Справа № 263/1597/21
Провадження № 2/263/1164/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2021 року м. Маріуполь Донецької області

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Федоренко Т.І., за участю секретаря Соколової О.Б., розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Маріуполі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення боргу за розпискою, ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся з позовом до відповідача, в якому просить стягнути на користь позивача частину суми боргу за розпискою в розмірі 55 330 грн. 20 коп. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 11.07.2019 року позивач та відповідач уклали договір позики, за яким відповідач отримав від позивача суму грошових коштів у розмірі, еквівалентному 2 000 (двом тисячам) доларів США, які зобов`язався повернути за вимогою позивача. На теперішній час відповідач добровільно грошові кошти не повертає, вимоги та нагадування повернути грошові кошти ігнорує, тому позивач вимушений звернутись до суду та просить стягнут борг у сумі 55330,20 грн., що за курсом НБУ станом на 09.02.2021 року - час звернення до суду еквівалентно 2 000 (двом тисячам) доларів США.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04.03.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального провадження.

Представник позивача адвокат Калінічекно А.В. надав заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримали та просив їх задовольнити в повному обсязі, не заперечував щодо розстрочки виплати боргу відповідачем.

Відповідач та його представник адвокат Каменюк Л.М. надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив розстрочити виплату суми боргу на двадцять чотири місяці.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Суду надано оригінал розписки від 11.07.2019 року, згідно якої ОСОБА_3 позичає у ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 2000 (дві тисячі) доларів США, які зобов`язується повернути за вимогою ОСОБА_2 .

Згідно з ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до змісту ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першої статті 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 629 ЦК України закріплено імперативну норму, згідно з якою договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Як встановлено судом відповідач зобов`язувався повернути кошти згідно за вимогою позикодавця, однак грошові кошти не повернув. Про неналежне виконання відповідачем свого обов`язку щодо повернення грошових коштів також свідчить наявність оригіналу боргового документа (розписки) саме у позивача , яка надала оригінал розписки для долучення до матеріалів справи.

Таким чином, оскільки відповідач на час написання розписки зобов`язувався повернути грошові кошти, належні позивачу, та сторони дійшли згоди про те, що такі кошти будуть повернуті відповідачем у певний строк, про що склали відповідну розписку, знаходження розписки у позивача свідчить про невиконання відповідачем свого обов`язку про повернення боргу, а тому наявні підстави для стягнення боргу. Матеріалами справи стверджується, що взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав в повному обсязі, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 55 330 грн. 20 коп.

Вимогами ч.ч.1,2 ст. 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Позивачем надано розрахунок суми боргу за договором позики відповідно до курсу НБУ гривні по відношенню до долара США, з яким погоджується суд та становить 55 330 грн. 20 коп.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що відповідач визнав позов, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні.

Відповідач просив розстрочити виконання рішення суду.Представник позивача не заперечував проти рострочення відповідачу виконання рішення суду.

При вирішенні цього клопотання суд враховує визнання позову відповідачем та вважає правильним розстрочити виконання рішення строком на 24 місяців.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 454 грн.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 82, 229, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення боргу за розпискою - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , суму богу за розпискою у розмірі 55330, 20 грн.

В порядку ч. 1 ст. 267 ЦПК України розстрочити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості в розмірі 55330,20 грн. строком на два роки щомісячними платежами по 2305,43 грн. з дня набрання рішенням законної сили.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 454 грн.

Повернути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , з державного бюджету 50 відсотків судового збору у сумі 454 грн., сплачений ним згідно з квитанцією від 05.02.2021 року № .

Роз`яснити позивачу, що повернення судового збору проводиться фінансовим органом за особистою заявою про повернення судового збору із зазначенням реквізитів рахунку отримувача коштів, оригіналом платіжного доручення, що підтверджує сплату судового збору до бюджету.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т.І.Федоренко