Ухвала

Іменем України

03 березня 2021 року

м. Київ

справа № 501/1793/18

провадження № 61-960ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 31 березня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області, треті особи: ОСОБА_2 , Державне підприємство морський торгівельний порт «Чорноморськ» про видачу ордеру на квартиру та відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області, треті особи: ОСОБА_2 , Державне підприємство морський торгівельний порт «Чорноморськ» про зобов`язання видати ордер на квартиру та відшкодування шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він із 15 січня 1982 року перебуває на квартирному обліку. Рішенням житлової комісії Чорноморського морського торговельного порту у 2008 році йому надана житлова площа, а саме квартира АДРЕСА_1 . Ордер мав видатися пізніше. Він заселився у квартиру та за свої кошти зробив в ній ремонт та закупив меблі. 16 вересня 2009 року, коли він був на роботі, вхідні двері в його квартирі були замінені на інші та йому повідомлено, що зазначена квартира належить міській раді та не може бути надана йому як ветерану порту.

Із урахуванням наведених обставин, позивач просив зобов`язати Виконавчий комітет Чорноморської міської ради надати ордер на квартиру АДРЕСА_1 та стягнути з Виконавчого комітету Чорноморської міської ради на його користь 100 000,00 грн на відшкодування заподіяної шкоди.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 31 березня 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 31 березня 2020 року у частині підстав відмови у вимогах про відшкодування шкоди змінено з урахуванням обґрунтувань наведених у постанові. В іншій частині рішення залишено без змін.

13 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 31 березня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Ухвалою Верховного Суду від 01 лютого 2021 року вказану касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: роз`яснено заявнику про необхідність звернення до суду із уточненою редакцією касаційної скарги, у якій зазначити передбачені у частині другій статті 389 ЦПК України підстави касаційного оскарження судових рішень, а також надіслати суду копії уточненої редакції касаційної скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників, сплатити судовий збір.

У лютому 2021 року на адресу Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме: клопотання про звільнення від сплати судового збору, уточнена касаційна скарга із зазначенням передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень.

Клопотання про звільнення від сплати судового збору обґрунтоване тим, що розмір судового збору за подання касаційної скарги на оскаржувані судові рішення перевищує 5 відсотків розміру річного доходу заявника. До клопотання додано копію відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, згідно з якими дохід заявника за 2020 рік складає 22 140,87 грн.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Враховуючи те, що розмір судового збору за подання касаційної скарги на оскаржувані судові рішення (3 409,60 грн) перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік (1 107,04 грн), тому суд дійшов висновку про задоволення клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору.

Перевіривши доводи касаційної скарги, оскаржувані судові рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі.

У касаційній скарзі заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку) як на підставу оскарження судових рішень. Зокрема, заявник у касаційній скарзі зазначає, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 2-23/2008 (провадження № 14-67свц19).

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень чи їх невідповідності висновкам, викладених у постановах Верховного Суду, щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі.

Такого висновку Верховний Суд дійшов з огляду на таке.

Судами встановлено, що на засіданні житлово-побутової комісії Іллічівського морського торговельного порту постановлено надати ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується випискою з протоколу від 26 листопада 2008 року № 11. Квартира надана для тимчасового проживання.

20 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області із заявою про поновлення порушених прав.

Листом від 27 червня 2017 року № 1-К-1836, наданим Виконавчим комітетом Чорноморської міської ради Одеської області, повідомлено ОСОБА_1 про те, що на засіданні громадської комісії з житлових питань 16 грудня 2008 року розглянуто прохання адміністрації Іллічівського морського торговельного порту щодо затвердження рішення про надання ветерану порту ОСОБА_1 однокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Комісія не затвердила рішення житлово-побутової комісії порту у зв`язку з тим, що квартира знаходиться у комунальній власності міської ради. Рішенням від 28 травня 2009 року № 479 вирішено перевести вказану квартиру в розряд службових квартир та надати її майстру Комунального підприємства «Міського управління житлово-комунального господарства» Чорноморської міської ради ОСОБА_2 з наданням ордеру на вселення в службове приміщення.

Листом від 07 липня 2009 року № 012-1543 Виконавчий комітет Iллічівської міської ради повідомив заступника начальника Іллічівського морського торговельного порту Осієвського В. О. про те, що квартира АДРЕСА_1 ) переведена у статус службових та надана у користування ОСОБА_2 , яка у присутності заступника начальника Житлово-експлуатаційного управління № 4 та дільничного інспектора міліції вселилася у цю квартиру. Речі попереднього квартиронаймача згідно з актом передано на відповідне зберігання ОСОБА_2 .

Виконавчим комітетом Іллічівської міської ради Одеської області 23 лютого 2006 року розглянуто прохання ОСОБА_3 щодо надання йому першочергового права на отримання житла як співробітника міліції.

26 лютого 2009 року Виконавчим комітетом Iллічівської міської ради Одеської області розглянуто питання про включення до списку працівників Комунальне підприємство «Міське управління житлово-комунального господарства», які користуються правом одержання службової площі, ОСОБА_2

Рішенням від 28 травня 2009 року № 479 Виконавчим комітетом Iллічівської міської ради Одеської області розглянуто питання про переведення у розряд службових квартиру АДРЕСА_1 та надання її ОСОБА_2 , зазначено про надання ордеру ОСОБА_2 на житлове приміщення.

Відповідно до ордеру від 04 червня 2009 року, виданого Виконавчим комітетом Іллічівської міської ради Одеської області, службова квартира АДРЕСА_1 надана ОСОБА_2 з її сім`єю як майстру Комунального підприємства «Міське управління житлово-комунального господарства».

Витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджується, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 28 липня 2011 року, виданого Виконавчим комітетом Іллічівської міської ради згідно з розпорядженням органу приватизації від 27 липня 2011 року № 62.

Листом від 02 серпня 2017 року № 1067 Комунальне підприємство «Міське управління житлово-комунального господарства» Чорноморської міської ради Одеської області повідомило ОСОБА_1 про те, що у нього немає ордеру на зазначену квартиру, тому відсутні підстави для видачі документів на вказану квартиру.

Архівним витягом від 17 січня 2020 року № 09 підтверджено те, що протоколом засідання громадської комісії з житлових питань при Виконавчому комітеті Іллічівської міської ради від 16 грудня 2008 року № 57 клопотання адміністрації і профспільних комітетів Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» про затвердження рішення житлово-побутової комісії порту про надання житлової площі працівникам порту, а саме ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 вказано, що зазначена квартира портом передана у комунальну власність Іллічівської територіальної громади, та осіб, які можуть зайняти вільні квартири у таких будинках, призначає Виконавчий комітет Iллічівської міської ради, та вирішено відмовити керівництву порту у задоволенні їх рішення про надання зазначеної квартири ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 118 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації (частина друга статті 121 ЖК УРСР).

Згідно з частиною другою статті 122 ЖК УРСР на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

За встановлених у справі обставинах квартира, на яку позивач просить видати ордер, на момент виникнення спірних правовідносин, перебувала у комунальній власності Іллічівської територіальної громади, органом, що приймав рішення про надання житлового приміщення особам, був Виконавчий комітет Іллічівської міської ради, який не приймав такого рішення щодо позивача.

Отже, відсутні підстави вважати, що позивач набув житлових прав на спірну квартиру у порядку, передбаченому статтею 121 ЖК УРСР.

Водночас рішенням Виконавчого комітету Іллічівської міської ради від 28 травня 2009 року спірна квартира надана ОСОБА_2 із видачею ордеру та позивачем не надано доказів оспорення такого рішення.

Враховуючи те, що спірна квартира, для вселення до якої позивач просить зобов`язати відповідача видати ордер, на момент розгляду справи не є вільною та перебуває у власності третіх осіб, що не оспорено позивачем, суд першої інстанції, із яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача про зобов`язання Виконавчого комітету Чорноморської міської ради надати ордер на таку квартиру.

Відмовляючи у задоволенні вимог про відшкодування шкоди, яку позивач визначив як суму збитків, які поніс він на здійснення ремонтних робіт у спірній квартирі, встановлення меблів, сантехніки, суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення суду першої інстанції у цій частині, дійшов висновку про недоведеність позивачем розміру заподіяних йому збитків. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями на здійснення переоцінки доказів.

Посилання заявника у касаційній скарзі на не врахування судами в оскаржуваних судових рішеннях висновків, зроблених Великою Палатою Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 2-23/2008, є необґрунтованими, оскільки предмет та підстави позову у справі № 2-23/2008 - зобов`язання повернути майно (квартиру) та у цій справі - зобов`язання видати ордер на квартиру, не є тотожними, а тому правовідносини, які виникли між сторонами у зазначених справах, регулюються різними правовими нормами.

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування ухвалених у справі судових рішень, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявницею норм матеріального права та зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційних скаргах доводи були предметом дослідження у судах із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Оскільки правильне застосування судами норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів, Верховний Суд дійшов висновку про те, що касаційна скарга є необґрунтованою та про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги на оскаржувані судові рішення.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 31 березня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області, треті особи: ОСОБА_2 , Державне підприємство морський торгівельний порт «Чорноморськ» про видачу ордеру на квартиру та відшкодування шкодивідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков Г. І. Усик