,

при секретарі Мазурик Д.С.,Житар А.А.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

за участю відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Києво-Святошинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області про оспорювання батьківства та виключення відомостей про померлу особу, як батька з актового запису про народження дитини, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_5 звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_5 (надалі - ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначене підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 .

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.07.2018 р. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано недієздатним з шестимісячного віку, встановлено опіку над недієздатним ОСОБА_5 та призначено ОСОБА_1 опікуном недієздатного ОСОБА_5

ОСОБА_6 , починаючи з 11.10.2006 р. перебував у зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві шлюбі з ОСОБА_3 (надалі - Відповідач або ОСОБА_3 ), від шлюбу у сторін народилася донька - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження останньої, копія якого додається.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , копія якого додається до позову.

Після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до ст. 1220 Цивільного кодексу України відкрилася спадщина на 13/25 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 0:01:017:0001.

За життя ОСОБА_6 було складено заповіт, яким він заповів все своє майно рухоме та нерухоме, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і, взагалі, все те, що на день його смерті належало йому та на що він за законом мав би право, своїй доньці - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Незалежно від змісту вказаного вище заповіту, право на спадкування після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , - право на обов`язкову частку у спадщині - має його син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого визнано за рішенням суду недієздатним з шестимісячного віку, а також малолітній син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьківство відносно якого оспорюється ОСОБА_1 , яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_5 .

Таким чином, спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняли: донька померлого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; недієздатний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Влітку 2018 року ОСОБА_1 стало відомо, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 народила дитину - ОСОБА_5 , батьком якої в свідоцтві про народження було записано померлого ОСОБА_6 . Державна реєстрація народження ОСОБА_5 проведена Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво- Святошинського району Київської області 15.06.2018 р., про що складено відповідний актовий запис №125.

Після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , і до народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , сплинуло шість місяців. За таких обставин підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є застосування ст. 133 СК України, в якій визначено, що, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

ОСОБА_1 , яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважає, що ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , не може бути батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 не було відомо про вагітність ОСОБА_3 , тобто ОСОБА_6 за життя не міг знати, що буде записаний батьком новонародженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 оскільки помер до його народження.

ОСОБА_6 та ОСОБА_3 не підтримували подружні стосунки та не проживали разом близько п`яти років до смерті ОСОБА_6 . Навіть у 2013 р. ОСОБА_3 зверталася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання їх спільної доньки, адже останній матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав взагалі, а дитина проживає з ОСОБА_3 і знаходиться на її утриманні. За результатами розгляду справи про стягнення аліментів Києво-Святошинським районним судом Київської області було ухвалено рішення від 06.08.2013 р. (справа №369/6649/13-ц).

ОСОБА_6 проживав один в будинку АДРЕСА_2 до дня смерті. При цьому, ОСОБА_3 жодного разу з червня 2017 року в будинку не з`являлася. Крім того, у будинку, де проживав ОСОБА_6 було відсутнє постачання електроенергії і останній жив без світла. Крім того, ОСОБА_6 незадовго до смерті отримав травму голови, не пам`ятав ні ОСОБА_1 , ні їх спільних дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 не займалася також і організацією поховання ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Тому позивач просила суд визнати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , таким, що не є біологічним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Виключити відомості про ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , як про батька з актового запису про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , складеного 15.06.2018 р. Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис №125.

Зобов`язати Києво-Святошинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області внести зміни в актовий запис №125 про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , складеного 15.06.2018 р. Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, а саме: виключити із графи «батько» відомості про ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідачем ОСОБА_3 було подано до суду відзив, в якому зазначено що позивачкою ОСОБА_1 та її представником адвокатом Хомич І.О. змістом позовної заяви грубо порушується стаття 32 Конституції України, якою встановлено, що „Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією У країни,... Кожному гарантується судовий Захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Крім того, позивачка вдається до спотвореного тлумачення та фальшування фактів, своє бажане намагається видати за дійсне, своєвільно трактує норми законодавства, що межує із шахрайством.

Так, вона неправомірно посилається на припис ч. 3 статті 137 Сімейного кодексу України, тоді як оспорювання батьківства після смерті особи, яка записана батьком дитини можливе на підставі ч. І цієї статті, а саме: „Якщо той, хто записаний батьком дитини, помер до народження дитини, оспорити його батьківство мають право його спадкоємці, за умови подання ним за життя до нотаріуса заяви про невизнання свого батьківства.

Тобто, якщо сам батько за життя звернувся до нотаріуса з приводу оспорювання свого батьківства ще ненародженої дитини та, після звернення передчасно помер, то його спадкоємці можуть довести справу до кінця вже в суді. Оспорювати батьківство у всіх інших випадках можуть тільки мати та батько дитини, а спадкоємці тільки у одному випадку, якщо особа за життя не знала про те, що записана батьком дитини, і це стало відомо після її смерті!

Позивачка ОСОБА_1 і покійний ОСОБА_6 припинили шлюб у 2003 році, від шлюбу мали двох синів. З цього часу позивачка з дітьми перейшла жити у будинок літньої кухні, а покійний із своєю матір`ю залишилися у будинку. Обидві споруди знаходяться на одному подвір`ї.

У 2003 році ОСОБА_1 звернулася до суду про стягнення аліментів. Судом був виданий виконавчий лист та відкрито виконавче провадження. Потім у 2006 році вона подала заяву про відмову від аліментів і відсутність претензій до ОСОБА_6 , виконавчий лист було повернено.

Згодом ОСОБА_1 підробила цей виконавчий лист, змінивши дату з №2-433 від 23.01.2003 р. на №2-433 від 23.01.2008 р. і знову державною виконавчою службою було відкрито виконавче провадження, по якому у 2010 році ОСОБА_9 було притягнуто до кримінальної відповідальності за рішенням суду.

У 2006 році покійний одружився з ОСОБА_3 , у них народилася дочка ОСОБА_8 , 2007 р.н.

З часом, після смерті матері покійного-власниці нерухомості, неочікувано стало відомо, що вона 12/25 частин подарувала невістці ОСОБА_1 , а 13/25 частин спадкував покійний ОСОБА_6 , який свою частку майна ще за життя заповів своїй дочці.

Є безліч доказів знущання з боку ОСОБА_1 над покійним і його сім`єю: вона забором перекрила доступ до криниці - єдиного джерела води, вона незаконно уклала договір на користування електроенергією замість власниці-свекрухи та до 2014 року користувалася в своїй літній кухні електроенергією через лічильник, який знаходився в будинку, не сплачувала за споживання, на всі прохання передати договір цинічно відмовляла. Доказом є її письмова відповідь на звернення ОСОБА_3 , а також рішення Києво-Святошинського суду, яким з позивачки стягнуто заборгованість у сумі близько 13 тисяч гривень.

Через цинічну незгоду позивачки врегулювати питання користування електроенергією у червні 2017 року будинок від електромережі було відрізано. На звернення ОСОБА_3 їй було відмовлено в укладанні договору і будинок залишився без світла і тепла. Вже наприкінці 2017 року ОСОБА_3 з дочкою та вже вагітна не могла жити у будинку, а оскільки у будинку неможливо було готувати їжу, тому ОСОБА_3 щодня приносила гарячу їжу ОСОБА_6 , допоки він не помер у цьому холодному будинку ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Доказами того, що поховання покійного здійснила ОСОБА_3 є лист Києво- Святошинської місцевої прокуратури від 02.01.2018 р. № 728 про надання дозволу на видачу тіла ОСОБА_6 для захоронення; копія договору- замовлення про надання ритуальних послуг від 03.01.2018 р., а також про надання допомоги на поховання ( лист від 13.02.2018 р. № 02-5-ЯЗ/49-31.2), натомість позивачка стверджує, що ОСОБА_3 не хоронила (абзац шостий с. З позовної заяви). До позовної заяви додається акт обстеження матеріально- побутових умов проживання громадянки ОСОБА_1 , яка мешкає по АДРЕСА_2 . Натомість, у написаному депутатом власноручно тексті не відображено умови проживання ОСОБА_1 , а йдеться про покійного ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 . Наголошую, що тих осіб, які зазначені в акті як свідки, на похованні не було.

ОСОБА_3 та ОСОБА_6 перебували у законному шлюбі. За життя він знав про вагітність, відносився до цього з порозумінням, надав довіреності (від 17.11.2012 р. і від 26.09.2017 р.) ОСОБА_3 для вирішення всіх питань, у тому числі щодо призначення йому пенсії.

Після смерті ОСОБА_6 було відкрито спадкову справу за заповітом за заявою ОСОБА_3 .. З цього часу ОСОБА_1 та її здоровий молодший син злочинно втручаються у справи сім`ї ОСОБА_3 , намагаються за не існуючими підставами та не чинними документами, використовуючи недієздатність невинної дитини, не допустити оформлення спадщини за заповітом. При цьому, вона заявляє турботу про інтереси молодшого сина ОСОБА_3 2018 р.н., про недопустимість чого остання попереджала позивачку у судовому засіданні Києво-Святошинського районного суду.

На цей час недієздатний син позивачки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із 2008 року знаходиться на повному "'державному утриманні у Білоцерківському дитячому будинку-інтернаті як людина з особливими потребами (розумова відсталість), а ОСОБА_1 тільки у 2018 році за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області була визнана його опікуном. При чому, питання порушила сама позивачка після того, як дізналася про смерть ОСОБА_6 .

У лютому 2018 р. позивачка ОСОБА_1 отримавши у Києво- Святошинському районному відділі державної виконавчої служби Довідку- розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, затверджену 19 лютого 2018 р., намагалася стягнути заборгованість у сумі 92 287 грн. з ОСОБА_3 . Однак, після перевірки виконавчої справи вказану довідку було скасовано керівником територіального підрозділу.

Державним нотаріусом Києво-Святошинської районної нотаріальної контори Київської області Панікар В.М. від 12.02.2019 р. № 338/02-31 відмовлено ОСОБА_5 у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом на 13/25 частку майна, яке за заповітом покійного ОСОБА_6 успадковує його дочка ОСОБА_8 . Не зважаючи на це, позивачка ОСОБА_1 стверджує, що спадщину її син прийняв.

Також необхідно наголосити, що 09.10.2017 р. у Києво- Святошинському районному суді відкрито провадження у цивільній справі № 369/11008/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про виділення в натурі частки із майна. Позивачка просить суд виділити в натурі житлову кімнату у будинку по АДРЕСА_2 , яку їй подарувала мати покійного. Оскільки ця кімната є прохідною, то вже неодноразово судом було відмовлено ОСОБА_1 . На цей час проводиться будівельно-технічна експертиза по справі. ОСОБА_1 відмовляється відпродати ОСОБА_3 цю кімнату та припинити довготривалий конфлікт. Як видно з матеріалів вказаної справи на цей час ОСОБА_1 разом із молодшим сином проживає у так званій „літній кухні, яка складається з двох жилих кімнат (14,0 і 10,6 кв.м.), кіхні і котельні, загальна площа 43,2 кв. м.

З огляду на правову оцінку заявлених позивачкою позовних вимог, немає жодних правових підстав ставити під сумнів батьківство ОСОБА_6 та вилучення запису про це з акту цивільного стану. З моральної точки зору взагалі незрозуміло навіщо позивачці, втручаючись в особисте життя ОСОБА_3 , цинічно оспорювати батьківство покійного ОСОБА_6 щодо сина ОСОБА_5 2018 р.н., якщо питання про його статус як спадкоємця взагалі не піднімається.

Тому відповідач ОСОБА_3 просила відмовити у вимогах позову в повному обсязі.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області (головуючий суддя Медведський М.Д.) від 30.08.2019 року прийнято до розгляду дану цивільну справу в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 01.10.2019 призначено у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Києво-Святошинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Київській області про оспорення батьківства та виключення відомостей про померлу особу, як батька з актового запису про народження дитини судово-медичну, молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої поставити питання: Чи наявне кровне споріднення між ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , матір`ю якого є ОСОБА_3 ? чи є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 біологічним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ?

Проведення судово-медичної, молекулярно-генетичної експертизи доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи.

10.02.2020 року на адресу суду надійшло повідомлення з Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи про те що в установі провести судово-медичну експертизу на предмет встановлення біологічного батьківства можливо лише за наявністю зразку крові передбачуваного батька. У зв`язку з тим, що зразок крові померлого ОСОБА_6 відсутній, ухвалу суду від 01 жовтня 2019 року по справі №461/3122/19 повернуто без виконання.

Ухвалою суду від 24.02.2020 року відновлено провадження у справі.

На підставі розпорядження керівника апарату суду від 22.04.2020 року № 352 було здійснено повторний автоматизований розподіл даної справи та передано її в провадження судді Дубас Т.В.

На підставі ухвали від 22.04.2020 року дана справа прийнята в провадження судді Дубас Т.В.

Ухвалою суду від 27.07.2021 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про призначення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи та проведення її шляхом ексгумації та відібрання зразків для біологічного дослідження у померлого залишено без задоволення.

В судове засідання 11.11.2021 учасники справи не з`явилися. Про час дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та представника. Позов підтримала та просила суд задовольнити.

Відповідач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Проти позову заперечувала в повному обсязі.

Третя особа направила до суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника відділу.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_9 народився ОСОБА_5 , батьками якого є ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_10 народився ОСОБА_7 , батьками якого є ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2 .

12 жовтня 2017 року виконавчим комітетом Боярської міської ради було зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , актовий запис № 677.

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_5 , батьками якого згідно актового запису № 125 складеного Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 15.06.2018 зазначено ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .

Згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.07.2018 р. у справі № 357/1933/18, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано недієздатним з шестимісячного віку, встановлено опіку над недієздатним ОСОБА_5 та призначено ОСОБА_1 опікуном недієздатного ОСОБА_5 .

Таким чином ОСОБА_5 народився через 5 (п`ять місяців) після смерті ОСОБА_6 .

Статтею 133 СК України передбачено, що якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

Згідно зі ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Статтею 137 СК України визначено порядок оспорювання батьківства після смерті особи, як записана батьком дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 СК України якщо через поважні причини особа не знала про те, що записана батьком дитини, і померла, оспорити батьківство можуть її спадкоємці: дружина, батьки та діти.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення ЄСПЛ у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13).

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як роз`яснено судом у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», статтею 137 СК України передбачено можливість оспорювання батьківства й після смерті особи, записаної батьком дитини. Якщо така особа померла до народження дитини, оспорити батьківство мають право спадкоємці цієї особи за умови подання нею за життя заяви нотаріусу про невизнання свого батьківства.

У разі настання смерті особи після оспорення нею свого батьківства в суді її спадкоємці можуть підтримати позовну заяву відповідно до положень статті 37 ЦПК України про процесуальне правонаступництво в цивільних справах.

Коли ж померла особа не знала про те, що її записано батьком дитини, оспорити батьківство вправі її спадкоємці першої черги за законом, названі у статті 1261 ЦК України дружина, батьки й діти.

У зазначених випадках батьківство оспорюється шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про померлу особу як батька з актового запису про народження дитини.

При розгляді даної судової справи судом позивачем не було надано доказів того, що за своє життя померлий ОСОБА_6 подав до нотаріуса заяву про невизнання свого батьківства відносно ОСОБА_5 який народився ІНФОРМАЦІЯ_6 .

В постанові від 23 вересня 2020 року (Справа № 202/4051/18; провадження № 61-18435св19) Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду погодився із висновками судів першої та апеляційної інстанції про те, що посилання позивача на частину третю статті 137 СК України не може бути підставою для звернення до суду, оскільки в такому випадку актовий запис щодо особи, як батька дитини має вчинятися за його життя.

З наведеного суд приходить до висновку що в даному випадку у суду відсутні підстави для задоволення вимог позову з підстав на які посилається позивач ОСОБА_1 , яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_5 , оскільки відповідно до ч. 3 ст. 137 СК України, на яку посилається позивач, встановлено, що якщо через поважні причини особа не знала про те, що записана батьком дитини, і померла, оспорити батьківство можуть її спадкоємці.

Позивач же в своїй заяві на власний розсуд трактує зазначену норму права і зазначає, що оспорити батьківство можуть спадкоємці особи, яка не знала про те, що буде записана батьком дитини, що суттєво відрізняється від офіційного змісту даної норми права.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною 1 ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у вимогах позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись 12, 13, 76-81, 89, 258, 259, 263 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Києво-Святошинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області про оспорювання батьківства та виключення відомостей про померлу особу, як батька з актового запису про народження дитини залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області або безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено удень його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Дубас Т.В.