КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 756/9836/20 Головуючий у 1 інстанції: Жук М.В.
провадження № 22-ц/824/3481/2021 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Желепи О.В., Кулікової С.В.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 19 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що перебувала з ОСОБА_2 у шлюбі, від якого вони мають дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні.

Вказувала, що оскільки відповідач надає допомогу на утримання сина у розмірі, який не задовольняє потреби дитини його віку, дитина внаслідок свого стану здоров`я навчається у спеціальному навчальному закладі, домовленості щодо утримання дитини між ними не досягнуто, тому ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 грн. з подальшою індексацією, починаючи від 05.08.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 19 листопада 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 500 грн. з усіх видів його доходу щомісячно, починаючи від 05.08.2020 року до досягнення дитиною повноліття.

В решті вимог позову відмовлено.

Здійснено розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про зміну рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі

4 000 грн. щомісячно з їх подальшою індексацією, починаючи від 05 серпня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Скаргу обґрунтовувала тим, що при визначенні розміру аліментів суд першої інстанції не врахував стан здоров`я дитини, а саме: затримку психічного розвитку на тлі церебрального стану, так як це не періодичне захворювання, а постійне.

Зазначала, що суд не врахував матеріальне становище відповідача у справі, оскільки ОСОБА_2 є молодою, працездатною особою, зареєстрований як фізична особа-підприємець, має у власності квартиру в м. Києві, домоволодіння у АДРЕСА_1 транспортних засоби, тому має можливість сплачувати аліменти на сина у розмірі 4 000 грн.

Вказувала, що аліменти у розмірі 2 500 грн. є недостатніми для забезпечення потреб 12 річної дитини та не відповідає сумі коштів, які витрачаються позивачкою на утримання дитини.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилається на скрутне матеріальне становище, пов`язане з карантином. Вказує, що його заробіток по виробництву меблів став мізерним через відсутність замовлень. Також зазначає, що він щомісячно направляв кошти на утримання сина, що підтверджується виписками з АТ КБ «ПриватБанк». Крім того, на його утриманні перебуває син від другого шлюбу, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дружина ОСОБА_5 , яка на даний час перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має нестабільний дохід, враховував стан його здоров`я та наявність на його утриманні дружини та малолітньої дитини, виходив із засад розумності та справедливості, обов`язку обох батьків брати участь в утриманні дітей, а також враховував інтереси дитини, яка проживає з позивачкою, участь відповідача в її утриманні.

Проте, рішення суду першої інстанції зазначеним вище вимогам закону відповідає не повністю.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії

НОМЕР_1 , 10.03.2010 року шлюб між сторонами був розірваний (а.с.7).

Від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 06.05.2008 року серії НОМЕР_2 , актовий запис №76, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.19).

Дитина проживає разом з позивачкою, що відповідачем не заперечується.

Відповідно до змісту витягу з протоколу засідання психолого-медико-педагогічної консультації від 19.06.2017 року №14/103 вбачається, що у ОСОБА_3 наявна затримка психічного розвитку на тлі церебрального стану та рекомендовано навчання за програмою для дітей із затримкою психічного розвитку, психологічний супровід (а.с.23).

16.06.2020 року між ФОП ОСОБА_6 (виконавець) та ОСОБА_1 (замовник) укладено договір №16/06/20 про надання освітніх послуг, предметом якого є надання виконавцем послуг з утримання, навчання, виховання та розвитку дитини замовника ОСОБА_3 у межах обсягу, встановленого навчальними планами і програмами школи альтернативної освіти « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Вартість навчання становить 8 500 грн. на місяць при оплаті єдиним платежем за навчальний рік. Згідно наданих товарних чеків ОСОБА_1 оплачує навчання сина ОСОБА_3 (а.с.12-15, 20-22).

14.09.2019 року ОСОБА_2 укладено шлюб з ОСОБА_7 , прізвище якої змінено на ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 (а.с.66).

Від шлюбу у ОСОБА_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 (а.с.65).

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 04.08.2020 року, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.24).

Згідно з інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме мано ОСОБА_2 на праві приватної власності належить домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.25).

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 є фізичною особою підприємцем (а.с.26).

Листом Головного сервісного центру МВС від 30.07.2020 року повідомлено про те, що за ОСОБА_2 зареєстровано наступні транспортні засоби: Yamaha Virago, Mercedes-Benz, Volkswagen Golf, Volkswagen Transporter (а.с.16).

Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 від 14.09.2019 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (після реєстрації шлюбу - прізвище ОСОБА_8 ) 14.09.2019 року укладено шлюб (а.с.66), від якого вони мають дитину - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 29.09.2020 року (а.с.65)

Як вбачається з наданої виписки по руху грошових коштів АТ «Приватбанк» ОСОБА_2 сплачує ОСОБА_11 на утримання дитини щомісячно у розмірі 2 000 грн. (а.с.67-79).

Відповідно до заключної виписки по рахунку, за період від 01.01.2020 року до 04.11.2020 року залишок на рахунку ОСОБА_2 становить 478 грн. 32 коп. (а.с.80-81).

Згідно з розпискою від 25.07.2015 року, ОСОБА_2 отримав у ОСОБА_12 грошові кошти у розмірі 12 000 доларів США для придбання квартири у місті Києві. В рахунок погашення боргу зобов`язувався переоформити на ОСОБА_12 будинок, що розташований в АДРЕСА_3 до кінця 2020 року (а.с.115).

З наданих фотографій належної відповідачу квартири АДРЕСА_4 вбачається, що у квартира перебуває в стані ремонту, що також підтверджується виставленими ФОП ОСОБА_13 рахунками на оплату матеріалів та послуг (а.с. 88-114).

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

За статтею 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За змістом ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

За ст.182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

За ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно зі ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачкою.

Зі змісту витягу з протоколу засідання психолого-медико-педагогічної консультації від 19.06.2017 року №14/103 вбачається, що у ОСОБА_3 наявна затримка психічного розвитку на тлі церебрального стану та рекомендовано навчання за програмою для дітей із затримкою психічного розвитку, психологічний супровід.

Відповідач є працездатним, тому в змозі сплачувати аліменти у розмірі, що перевищує мінімальний рекомендований розмір аліментів, встановлених законом.

Посилання відповідача на те, що він надсилав грошові кошти позивачці на утримання дитини, не можуть бути прийняті апеляційним судом, оскільки ця допомога є вочевидь недостатньою.

Враховуючи викладене та зауважуючи, що дитина має хронічну хворобу і, як наслідок, потребує психологічного супроводу, апеляційний суд доходить висновку, що у даному випадку щомісячний розмір аліментів, які зобов`язаний сплачувати відповідач, повинен складати 4 000 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

За пунктом 1 частини першої статті 3 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з п.2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення Оболонського районного суду м.Києва від 19 листопада 2020 року змінити та викласти його в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 4 000 грн. з усіх видів його доходу щомісячно, починаючи від 05.08.2020 року до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією щорічно відповідно до закону

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін».

Також, в порядку ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1261 грн. 20 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м.Києва від 19 листопада 2020 року змінити та викласти його в наступній редакції.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податківНОМЕР_7 ) аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі

4 000 (чотири тисячі) грн. з усіх видів його доходу щомісячно, починаючи від 05.08.2020 року до досягнення дитиною повноліття.

Визначений судом розмір аліментів щорічно підлягає індексації відповідно до закону.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) у дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) грн. 20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: