РІШЕННЯ

Іменем України

04.03.2021 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова,

в складі:

головуючого-судді Ванівського Ю. М.

при секретарі Кремси Б. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Правекс банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

18 вересня 2019 року позивач АТ «Правекс-Банк» звернувся до Жовківського районного суду Львівської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення боргу за нарахованими 3% річних та пені за порушення позичальником зобов`язання за кредитним договором №2476-004/08Р від 13.10.2008 року в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 1 008 021,07 грн. та судовий збір 15 120,32 грн.

17 жовтня 2019 року ухвалою Жовківського районного суду Львівської області цивільну справу за позовом АТ «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу надіслано за підсудністю до Франківського районного суду м. Львова.

25 листопада 2019 року ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова Ванівського Ю.М. зазначену справу прийнято до свого провадження.

В обґрунтування позову позивач покликається на те, що 13 жовтня 2008 р. між відповідачем та позивачем було укладено кредитний договір № 2476-004/08P, відповідно до умов якого ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 92 800,00 доларів США зі сплатою 14,49 % річних.

Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, та надав позичальнику обумовлену договором суму коштів.

Позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором в повному обсязі не погашена, також позичальник допустив порушення своїх зобов`язань щодо своєчасної сплати процентів за користування кредитом у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка на 02.02.2018 р. року становить 2 462 370,51 грн.

З огляду на те, що позичальником прострочено грошове зобов`язання по поверненню кредитних коштів отриманих на підставі кредитного договору, позивач вважає, що у нього виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення пені та 3% річних.

17.02.2020 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в якому ОСОБА_1 зазначив, що 16.11.2010 року банк надіслав йому вимогу про погашення заборгованості у повному обсязі та на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, тому в позивача відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, а також неустойку та 3% річних

Крім цього у відзиві відповідач зазначив, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 21.01.2019 р. справа № 450/722/18 у задоволенні позову АТ «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованість за кредитним договором №2476-004/08P від 13.10.2008 р. було відмовлено у повному обсязі у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності.

Стверджує, що у зв`язку із спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Також, відповідачем було заявлено про сплив строку позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Позивачем надано відповідь на відзив на позовну заяву від 11.03.2020 р. в якій заперечує доводи відповідача та просить суд задовольнити позов.

Представник позивача в судовому засідання, пояснення надав аналогічні до позовної заяви, просив позов задоволити.

В судовому засіданні представник відповідача, пояснення надав аналогічні до поданого відзиву, просив в задоволенні позову відмовити.

Суд заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 13 жовтня 2008р. між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №2476-004/08P. Відповідно до п. 1.1. якого, банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті на суму 92 800 доларів США для споживчих цілей, строком з 13 жовтня 2008р. до 13 жовтня 2028р. із сплатою 14,49 % річних.

Свої зобов`язання за кредитним договором перед банком відповідач в повному обсязі не виконав, також допустив порушення зобов`язань щодо своєчасної сплати процентів за користування кредитом, та станом на 02.02.2018р. року допустив заборгованість перед позивачем у розмірі 2 462 370,51 грн.

Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. ст. 1048, 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України, визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та закону.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

З матеріалів справи вбачається, що 16.11.2010 року позивач надіслав боржнику вимогу про погашення заборгованості у повному обсязі, тим самим на власний розсуд змінив строк виконання основного зобов`язання, періодичності платежів та порядку сплати процентів за користування кредитом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018р. по справі №310/11534/13-ц зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та неустойку, зокрема й пеню, припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Оскільки позивач шляхом відправлення вимоги самостійно змінив строк виконання основного зобов`язання, що призвело до зміни строку кредитування, в останнього відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, а також неустойку.

Крім цього в судовому засіданні встановлено, що в березні 2018р. АТ «Правекс Банк» звертався до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №2476-004/08P від 13.10.2008р.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 21 січня 2019 року по справі №450/722/18 у задоволенні позову було відмовлено у повному обсязі у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності.

Відповідно до статті 625 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що:

1. натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном;

2. конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку;

3. кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

Оскільки рішенням Франківського районного суду м. Львова від 21 січня 2019 року по справі № 450/722/18 було відмовлено у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором (основної вимоги) у зв`язку з пропуском позовної давності, то 3 % річних були нараховані позивачем по даній справі до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні яка не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ «Правекс Банк» про стягнення з Відповідача боргу за нарахованими 3% річних та пені за порушення зобов`язання за кредитним договором №2476-004/08Р від 13.10.2008 року є не обґрунтованими, а отже в їх задоволені слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 76, 77, 79, 80, 83, 95, 141, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України, суд, -

вирішив:

в задоволенні позову Акціонерного товариства «Правекс банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України п. п. 15., 15.5 до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Франківський районний суд м.Львова.

Повний текст рішення виготовлено 10.03.2021 року.

Суддя Ванівський Ю. М.