СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/12407/21

пр. № 2/759/4992/21

06 грудня 2021 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Войтенко Ю.В.,

за участю секретаря Пономарчук К.О.,

представника позивача адвоката Чугаєнко О.М.,

представника відповідача адвоката Бордунової Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «АНТОНОВ» про визнання неправомірним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

В червні 2021 до суду надійшов позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «АНТОНОВ» про визнання неправомірним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення. В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач вважає незаконним та таким, що виданий безпідставно Наказ № 3410к, відповідно до якого позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за порушення вимог ст. 139 КЗпП України та Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ДП «АНТОНОВ», а саме відсутність на роботі без поважних причин 10,11,12 та 17 березня 2021. Позивач наголошує, що його робочим місцем є повітряні судна ДП «АНТОНОВ», а також аудиторії ЦПЛС ДП «АНТОНОВ», в яких він проводить навчання та курси підвищення кваліфікації, змінити його умови праці (його функціональні обов`язки, робочий час) без попереднього погодження з профспілкою (НПА ДП «АНТОНОВ») та згоди позивача на це є порушенням ст. 32 КЗпП України та ч. 2 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Відтак наказ про притягнення його до дисциплінарної відповідальності є очевидно безпідставним. У зв`язку з чим, позивач просить вказаний Наказ № 3410к скасувати та стягнути з відповідача судові витрати.

Згідно з ухвалою від 16.06.2021 провадження відкрито, постановлено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому, представник відповідача наголошує на законності оскаржуваного наказу. Обґрунтовує це тим, що на підприємстві діють Правила внутрішнього трудового розпорядку, які є додатком до Колективного договору №1 на 2021-2023 роки за змістом яких вказано що на підприємстві діє п`ятиденний робочий тиждень, час відпочинку і закінчення роботи а також перерви для відпочинку і харчування встановлюються для працівників кожного підрозділу, перетинати прохідну підприємства працівник зобов`язаний з урахуванням режиму роботи підрозділу і часу переміщення від КПП до свого робочого місця або в зворотному напрямку, залишити територію підприємства в робочий час, працівник може у разі оформлення відповідного документа. Стверджує, що відсутність працівника протягом кількох робочих днів є порушенням Правил внутрішнього трудового розпорядку та підставою для притягнення до відповідальності. Щодо відсутності згоди профспілки, представник зазначила, що оскільки відмова профспілки була необґрунтованою, у зв`язку з чим, відповідач мав право притягувати позивача до дисциплінарної відповідальності.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якій позивач деталізував аргументи позов3у та просив задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні представники сторін підтримали позиції, викладені в письмових заявах.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судовим розглядом встановлено, що позивач з 09.07.2009 він працює в Державному підприємстві «АНТОНОВ». 01.08.2017 його було переведено на посаду інструктора-провідника бортового льотного-методичного відділу Авіаційного транспортного підрозділу ДП «АНТОНОВ». Вказує що є Головою профспілкової організації - Незалежної профспілки авіапрацівників Державного підприємства «АНТОНОВ». З грудня 2020 його перестали планувати до складу екіпажів повітряних суден, у звязку з чим, 18.12.2020 він звернувся до керівництва з письмовим зверненням щодо цього питання та направив скаргу до Головного управління Держпраці у Київській області. 23.03.2021 у нього було витребувано пояснення щодо відсутності з 10.03.21 по 12.03.21 та з 15.02.21 по 18.03.21 на роботі. 23.03.2021 ним були дані пояснення про те, що тв. Ці дні він до складу екіпажів повітряних суден не планувався та для проведення навчання та курсів підвищення кваліфікації не залучався. 30.03.2021 Директор з управління персоналом В.Є. Маєвский, Директор з правових питань І.В. Дехтяренко, Начальник відділу кадрів В.А. Гордієнко надали Незалежній профспілці авіапрацівників Державного підприємства «АНТОНОВ» подання щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. 15 квітня 2021 на Засіданні Ради НПА ДП «АНТОНОВ» було розглянуте дане подання та відповідно до ст. 43 Конституції України, ч. 3 ст, 32, ст.ст. 147-149 КЗпП України, керуючись ст. 252 КЗпП України, ст. 41 Закону України «Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності» прийнято рішення відмовити роботодавцю (ДП «АНТОНОВ») в наданні згоди на притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани інструктора-провідника бортового льотного-методичного відділу (підр. 260) ОСОБА_1 , якого обрано керівником виборного органу (Ради) НПА ДП «АНТОНОВ», з мотивів недоведеності факту вчинення ним прогулу та відсутності об`єктивних підстав для такої відповідальності. Дане рішення оформлено протоколом Ради НПА ДП «АНТОНОВ» 02- 04/2021 від 15.04.2021 про прийняте рішення профспілка повідомила роботодавця листом № 01-02/2021 від 15.04.2021 року. В подальшому, 23 квітня 2021 року В.о. генерального директора ДП «АНТОНОВ» С.А. Бичков видав наказ за № 3410к, відповідно до якого позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за порушення вимог ст. 139 КЗпП України та Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ДП «АНТОНОВ», а саме відсутність на роботі без поважних причин 10,11,12 та 17 березня 2021 року.

Згідно з п.3.3.3 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ДП «АНТОНОВ» визначено, що ненормований робочий день встановлюється для окремих категорій працівників, вказаних у Додатку №3 до Колективного договору.

При цьому, слід зазначити, що згідно з Додатком №3 до Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ДП «АНТОНОВ», який має назву «Перелік підрозділів, структурних одиниць категорій працівників для яких застосовується робота за Графіком», підрозділ В-260, категорії - Льотний склад, працює за графіком роботи із застосуванням підсумованого обліку робочого часу.

Відтак, вищевказані правила визначають, що у позивача робочий день є ненормований, та встановлюється у відповідному графіку. При цьому, з оскаржуваного наказу вбачається, що підставою для його прийняття була відсутність на роботі без поважних причин 10,11,12 та 17 березня 2021 року, при цьому, графіку роботи позивача, який мав бути визначений на виконання вищезазначених правил, та, відповідно, включати дати з наказу як робочі дні позивача - суду не надано.

Позивач стверджує, що його робочим місцем є повітряні судна ДП «АНТОНОВ», а також аудиторії ЦПЛС ДП «АНТОНОВ», посилаючись при цьому на Керівництво з експлуатації (Частина А).

При цьому, відповідач вказує, що позивач має п`ятиденний робочий день та повинен кожен день перебувати на території ДП «АНТОНОВ». При цьому, відповідних доказів на підтвердження своєї позиції, так само які і закріплення за позивачем певного робочого місця суду не надано.

Щодо відсутності згоди на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, слід зазначити, що ч.1 ст. 252 КЗпП України формулює загальне положення, яке покладає на власника або уповноважений ним орган обов`язок створення для працівників підприємства, установи, організації обраних до складу виборної профспілкової організації, можливості для здійснення їхніх повноважень.

Частиною другою статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» і частиною другою статті 252 КЗпП України передбачено, що однією з гарантій можливості здійснення такими особами своїх повноважень є заборона притягнення їх до дисциплінарної відповідальності без попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є. Згідно із частиною шостою статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів її відмови.

Саме такий правовий висновок міститься в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 липня 2013 року.

За аналогією правило частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» слід застосувати й до передбачених частиною другою статті 252 КЗпП України, частиною другою статті 41 цього Закону випадків отримання згоди профспілкового органу на притягнення працівників - членів виборних профспілкових органів до дисциплінарної відповідальності.

Разом з цим, як вже було зазначено, рішенням, прийнятим на засіданні Ради Незалежної профспілки авіапрацівників Державного підприємства «АНТОНОВ» відмовлено роботодавцю (ДП «АНТОНОВ») в наданні згоди на притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани інструктора-провідника бортового льотного-методичного відділу (підр. 260) ОСОБА_1 , якого обрано керівником виборного органу (Ради) НПА ДП «АНТОНОВ», з мотивів недоведеності факту вчинення ним прогулу та відсутності об`єктивних підстав для такої відповідальності.

Вказане рішення містить обґрунтування та позицію профспілки, при цьому, вказані твердження не спростовані при виданні оскаржуваного наказу.

Положеннями ч. 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, згідно до ст. 79 ЦПК України.

В свою чергу положеннями ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає наявними підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 3, 4, 10, 13, 58, 60, 81, 141, 247, 258, 266, 268, 273, 354 ЦПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «АНТОНОВ» про визнання неправомірним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства «АНТОНОВ» «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 » №3410к від 23.04.2021.

Стягнути з Державного підприємства «АНТОНОВ» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 13.12.2021.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

Відповідач: Державного підприємства «АНТОНОВ» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Академіка Туполєва, буд.1, ).

Суддя Ю.В. Войтенко