Провадження №2/523/200/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

"01" березня 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мурманової І.М.,

за участю секретаря Нестеренко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 27.03.1997 року. В даній квартирі зареєстровані: її донька - ОСОБА_3 , онука - ОСОБА_4 , та колишній зять - ОСОБА_2 . У 2010 році ОСОБА_2 зібрав всі свої речі із квартири та пішов, десять років відповідач в квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, не робить поточний ремонт, в квартирі відсутні його особисті речі. Шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у 2016 році було розірвано. У зв`язку з викладеним позивач просить визнати ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщення.

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 14 серпня 2020 року цивільну справу було прийнято до провадження та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Сторонам було надіслано копію ухвали суду, відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, про дату, час і місце проведення якого повідомлялась належним чином, разом з цим, звернулась до суду з заявою, в якій зазначила про підтримку позовних вимог, просила позов задовольнити з підстав, що в ньому викладені, розгляд справи провести у її відсутність, та не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с.19)

Відповідач ОСОБА_2 , у судові засідання також не з`явився, про дату, час і місце проведення яких повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення судових повісток за адресою місця реєстрації, (а.с.23-26), з заявами не звертався, відзиву на позов не надав, що відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 01 березня 2021 року вирішено провести заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані позивачем письмові докази на підтвердження обставин позовної заяви в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню враховуючи таке.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу № 19754 від 27.03.1997 року, укладеного на Одеській товарній Біржі, ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_1 . Відповідно до відмітки на договорі, договір купівлі-продажу № 19754 від 27.03.1997 зареєстровано за ОСОБА_1 в КП «ОМБТІ та РОН» 16.05.1997 року під № 326 стр 4 кн 227 пр (а.с.9-10).

Згідно довідки про склад сім`ї та реєстрацію (виписка з книги про склад сім`ї і прописку) № 241 від 28.07.2020 р., в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані з -05.11.1997 року: ОСОБА_3 донька, ОСОБА_4 - онука, та ОСОБА_2 зять (а.с.6).

Позивач зазначає, що відповідає є колишнім членом сім`ї власника, в квартирі не проживає з 2010 року, особисті речі останнього в квартирі відсутні.

Так, відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 22.11.2016 року розірвали шлюб, актовий запис № 311, свідоцтво про розірвання шлюбу видане Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, серія НОМЕР_1 (а.с.7).

Згідно акту № 19 від 28.07.2020 року складеного мешканцями будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , засвідченого головою «ОСББ «Дніпро» Романець О.В., ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 не проживає з 2010 року, особисті речі в квартирі відсутні, комунальні платежі не сплачує та не приймає участі в утриманні житлового приміщення (а.с.8).

Відсутність відповідача за адресою реєстрації підтверджується також поштовими повідомленнями, які повернулись на адресу суду з відміткою працівника поштового зв`язку « адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.23-26).

Враховуючи, що квартира є власністю позивача, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ст. ст. 383, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічна норма міститься також у статті 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України, до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла чи законом.

Отже, положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції.

Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.).

Матеріали справи не містять відомостей про домовленість між сторонами про тривалу відсутність відповідача, а також доказів поважних причин відсутності відповідача за зареєстрованим місцем проживання.

Вищевикладені обставини свідчать про те, що відповідач не проживає більше ніж рік у квартирі за місцем реєстрації без поважних причин та не має наміру там проживати, а отже є підстави для визнання його таким, що втратив право користування спірною квартирою.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Аналізуючи наведені норми законодавства та обставини, встановлені по справі, той факт, що ОСОБА_2 не проживає у квартирі з 2010 року, суд приходить до висновку, що відповідач, як особа, що понад один рік без поважних причин у житловому приміщенні не проживає, власником квартири не є, комунальні послуги не сплачує, реєстрація відповідача у вищевказаній квартирі порушує права позивача, оскільки перешкоджає здійсненню права користування майном, відповідач втратив право користування спірним житлом, тому позовні вимоги про визнання ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , підлягають задоволенню.

Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, що наявні в матеріалах справи, інших доказів суду не надано про їх витребування питання не порушувалось.

Позивачем не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача.

На підставі ст. ст. 319, 355, 369, 383 ЦК України, ст. ст. 319,405 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 280-284, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 05.03.2021р.

Суддя: