РІШЕННЯ

іменем України

03 березня 2021 рокуСправа №451/1344/19
Провадження № 2/451/123/21

Радехівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Войтович Н.В.

з участю відповідача, представника відповідача Рудика Б.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Радехові цивільну справу за позовом Приватного Акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП (в порядку регресу),-

встановив:

8 жовтня 2019 року представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП (в порядку регресу).

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 10.02.2017 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/5464193, яким було забезпечено автомобіль «Volkswagen Passat», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . За цим Договором (поліс ЦВ) ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» взяло на себе обов`язок, в разі настання події, яка є страховим випадком, і внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором, здійснити виплату страхового відшкодування. Страхувальник, в свою чергу зобов`язався, дотримуватись умов договору страхування, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 16.11.2017 року у м. Львів по вул. Під Дубом трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та забезпеченого автомобіля «Volkswagen Passat», державний реєстраційний номери НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Згідно Європротоколу, складеного учасниками на місці дорожньо-транспортної пригоди, страховий випадок стався внаслідок порушення Відповідачем Правил дорожнього руху України. 21.11.2017 року до Позивача звернувся Потерпілий із заявою про пошкодження транспортного засобу в зв`язку з дорожньо-транспортною подією, яка є страховим випадком відповідно до умов Договору. Позивач на підставі страхового акту, розрахунку суми страхового відшкодування до нього та на підставі ремонтної калькуляції Audatex № 189103 від 24.01.2018 р. здійснив виплату страхового відшкодування на користь Потерпілого в розмірі 8 937,37 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 11841 від 08.02.2018 р. Відповідач не повідомив Позивача про дорожньо-транспортну пригоду, чим порушив п. 5 ст. 21 Закону України «Про страхування» та п. 33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідач не виконав свої зобов`язання за договором страхування, що призвело до порушення прав Позивача на відшкодування шкоди. Просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Позивача - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», суму в якості страхового відшкодування у розмірі 8 937, 37 грн. (вісім тисяч дев`ятсот тридцять сім гривень 37 копійок) та витрати на оплату судового збору (а.с.1-4).

8 жовтня 2019 року, автоматизованою системою документообігу суду Д-3, судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.72).

2 листопада 2020 року відповідач подав відзив на позовну заяву про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП (в порядку регресу), в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на наведені підстави. Зокрема, зазначає, що 10.02.2017 року між сторонами укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/5464193, яким було забезпечено автомобіль, яким володів відповідач. Проте до матеріалів справи позивачем долучено лише Поліс №АК/5464193 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 10.02.2017 року, надалі по тесту «Поліс», який підписано сторонами. Самого договору з його істотними умовами позивачем до матеріалів справи не долучено, тому відповідач заперечує факт його укладення. Факт придбання полісу відповідач не заперечує, проте, позивач при видачі поліса повідомив в усній формі відповідача, що в разі настання страхового випадку можна скласти європротокол та повідомити позивача на гарячу лінію в телефонному режимі про настання страхового випадку. Жодних інших дій відповідачу не потрібно здійснювати, а лише надати відповіді на запитання, які буде ставити оператор позивача при повідомленні про страховий випадок. В позовній заяві зазначено позивачем про те, що відбулася дорожньо - транспортна пригода за участю відповідача, згідно якої позивач виплатив страхове відшкодування потерпілій стороні, а тому у позивача виникло право регресного позову до відповідача через те, що останній порушив договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/5464193, чим порушив вимоги ст.33 ч.33.1 п.33.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не повідомив в письмовій формі на протязі трьох робочих днів позивача про ДТП, тому у позивача виникло право регресного позову на підставі пп.г п.38.1.1 ч.38.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідач вважає, що позивач не вірно посилається на вказані норми Закону України, тому вимоги його не підлягають задоволенню. По-перше, жодного договору де вказано його істотні умови позивач та відповідач не підписували, це підтверджується документами поданим позивачем до суду. По-друге, позивач неправильно посилається в позовній заяві на норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме пп.г п.38.1.1 ч.38.1 ст.38, якою надається право позивачу на звернення до суду. Але дана норма закону передбачає такі вимоги: страховик - позивач після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. А стаття 33 цього закону підпункт 33.1.2 передбачає: у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: 33.1.2. вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди. В даному випадку відповідач вжив заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди, а саме в телефонному режимі повідомив на гарячу лінію позивача про настання ДТП, та відповів на поставлені запитання оператором позивача. Страховий випадок позивачем на підставі телефонного повідомлення зареєстрований. Ніяких усних та письмових роз`яснень позивач відповідачу не надав про подачу письмової заяви на протязі трьох робочих днів у страхову компанію. Крім того після цього ДТП, відповідач сильно промерз через погані погодні умови, ввечері падав дощ, коли сторони оформляли документи, а саме європротокол, відповідач захворів та на наступний день змушений був звернутися до Радехівської районної лікарні, лікарі якої на протязі тривалого часу з 17.11.2017 р. лікували відповідача, тому він і не міг звернутися до позивача з письмовою заявою про оформлення страхового випадку. Так як відповідач не має спеціальних знань у сфері права, виконав всі вимоги передбачені полісом страхування цивільно правової відповідальності, склав євро протокол, який наданий відповідачу при видачі страхового поліса та повідомив позивача в телефонному режимі про страховий випадок, тому вважає що позивачем позовні вимоги є не обґрунтовані та не відповідають нормам цивільного законодавства (а.с.93-95).

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак надіслав заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та не заперечують проти ухвалення по справі заочного рішення (а.с.109).

Відповідач та його захисник Рудик Б.А. позовні вимоги заперечили, надали суду пояснення, аналогічно викладеним у відзиві на позовну заяву. Звертали увагу суду на те, що неподання письмової заяви про страховий випадок не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідач особисто із свого мобільного телефону дзвонив, номером якого користується на протязі 20 років, та зафіксував подію, надав відповіді на всі поставлені йому запитання. Під час фіксування у телефонному режимі йому не було повідомлено про те, що на протязі трьох днів необхідно подати заяву письмово. Просили постановити рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вислухавши пояснення відповідача та його представника, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Крім того, відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України.

Суд встановив, що 10.02.2017 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ОСОБА_1 було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/5464193, яким було забезпечено автомобіль «Volkswagen Passat», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.44).

На час вчинення ДТП автомобіль потерпілого ОСОБА_2 , марки «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , був застрахований на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/ 1430670 з терміном дії з 17.09.2017 року до 16.09.2018 року включно (а.с.45-49).

Як вбачається із матеріалів справи 16.11.2017 року у м. Львів по вул.Під Дубом трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та забезпеченого автомобіля «Volkswagen Passat», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Згідно Європротоколу, складеного учасниками на місці дорожньо-транспортної пригоди, страховий випадок стався внаслідок порушення відповідачем Правил дорожнього руху України. В своїх зауваженнях відповідач ОСОБА_1 зауважив недотримання ним дистанції та визнав свою вину (а.с.56).

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

21.11.2017 року до позивача із заявою звернувся потерпілий - ОСОБА_2 з приводу виплати страхового відшкодування, у зв`язку із ДТП, яка є страховим випадком, відповідно до умов договору страхування (а.с.50-55,57-61).

Згідно страхового акту, розрахунку суми страхового відшкодування до нього та на підставі ремонтної калькуляції Audatex № 189103, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 8 937, 37 грн. (а.с.62-65).

Відповідно до платіжного доручення № 11841 від 08.02.2018 р. ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» здійснило виплату страхового відшкодування на користь потерпілого ОСОБА_2 в розмірі 8 937, 37 грн. (а.с.66).

29.03.2019 року позивачем на адресу відповідача надсилалась регресна вимога з проханням сплатити суму страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 8 937, 37 грн. на рахунок ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», яку відповідач одержав 10.04.2019 р., однак дана вимога залишилась без реагування (а.с.67,68).

Згідно довідок КНП «Радехівська центральна районна лікарня» Радехівської районної ради Радехівського району Львівської області від 1.12.2017 року, ОСОБА_1 дійсно лікувався в кабінеті офтальмолога Радехівської райполіклініки з 17.11.2017 по 1.12.2017 р. з приводу кон`юнктивіт по типу аденовірусного та перебував на амбулаторному лікуванні у лікаря отоларинголога КПН «Радехівської ЦРЛ» з 01.12.2017 р. по 09.12.2017 р. з діагнозом гострого правобічного гнійного середнього отиту (а.с.97-100).

У відповідь на адвокатський запит від 21.10.2020 року за №17, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» підтверджує здійснення телефонного дзвінку з телефона НОМЕР_3 на цілодобову службу страхувальника СК «ПЗУ Україна» 16.11.2017 року в період з 19.20 по 20.20 по страховому полісу №АК/5464193. Номер страхової справи по факту ДТП від 16.11.2017 року присвоєний - №189103. Окремо звертають увагу, що відповідно до п, 33.1.4 ч. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону,- МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Згідно пп. ґ п. 38.1.1 ч. 38.1 ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо він не повідомив страховика у строк і за умови визначені цим Законом. Отже, вищевказаним Законом перебачено обов`язок письмово повідомити Страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди (а.с.104).

Згідно з п.п.33.1.4. ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Відповідно до правового висновку Верховного суду України, який міститься у постанові від 13.02.2014 року неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування», не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову.

Згідно з п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У зв`язку з тим, що відповідач невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово не надав страховику повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу, то після виплати суми страхового відшкодування на користь потерпілої особи, у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди (в порядку регресу).

Однак, відповідач надав суду документальні підтвердження про те, що він з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, оскільки перебував на амбулаторному лікуванні в період часу з наступного дня настання ДТП 17.11.2017 року по 09 12.2017 рік (а.с.97, 98-98 зворот, 99-99 зворот,117).

Між сторонами виникли правовідносини, що підпадають під правове регулювання Цивільного кодексу України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так, відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р. розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоду, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в ч.1 ст.1166 ЦК України, де вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За правилами ст.1188 ЦК України шкода,завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах,а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 1191 ч.1 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобо встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15.05.2008 року та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» від 6.09.2005 року наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

В підпункті «ґ» 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Наведеними правовими нормами встановлено обов`язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди. Такий обов`язок встановлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини дорожньо-транспортної пригоди власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Факт неповідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування. Проте, зазначена норма вказує на право страховика щодо подання регресної вимоги, а не на необхідність безумовного стягнення сум у порядку регресу.

У разі якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами, відповідач як особа, винна у дорожньо-транспортній пригоді, притягнутий до адміністративної відповідальності, страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних, тому спори з таких зобов`язань повинні вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 16.09.2015 року у справі №6-284цс15, від 22.03.2017 року у справі №6-2011цс16 та висновках, викладених у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі №752/9895/15-ц, від 10.10.2018 року у справі №371/1659/16-ц, від 24.10.2018 року у справі №300/847/16-ц, від 28.11.2018 року у справі №753/16761/14-ц, від 16.01.2019 року у справі №208/7291/13, від 23.01.2019 року у справі №756/5005/16-ц, від 03.10.2018 року у справі №753/5293/16-ц, згідно якої, якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами, відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності, страховик про настання страхового випадку був повідомлений іншим учасником ДТП і сам визнав ДТП страховим випадком, добровільно сплативши страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення суду про задоволення регресного позову страховика до свого страхувальника, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування шкоди у недоговірних зобов`язаннях. Таке обмеження щодо набуття страховиком завдавача шкоди безумовного права зворотної вимоги (регресу) зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило б меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Згідно вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи подані стороною позивача докази в сукупності з наданими представником відповідача відзивом на позовну заяву та письмовими поясненнями, суд вважає не достатніми беззаперечних доказів того, що відповідач або водій забезпеченого транспортного засобу не повідомив про ДТП, виходячи з того, що відповідачем надано докази про повідомлення в телефонному режині, чого не заперечує позивач та повідомлено про дану ДТП та неможливістю з поважних причин виконати обов`язок про письмове повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення позову Приватного Акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП (в порядку регресу).

У відповідності до ст.141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при зверненні до суду розмірі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 3, 11, 15, 16, 1166, 1187, 1191 Цивільного кодексу України, Законом України статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

вирішив:

У задоволенні позову Приватного Акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП (в порядку регресу) - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання через Радехівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючийСеменишин О. З.

Повний текст судового рішення виготовлено 9 березня 2021 року.