Справа № 463/650/19 Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/811/2825/20 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Савуляка Р.В., Мельничук О.Я.

розглянувши у порядку спрощеного позовного у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення солідарно за договором №22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за лютий 2018 року на загальну суму 10 500 грн.

Позов мотивував тим, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 07 квітня 2014 року частково задоволено позов ОСОБА_2 , вирішено стягнути з ОСОБА_1 та його поручителів у солідарному порядку на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором №22/2008ЛФ, а саме 12 500 грн тіла кредиту, 20 972,25 грн процентів за користування кредитом та 12500 грн пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а всього 45 972,25 грн. Разом з тим, відповідачі ухиляються від виконання рішення суду, кошти не повертають. За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до п. 4.3 кредитного договору в разі виникнення заборгованості в погашенні кредиту та/або користування кредитом, через 14 днів з дня обумовленої дати сплати наведеної в п.5.1 договору, позичальник сплачує додаткові проценти за користування коштами кредитодавця в розмірі 3% від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. За своєю правовою природою така сума є неустойкою. Якщо зобов`язання боржником порушене, стягнення неустойки є наслідком такого порушення. Таким чином, розмір додаткових процентів за користування кредитом по договору за лютий 2018 року становить 10 500 грн. Оскільки відповідачі добровільно кошти не повертають, змушений звернутись до суду із позовом.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 27 серпня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договором №22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 за лютий 2018 року в розмірі 10 500 грн (десять тисяч п`ятсот гривень)

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договором №22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 за лютий 2018 року в розмірі 10 500 грн (десять тисяч п`ятсот гривень)

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в рівних частках на користь держави судові витрати в розмірі 768,4 грн (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок)

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції не врахував того, що відповідно до вимог положення ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, та ч. 2 ст. 5 ЦК України, встановлено «акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи». Даний принцип є загальновизнаним принципом права, а тому застосовується до будь-яких цивільним відносин, в тому числі тих, що врегульовані ЗУ «Про споживче кредитування». Звертає увагу на те, що незважаючи на те, що пункт 2 Розділу IV Прикінцеві та перехідні положення ЗУ «Про споживче кредитування» передбачає, що норми даного Закону поширюються на договори про споживчий кредит, укладені після дня набрання чинності цим Законом - 10 червня 2017 року, у випадках, що пом`якшують або скасовують цивільну відповідальність особи, дія даного Закону має зворотню дію в часі через застосування норм 4.1. ст. 58 Конституції України та ч. 2 ст. 5 ЦК України. Тому, оскільки, встановлені ЗУ «Про споживче кредитування» обмеження щодо стягнення пені, яка є заходом цивільно-правової відповідальності, пом`якшують цивільну відповідальність, відповідно підлягають застосуванню до відносин, що мають місце між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на підставі договору кредиту № 22/2008ЛФ від 04.04.2008. Також, вважає необгрунтованими є висновки суду щодо правомірності набуття права вимоги позивача по кредиту з підстав, що правомірність набуття права вимоги встановлена рішенням суду внаслідок розгляду між сторонами спору з цього предмету, а також наявності рішення касаційної інстанції по цьому спору. Правомірність (неправомірність) набуття права вимоги може бути встановлена рішенням суду лише у випадку наявності спору щодо визнання недійсним договору про відступлеиня права вимоги внаслідок прощення боргу від 29 березня 2013 року укладеного між Кредитною спілкою «Либідь» та ОСОБА_2 , що не було предметом розгляду справ у судах. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскільки заборгованість за договором 22/2008ЛФ від 04.04.2008 станом на лютий 2018 погашена не була, тому позивач має право на додаткові проценти за користування коштами кредитодавця в розмірі 3% від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом відповідно до п.4.3 кредитного договору.

Проте повністю з такими висновками суду погодитися не можна.

Судом установлено, що 04.04.2008 між КС «Либідь» в особі Львівської філії та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно якого відповідачу надано кредит на суму 20 000 грн на строк до 04.04.2010 зі сплатою за користування кредитними коштами 0,13699% від суми залишку кредиту, за кожен день користування.

Відповідно до п.4.3 кредитного договору, в разі виникнення заборгованості в погашенні кредиту та/або процентів за користуванням кредитом, через 14 днів з дня обумовленої дати сплати наведеної в п.5.1 договору, позичальник сплачує додаткові проценти за користування коштами кредитодавця в розмірі 3% від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 04.04.2008 між КС «Либідь» в особі Львівської філії та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 укладено договори поруки №22/2008ЛФ/1 та №22/2008ЛФ/2 відповідно, за умовами яких поручителі зобов`язались відповідати перед кредитором в повному обсязі за виконання позичальником зобов`язань, що випливають з кредитного договору. В разі невиконання позичальником зобов`язань за договором, позичальник та поручителі відповідають перед кредитодавцем як солідарні боржники. КС «Либідь» в особі Львівської філії виконала своє зобов`язання надавши ОСОБА_1 обумовлену суму кредиту.

Згідно договору про відступлення права вимоги від 29.03.2013 до позивача ОСОБА_2 перейшли всі права первісного кредитора у вищезазначеному зобов`язанні в обсязі і на умовах, які існували на момент переходу цих прав, а також ті, які в подальшому будуть виникати на підставі основного договору.

Судом також установлено, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12.02.2015, вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 за Договором № 22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року 12 500 грн тіла кредиту, 20 972,25 грн процентів за користування кредитом та 12500 грн пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а всього на суму 45 972,25 грн та солідарно стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 за Договором № 22/2008 ЛФ про надання кредиту від 04.04.2008 року 12 500 грн тіла кредиту, 20 972,25 грн процентів за користування кредитом та 12 500 грн пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а всього на суму 45 972,25 грн.

Як убачається з матеріалів справи, відповідачі не виконують зобов`язання по кредитному договору.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий правовий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що право кредитодавця нараховувати обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, у кредитодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти та пеню після закінчення строку його дії, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України.

Звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів за користування кредитними коштами та пені, ОСОБА_2 використав своє право на повернення кредиту, відтак правові підстави нараховувати неустойку (пеню) відповідно до п. 4.3. кредитного договору після пред`явлення до позичальника та поручителів вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України відсутні.

Як убачається з матеріалів справи, розрахунок пені позивачем проведений на підставі п. 4.3 кредитного договору. Позивач вимог про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, а також трьох процентів річних від простроченої суми на підставі положень ч.2 ст. 625 ЦК України у даній справі не пред`являв.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина друга статті 376 ЦПК України).

З урахуванням висновку апеляційного суду про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 27 серпня 2020 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 05.03.2021

Головуючий

Судді