Справа №613/1412/21 Провадження № 2/613/471/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 року м. Богодухів

Богодухівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Сеник О.С.,

за участю секретаря судового засідання Макушинської О.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Богодухівського районного суду Харківської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу № 613/1412/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Богодухівського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_3 , у якому просить стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 3500,00 грн. до припинення ним навчання або до досягнення ним 23-річного віку, починаючи з дня пред`явлення позову.

В обґрунтування своїх вимог пояснив, що на даний час він є студентом 1 курсу денної форми навчання на контрактній основі Української інженерно-педагогічної академії. У зв`язку з навчанням ОСОБА_1 не має можливості працювати та у нього відсутній власний дохід. Вказав, що він повністю перебуває на утриманні матері, проте її доходів недостатньо для повного забезпечення ОСОБА_1 , оскільки необхідні значні кошти на оплату навчання за контрактом, а також кошти для придбання одягу, продуктів харчування, оплату місця проживання в м. Харкові та витрати на проїзд, а також інші супутні витрати.

Зазначив, що ОСОБА_3 є його батьком. Відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, хоча має таку можливість, оскільки він фізично здоровий, інших утриманців не має, працює і отримує регулярний дохід. Узв`язку з вказаним ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на його утримання до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років.

Відповідач в надісланому до суду письмовому відзиві проти задоволення позовних вимог у повному обсязі - заперечував. Підтвердив, що ОСОБА_1 є його сином. Зазначив, що наразі проживає у фактичних шлюбних відносинах, разом з ними та його цивільною дружиною проживає її мати-пенсонерка та діти 20 і 10 років. Батьки самого відповідача також є пенсіонерами, стан здоров`я яких є незадовільним, у зв`язку з чим вони потребують матеріальної допомоги відповідача. Стверджує, що його дохід складається лише із заробітної плати, яка повністю витрачається на щоденні потреби, враховуючи комунальні платежі, допомогу батькам, купівлю найнеобхіднішого одягу, продуктів, медикаментів, оплату проїзду до місця роботи.

Зазначив, що не мав можливості придбати власне житло, а те, що перебуває у його власності (1/2 частина будинку), що залишилось йому після поділу майна з матір`ю позивача, потребує значних витрат для ремонту.

Пояснив, що неможливість спілкування з сином зумовлена неприязними відносинами між відповідачем та матір`ю позивача. До досягнення позивачем повноліття відповідач стабільно сплачував аліменти, та після досягнення ним повноліття допомагав синові до моменту подання ним позову. За відсутності власних коштів для надання допомоги сину користувався кредитною карткою, що змушувало зменшити власні найнеобхідніші витрати.

Вказав на те, що позивачем не надано відомостей про графік навчання, повну зайнятість протягом дня і тижня, та не надано доказів неможливості ОСОБА_1 підробляти у вільний від навчання час і частково забезпечувати себе. Крім того, позивач може навчатися і на заочній формі навчання, чим він пояснював те, що залишив навчання у медичному коледжі, де він навчався на бюджетній основі.

Вважає, що твердження позивача про недостатність доходів матері для утримання ОСОБА_1 не відповідає дійсності, оскільки мати позивача, крім основної роботи вчителя, має власний бізнес.

Зазначив, що ані позивачем, ані його матір`ю перед вступом ОСОБА_1 до навчального закладу не погоджувались з відповідачем ані його вибір, ані професію сина, ані розмір оплати за навчання, тому покладення на відповідача обов`язку на відшкодування вартості навчання суперечить приписам ч.1 ст. 141 СК України.

Крім того, позивачем, всупереч вимогам ч.6 ст. 81 ЦПК України, не доведено наявності у відповідача можливості сплачувати аліменти у розмірі, заявленому позивачем.

Вказав, що готовий допомагати позивачу в розумному розмірі, а саме з розрахунку наданого ним для суду договору про надання освітніх послуг (вартість навчання) в розмірі 15400 грн. на рік, з розподілом цих коштів на обох батьків (650 грн. на місяць).

Враховуючи викладене, просить суд задовольнити позов частково, а саме стягувати з нього на користь ОСОБА_1 аліменти у твердій грошовій сумі 650,00 грн. на місяць до досягнення ним 23-річного віку або припинення ним навчання у Українській інженерно-педагогічній академії.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснив, що зареєстрований з матір`ю за адресою : АДРЕСА_2 , а фактично з 27.08.2021 проживає в гуртожитку по АДРЕСА_3 . Зазначив, що навчається на контрактній основі, на денній формі навчання, та потребує коштів на оплату навчання, гуртожитку, проїзду, харчування, одягу, лікування, сплати благодійних внесків, однак, відповідач добровільно коштів на це не надає, а доходу матері на це не вистачає. Зайняття в УІПА проводяться кожного дня з 08 год. 30 хв. до 15-16 год., що позбавляє його можливості працювати, оскільки складно знайти офіційну роботу з гнучким графіком, а працювати неофіційно без сплати податків заборонено законом. Вказав, що у 2016-2017 роках навчався у Богодухівському медичному коледжі, згодом забрав звідти документи та повернувся до школи, де навчався у 2017 та 2018 роках. Після закінчення 11 класу і виповнення йому 18 років перебував на обліку в центрі зайнятості, від якого проходив навчання за спеціальністю «адміністратор» у Харківському центрі професійно-технічної освіти Державної служби зайнятості, свідоцтво про отримання освіти отримав 17.03.2020. Під час проходження теоретичної частини навчання позивач фактично проживав у м. Харкові в гуртожитку, навчався у м. Дергачі, та потребував коштів на проїзд і щоденні витрати. Після закінчення теоретичної частини навчання проходив неоплачувану практику в магазині у м. Харків, потім повернувся в м. Богодухів та проходив практику там. В період навчання позивач спілкувався з відповідачем, іноді останній пересилав кошти (з жовтня по грудень 2019 року, насилаючи суму в розмірі 200-350 грн. раз в два тижні), однак, найчастіше позивач чув від нього, що зараз коштів немає, тому він нічого не зможе йому відправити. Після вступу до академії позивач не спілкувався з відповідачем, батько не цікавився станом здоров`я та потребами сина, позивач навесні та влітку 2021 року намагався налагодити зв`язок з відповідачем, однак, належної відповіді не отримав, жодної матеріальної допомоги батько не надавав, останнє, що він від нього отримав, - подарунок на день народження в сумі 500 грн. Заперечив наявність у матері власного бізнесу, та зазначив, що єдиним джерелом її прибутку є заробітна плата вчителя.

Представник позивача зазначив, що основними витратами, на які позивачу потрібні кошти - проїзд, проживання в м. Харкові, одяг, навчання, ліки, потреби, які виникають під час навчання, і основний тягар на ці витрати лягає на матір, однак, відповідач як батько також повинен брати в них участь.

Відповідач у судовому засіданні зазначив, що заявлений до стягнення розмір аліментів є завищеним, оскільки матір позивача має матеріальну можливість утримувати сина, про що свідчить наявність у неї власного бізнесу та те, що вона в цьому році відпочивала в Туреччині. При цьому, відповідач не має жодного іншого доходу, крім заробітної плати, розмір якої є мінімальним, та не має іншого майна, крім будинку площею 38 кв.м. та автомобіля 1989 року випуску. На утриманні відповідача перебувають батьки похилого віку, разом з ним і дружиною також проживає теща.

Зазначив, що після досягнення сином 18 років надавав фінансову допомогу лише за його вимогою, не регулярно, однак, від надання допомоги не відмовлявся. Натуральної допомоги відповідач ОСОБА_1 регулярно також не надавав, одного разу купив йому кросівки. Підтвердив, що після вступу позивача до УІПА порядок надання фінансової допомоги сину не змінився, останнім грошовим переводом був подарунок на День народження. Вказав, що рішення про залишення медичного коледжу, де ОСОБА_1 навчався на бюджетній основі, було прийнято без урахування його думки як батька, а про рішення сина вступити на навчання до Української інженерно-педагогічної академії, та про те, що він навчається на контрактній основі, відповідачу стало відомо лише після отримання даного позову. Вказав, що перед вступом до УІПА позивач працював офіціантом у кафе «Олімп» в м. Богодухові та на Богодухівському м`ясокомбінаті, однак, на роботі позивач не затримався, пояснюючи це тим, що не підходить колектив. Коли ОСОБА_1 працював, відповідач вважав, що не зобов`язаний надавати йому фінансову допомогу. Враховуючи викладене, вважає за можливе сплачувати аліменти в розмірі, достатньому для оплати навчання в рівних частках з матір`ю позивача.

Вислухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 07.09.2001, батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є відповідач у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_3 .

З пояснень сторін судом з`ясовано, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_3 розірвано у 2011 році, цього ж року було ухвалено судове рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь матері позивача аліментів на утримання сина ОСОБА_1 .

Станом на дату розгляду справи судом заборгованість по сплаті аліментів у відповідача відсутня.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 досяг повноліття.

Відповідно до довідки Комунального закладу охорони здоров`я «Богодухівський медичний коледж» Харківської обласної ради від 23.09.2021 № 76 ОСОБА_1 навчався у зазначеному навчальному закладі за спеціальністю «сестра медична» денної форми навчання на бюджетній основі з 01.09.2017 та був відрахований за власним бажанням з 27.08.2018.

Згідно з довідкою Богодухівської районної філії Харківського обласного центру зайнятості від 12.10.2021 № 315 ОСОБА_1 перебував на обліку як безробітний з 06.09.2019 по 01.07.2020.

Станом на час розгляду справи ОСОБА_1 є студентом 1 курсу факультету інноваційних технологій денної форми навчання зі спеціальності «Професійна освіта. Цифрові технології» для отримання освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» Української інженерно-педагогічної академії, що підтверджується довідкою вказаного навчального закладу від 01.09.2021 № 33.

03.08.2021 між Українською інженерно-педагогічної академією та ОСОБА_3 для ОСОБА_1 укладено контракт про надання освітньої послуги протягом 2021/2022 - 2024/2025 навчального року, форма навчання - денна, ступінь вищої освіти - бакалавр, спеціальність - 015.39 Професійна освіта (Цифрові технології).

У судовому засіданні з`ясовано, що станом на час розгляду даної справи судом ОСОБА_1 продовжує навчатися на контрактній основі.

Виходячи зі змісту наданого позивачем витягу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, у ОСОБА_1 відсутній власний дохід.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання, виданої Богодухівською міською радою 28.08.2021 № 5878, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою : АДРЕСА_2 , разом з матір`ю ОСОБА_3 .

Згідно з договором найму житлового приміщення на право проживання від 29.10.2021, укладеного між Харківським торговельно-економічним інститутом Київського національного торговельно-економічного університету та ОСОБА_1 , Інститут надає позивачу на період його навчання ліжко-місце або кімнату в гуртожитку АДРЕСА_4 . Договір діє протягом навчального року та може бути продовжений на наступний навчальний рік.

Вказаним договором не визначено вартість проживання ОСОБА_1 в гуртожитку, однак, в судовому засіданні з пояснень позивача судом встановлено, що вартість проживання в гуртожитку коштує 540 грн. на місяць.

З наданих позивачем копій дублікатів чеків АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що матір`ю позивача ОСОБА_3 на рахунок Української інженерно-педагогічної академії сплачувалась плата за навчання позивача : 04.08.2021 - в сумі 3000 грн., 13.09.2021 - в сумі 1500 грн., 28.09.2021 - в сумі 40,00 грн., 30.09.2021 - в сумі 80,00 грн., 18.10.2021 - в сумі 1540,00 грн., 27.10.2021 - в сумі 1220,00 грн., 15.11.2021 - в сумі 1540,00 грн., всього в сумі 8920,00 грн., за проживання позивача в гуртожитку 27.08.2021 в сумі 3120,00 грн., а також в сумі 500,00 грн. - за електроенергію, яку використовує ОСОБА_1 , проживаючи в гуртожитку.

27.10.2021 матір`ю позивача сплачено на рахунок Харківського торгівельно-економічного інституту КНТЕУ - за додаткові послуги в сумі 1220 грн.

Суд враховує пояснення позивача про те, що ним помилково було оплачено проживання в гуртожитку за адресою : АДРЕСА_5 , належному УІПА, у зв`язку з чим кошти були йому повернуті навчальним закладом та з них було оплачено проживання в іншому гуртожитку, в якому ОСОБА_1 фактично мешкав, за адресою : АДРЕСА_3 .

Крім того, відповідно до наданих позивачем копій платіжних доручень, проведених АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_3 були переведені кошти на рахунок ОСОБА_1 : 20.09.2021 - в сумі 100,50 грн., 25.09.2021 - в сумі 100,50 грн., 28.09.2021 - в сумі 502,51 грн., 01.10.2021 - в сумі 502,21 грн., 05.10.2021 - в сумі 502,51 грн., 06.10.2021 - в сумі 301,51 грн., 07.10.2021 - в сумі 402,01 грн., 09.10.2021 - 301,51 грн., 06.11.2021 - в сумі 150,00 грн., 17.11.2021 - в сумі 201,01 грн., 20.11.2021 - в сумі 100,50 грн., 24.11.2021 - в сумі 201,01 грн., 30.11.2021 - в сумі 502,51 грн., всього в сумі 3015,07 грн., що складає в середньому на місяць 1005,02 грн.

Як пояснив позивач у судовому засіданні, ці кошти є допомогою на прожиття.

Як вбачається зі змісту медичної довідки КНП «Богодухівська ЦРЛ» від 25.08.2021 за формою 086/о, ОСОБА_1 має діагноз «вертеброгенна радикулопатія». В період з 12.10.2020 по 15.10.2020 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня» з діагнозом «вертеброгенна попереково-крижова радикулопатія з помірною люмбалгією, ювенільний остеохондроз, протрузія диску 25-S11», що підтверджується актом дослідження стану здоров`я (Додаток 10 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України»), висновком лікаря-невропатолога від 21.10.2021, протоколом рентгенологічного дослідження від 12.10.2021.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 добровільно надавались кошти на утримання сина ОСОБА_1 шляхом здійснення переводу на банківську картку останнього : 05.10.2019 - в сумі 201,01 грн., 08.10.2019 - в сумі 50,00 грн., 24.10.2019 - в сумі 115,00 грн., 08.11.2019 - в сумі 200,00 грн., 07.12.2019 - в сумі 400,00 грн., 23.12.2019 - в сумі 90,00 грн., 09.01.2020 - в сумі 100,00 грн., 05.05.2020 - в сумі 100,50 грн., 08.07.2020 - в сумі 402,01 грн., 23.09.2020 - в сумі 100,50 грн., 15.10.2020 - в сумі 301,51 грн., 20.10.2020 - в сумі 50,25 грн., 30.08.2021 - в сумі 502,51 грн., всього в сумі 2613,29 грн.

Як пояснив відповідач у судовому засіданні, доказів інших грошових переказів на адресу ОСОБА_1 він надати не може, однак, в цілому надані чеки об`єктивно відображають режим (частоту і розмір) надання ОСОБА_3 грошової допомоги ОСОБА_1 ..

Таким чином, відповідачем кошти на утримання сина ОСОБА_1 надавались і після досягнення ним повноліття, в період навчання ОСОБА_1 у Харківському центрі професійно-технічної освіти Державної служби зайнятості та частково - після закінчення навчання (17.03.2020).

Відповідач підтвердив, що сума в розмірі 502,51 грн. є саме подарунком на День народження сина ОСОБА_1 , на що вказував позивач у судовому засіданні.

Отже, виходячи з наданих відповідачем чеків, сума допомоги, яка надавалась ОСОБА_3 на утримання сина, у середньому в розрахунку на місяць становила 162,37 грн. на місяць, в той час як згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» в період з 01.07.2019 по 30.11.2019 прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2007 грн., у грудні 2019 року - 2102 грн.; згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб становив : з 01.01.2020 по 30.06.2020 - 2102 грн., з 01.07.2020 по 30.11.2020 - 2197 грн., у грудні 2020 року - 2270 грн..

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст. ст. 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина.

Частина 1 ст. 199 СК України передбачає, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 також зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».

Вирішення питання про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у частці від заробітку залежить від наявності у відповідача такої можливості та з урахуванням можливості надання утримання іншим із батьків.

Відповідно до ч. 3 ст. 2, ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності.

За приписами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України).

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (ч.ч.1-3 ст.83 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 12, ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У ч. 2 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є студентом 1 курсу денної форми навчання Української інженерно-педагогічної академії, та у зв`язку з продовженням навчання потребує матеріальної допомоги.

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , працездатний, працює у ТОВ «Рибоконсервний завод «Екватор» оператором котельні та отримує заробітну плату, про що свідчить довідка про доходи від 27.09.2021.

Згідно з вказаною довідкою, заробітна плата ОСОБА_3 у березні 2021 року складала 6000,00 грн. (за вирахуванням податків 4920,00 грн.), у квітні 2021 року - 5538,68 грн. (за вирахуванням податків - 4541,72 грн.), у травні 2021 року - 6000,00 грн. (за вирахуванням податків - 4920,00 грн.), у червні 2021 року - 6000,00 грн. (за вирахуванням податків 4920,00 грн.), у липні 2021 року - 6000,00 грн. (за вирахуванням податків 4920,00 грн.), у серпні 2021 року - 3714,29 грн. (за вирахуванням податків - 668,57 грн.).

Згідно з роздруківками надходжень на банківську картку відповідача, цільові надходження від ТОВ «Рибоконсервний завод «Екватор» складали : у червні 2021 року - 5247,51 грн., у липні 2021 року - 4700,40 грн., у серпні 2021 року - 4768,28 грн., у вересні 2021 року - 3051,73 грн..

Доказів відсутності у відповідача інших доходів, крім заробітної плати (відомостей з баз даних Державної податкової служби щодо сум виплачених доходів та утриманих податків тощо), а також доказів незадовільного стану здоров`я, наявності у відповідача хронічного захворювання, ОСОБА_3 не надано.

Матеріали справи не містять беззаперечних доказів того, що ОСОБА_3 не може надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатися після досягнення повноліття.

Як пояснив позивач у судовому засіданні та підтверджується наданими позивачем копіями платіжних документів, його утримання повністю покладено на матір.

Доводи відповідача про наявність, крім основної роботи вчителя, власного бізнесу у матері позивача - ОСОБА_3 та пов`язану з цим її можливість утримувати сина, суд відхиляє, оскільки такі доводи не підтверджені жодними доказами. Надана відповідачем для огляду в судовому засіданні фотографія магазину таким доказом не є, оскільки не вказує на те, що цей магазин належить матері позивача.

Позивач у судовому засіданні заперечив наявність у його матері на час розгляду справи судом іншого доходу, ніж заробітна плата вчителя.

Протилежного відповідачем не доведено.

Поряд з цим, суд вважає за необхідне вказати, що обов`язок утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, покладається на обох батьків, та вказує на те, що батьки мають рівні як права, так і обов`язки по відношенню до дитини.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (ч. 2 ст. 141 СК України).

Крім того, слід зауважити, що відповідач, який є батьком позивача та є працездатним, також не позбавлений можливості зайняття іншою оплачуваною діяльністю, крім основної роботи, для того, щоб мати можливість надання належної допомоги синові, який продовжує навчання.

У випадку наявності майнових претензій до матері позивача щодо бізнесу, який, як вказує відповідач, вона отримала після смерті старшого сина, ОСОБА_3 не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про поділ майна або визнання права на частину бізнесу в порядку спадкування, проте, наявність таких невирішених питань не може бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку надання допомоги іншій дитині нарівні з матір`ю.

З огляду на викладене, беручи до уваги нерегулярний характер надання відповідачем допомоги позивачеві під час навчання, зокрема, ту обставину, що відповідач надавав фінансову допомогу лише на прохання сина та в сумі, що в середньому становила близько 1/10 частки від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на його утримання як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

За приписами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів суд враховує невеликий розмір заробітної плати відповідача, відсутність у нього нерухомого майна, крім будинку по АДРЕСА_1 , де наразі проживає відповідач, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Наявність у відповідача автомобіля 1989 року випуску, на думку суду, також не впливає на можливість відповідача отримувати дохід від використання власного майна.

Щодо відмітки в паспорті ОСОБА_3 , оригінал якого було оглянуто у судовому засіданні, про безоплатне виділення відповідачу рішенням Забродівської сільської ради від 23.03.1999 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, відповідач пояснив, що вказана земельна ділянка не була ним приватизована у зв`язку з відсутністю коштів на це та наразі ним не використовується.

За твердженням відповідача, підсобне господарство ним та його дружиною не ведеться.

Доказів протилежного позивачем не надано.

Також, судом взято до уваги наявність у відповідача цивільної дружини та батьків похилого віку - ОСОБА_4 , 1935 року народження, та ОСОБА_5 , 1934 року народження, стан якого є незадовільним (гангрена лівої голені та стопи).

Разом з тим, такі обставини не звільняють відповідача у повному обсязі від обов`язку надання матеріальної допомоги своїй єдиній рідній дитині - ОСОБА_1 ..

Посилання відповідача на те, що на його утриманні перебувають також діти його дружини від першого шлюбу, 20-річного та 10-річного віку, суд відхиляє, оскільки надання такої допомоги є власним волевиявленням відповідача, який не є їх рідним батьком та не має обов`язку їх утримувати.

Також, слід відмітити, що ОСОБА_1 не повинен ставитися в нерівні умови щодо отримання батьківської допомоги порівняно з дітьми, які виховуються у родині відповідача, та на відміну від ОСОБА_1 , мають можливість отримувати від нього утримання принаймні у натуральній формі.

При цьому, відповідачем не доведено жодними доказами тієї обставини, що його дружина не працює та не має власних доходів, а також того, що у нього відсутні інші доходи, крім заробітної плати.

У судовому засіданні відповідач пояснив, що крім нього, у його батьків є інші два сини, які також повинні нести обов`язок щодо утримання батьків похилого віку.

Отже, розмір заробітної плати відповідача, наявність у нього іншої родини та батьків похилого віку не свідчать про повну відсутність можливості матеріальної допомоги позивачу, та не звільняють відповідача від обов`язку надавати таку допомогу, разом з тим, впливають на розмір такої допомоги.

Суд зауважує, що розмір аліментів, про стягнення якого просить позивач (3500 грн. на місяць) суттєво перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а їх річний обсяг (42000 грн.) значно перевищує річну вартість навчання ОСОБА_1 у вищому навчальному закладі (15400 грн.).

Вартість проживання в гуртожитку, як зазначалось вище, становить 540,00 грн. на місяць.

Доказів наявності у ОСОБА_1 інших обов`язкових витрат, крім вартості навчання та оплати гуртожитку, позивачем до суду не надано.

Доводи позивача про необхідність понесення витрат на лікування суд відхиляє, оскільки, як зазначалось вище, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні обмежений період часу - з 12.10.2020 по 15.10.2020, тобто, до вступу до УІПА. При цьому, доказів того, що наразі його стан потребує регулярного стаціонарного або амбулаторного лікування, реабілітації - позивач до суду не надав.

В якості інших обставин, що мають істотне значення, та в силу ст.182 СК України підлягають врахуванню при визначенні розміру аліментів, суд враховує те, що вибір навчального закладу, денної форми навчання, контрактної основи навчання, які безперечно тягнуть за собою певні додаткові фінансові витрати, не було погоджено з відповідачем по справі як батьком позивача.

Як зазначив відповідач і не спростовано позивачем по справі, навчальний заклад, форма навчання, та можливість навчатися на контрактній основі позивачем із ним не було погоджено. Про вступ ОСОБА_1 до УІПА відповідачу стало відомо лише після отримання даного позову.

Обставин, які б свідчили про те, що позивачем при прийнятті рішення про вступ до вищого навчального закладу, обранні навчального закладу та умов навчання, було враховано майновий стан відповідача по справі, ОСОБА_1 не наведено, відповідних доказів суду не надано.

Докази неможливості навчання ОСОБА_1 на бюджетній основі або на заочній формі навчання, яка б дозволяла позивачу хоча б частково заробляти кошти на своє утримання, і таким чином полегшити фінансовий тягар як батька, так і матері, в матеріалах справи відсутні.

Як пояснив позивач у судовому засіданні, можливості вступу на заочне відділення УІПА ним не розглядалась.

На підставі наведеного, з урахуванням матеріального становища, стану здоров`я позивача та відповідача, інших обставин, що мають істотне значення, враховуючи думку відповідача, який не заперечує проти оплати вартості навчання позивача у рівних частках з матір`ю останнього, керуючись вимогами розумності та справедливості, суд дійшов висновку про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , у розмірі 1500 грн. щомісячно на період його навчання, починаючи з 09.09.2021 (дата пред`явлення позову) та до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_1 23 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору в силу п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а відтак, з відповідача слід стягнути в дохід держави частину судового збору пропорційно задоволеній частині позовних вимог.

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст. 182, 183, 184, 191, 199, 200 СК України,ст.ст. 4, 10-13, 76-81, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень, пп. 15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_3 ) аліменти на його утримання в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 09 вересня 2021 року і до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в дохід держави (Отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, Код отримувача (код за , Банк отримувач Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача UA0026001, Код класифікації доходів бюджету 22030106) у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_3 .

Відповідач - ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 29.12.2021.

Суддя О.С. Сеник