Провадження № 2/643/6699/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2021 року Московський районний суд м.Харкова у складі: головуючого судді -Майстренко О.М., з участю секретаря -Сілаєвої Е.О. , розглянувши у підготовчому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності у порядку спадкування за законом , суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності у порядку спадкування за законом та просить суд визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 та на квартиру АДРЕСА_2 у порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову позивач зазначив, що на підставі договору дарування, посвідченого 21.06.2002 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Швидкіною 0.0. під № 2574, його батьку ОСОБА_4 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 . Право власності було зареєстроване у КП « ХМБТІ» 02.07.2002 р. під № П-5-24864. Квартира є двокімнатною, житлова площа 29,3 кв.м., загальна площа 50,3 кв.м.

Також на підставі довідки житлово- експлуатаційної контори № З по обслуговуванню будинків житлово- будівельних кооперативів Московського району № 90 від 02.12.1997 р. та реєстраційного посвідчення ХМБТІ від 19.10.1997 р. № 56768 батьку позивача належала двокімнатна квартира АДРЕСА_2 . Житлова площа квартири 28,4 кв.м., загальна площа - 48,8 кв.м.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_5 . Єдиним спадкоємцем за законом першої черги після його смерті є його син, позивач за справою .Спадщину позивач прийняв, оскільки у встановленому законом порядку подав заяву про прийняття спадщини до ХДНК № 5. Мати позивача , дружина батька, відповідачка - ОСОБА_2 , відмовилась від спадщини на користь позивача , про що подала відповідну заяву до ХДНК № 5. Інших спадкоємців у батька позивача немає, заповіту він не складав. Однак, коли позивач звернувся до Харківської державної нотаріальної контори № 5 для оформлення спадщини, йому повідомили, що видати свідоцтво про право на спадщину не мають можливості, оскільки останнім місцем проживання батька та місцем відкриття спадщини є ОСОБА_6 , у зв`язку з чим неможливо встановити коло спадкоємців.

При цьому, спадкова справа після смерті батька була заведена на Україні, у ХДНК № 5. Всі дії щодо спадкування після його смерті були виконані згідно законодавства України. У зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з цією позовною заявою за визнанням своїх спадкових прав після смерті батька.

Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності , без фіксування судового процесу технічними засобами фіксування, на задоволенні позовної заяви наполягав.

Відповідачка ОСОБА_2 надала заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги ОСОБА_1 визнала.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею

У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стаття 82 ЦПК України передбачає, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування, посвідченого 21.06.2002 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Швидкіною 0.0. під № 2574, його батьку ОСОБА_4 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 .

Право власності було зареєстроване у КП « ХМБТІ» 02.07.2002 р. під № П-5-24864. Квартира є двокімнатною, житлова площа 29,3 кв.м., загальна площа 50,3 кв.м.

Також на підставі довідки житлово- експлуатаційної контори № З по обслуговуванню будинків житлово- будівельних кооперативів Московського району № 90 від 02.12.1997 р. та реєстраційного посвідчення ХМБТІ від 19.10.1997 р. № 56768 батьку позивача належала двокімнатна квартира АДРЕСА_2 . Житлова площа квартири 28,4 кв.м., загальна площа - 48,8 кв.м.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_5 . Єдиним спадкоємцем за законом першої черги після його смерті є його син, позивач за справою

Факт родинних відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , як сина та батька підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого Палацом новонароджених «Жовтневий » м. Харкова 09.09.1976 року ,актовий запис № 1161 .

Після смерті ОСОБА_5 залишилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 .

Спадкоємцями першої черги, після смерті батька є його син, позивач за справою.

Спадщину позивач прийняв, оскільки у встановленому законом порядку подав заяву про прийняття спадщини до ХДНК № 5. Мати позивача , дружина батька, відповідачка ОСОБА_2 , відмовилась від спадщини на користь позивача , про що подала відповідну заяву до ХДНК № 5. Інших спадкоємців у батька позивача немає, заповіту він не складав.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно до вимог ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Пунктом 1.2, п.4,12, п.4,14, п.4,15, п.4.18 глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом МЮУ 22.02.2012 року за №296/5, встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що підтверджують право власності на майно, що належить спадкодавцю.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Згідно з ч. ч. 2, 5 ст. 1268 ЦК України, не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до ст. 71 ЗУ "Про міжнародне приватне право", спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України.

Згідно ст. 74 ЗУ "Про міжнародне приватне право" процесуальна правоздатність і дієздатність іноземних осіб в Україні визначаються відповідно до права України.

З урахуванням викладеного, враховуючи, те . що відповідачем визнання позову, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому п.1 ч. 2 ст. 49 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову на будь-якій стадії судового процесу не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

У справі Руїс Торіха проти Іспанії, Європейський суд з прав людини наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Керуючись ст. ст. 4, 49, 81, 89, 200, 206, 258, 263, 265, 268, 273, 274 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності у порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 та на квартиру АДРЕСА_2 у порядку спадкування за законом після смерті батька- ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене повністю або частково безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Майстренко О.М.