головуючий у суді І інстанції Кушнір С.І.
провадження № 22-ц/824/1527/2021
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 лютого 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Сержанюка А.С., Слюсар Т.А.,

за участю секретаря судового засідання: Сердюк К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 14 серпня 2020 року

за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ», про відшкодування матеріальної шкоди, завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну та моральну шкоду, завдані в результаті дорожньо-транспортної пригоди, у загальному розмірі 149 113 грн 76 коп. та судові витрати.

Ухвалою суду першої інстанції від 07 серпня 2020 року, занесеною до протоколу судового засідання, залучено до участі у справі в якості третьої особи - ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ».

11 серпня 2020 року до суду першої інстанції ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, у якій просила:

вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборону відчуження на садовий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 78,9 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_2 на час розгляду справи в суді.

Заяву про забезпечення позову обґрунтовано наявністю спору про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП між позивачем та відповідачем. Предметом позову є стягнення суми у розмірі 149 113 грн 76 коп., яка станом на день відкриття провадження у справі та на час розгляду справи у суді не сплачена позивачу.

Позивач посилалась також на те, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідачу ОСОБА_2 належить на праві власності садовий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 78,9 кв.м., с/рада Гореницька.

На час розгляду справи, об`єкт нерухомого майна - садовий будинок, що перебуває у власності відповідача, є єдиним відомим позивачу об`єктом права власності відповідача, на яке може бути звернуто стягнення при примусовому виконанні рішення суду. При цьому, відповідач ОСОБА_2 не проживає у місті Києві. Транспортний засіб, який під час ДТП перебував під керуванням відповідача, йому не належить. Вирішувати наявний майновий спір у добровільному порядку, відповідач не бажає.

Відповідач має можливість за час розгляду справи у суді реалізувати свої права власника вищевказаного об`єкту нерухомого майна щодо розпорядження таким майном, в тому числі можливість його відчуження на користь третіх осіб, передання в користування, іпотеку, тощо.

У позивача є підстави вважати, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на об`єкт нерухомого майна - садовий будинок, що належить відповідачу на праві власності, може призвести до фактичної втрати можливості виконання рішення суду про стягнення з відповідача завданої матеріальної шкоди.

Заява про забезпечення позову обґрунтована необхідністю гарантування позивачу виконання рішення суду в майбутньому, оскільки ризик відчуження об`єкту нерухомого майна може істотно утруднити і зробити неможливим, як виконання рішення суду, так і ефективний захист щодо поновлення порушених прав та інтересів позивача у разі задоволення позову.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 14 серпня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 14 серпня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції: неповністю з`ясував обставини, що мають значення для справи, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, порушив та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції неправомірно та помилково вказав у своїй ухвалі про те, що суд не вбачає підстав для задоволення заяви з огляду на те, що саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем недобросовісних дій без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів на підтвердження зазначених обставин також не свідчить про необхідність вжиття відповідних заходів забезпечення позову, та про співмірність вказаного способу забезпеченого позову заявленим позовним вимогам. Такі свої висновки суд першої інстанції ніяким чином не обґрунтував. Такий висновок суду не ґрунтується на нормах процесуального закону та матеріалах справи, та є помилковим.

Суд першої інстанції помилково не звернув своєї уваги на відсутність у відповідача іншого майна, окрім садового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 78.9 кв.м. Ця обставина й зумовила звернення до суду із заявою про забезпечення позову у цій справі.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, вартість садового будинку у селі Гореничі становить 137 029 грн., що є повністю співмірним із предметом та ціною позову у цій справі.

У позивача є підстави вважати, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на об`єкт нерухомості - садовий будинок, що належить відповідачу ОСОБА_2 , може призвести до фактичної втрати можливості виконання рішення суду про стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди за моїми позовними вимогами у цій цивільній справі.

Застосування заходів забезпечення позову відповідає предмету позову, що заявлений мною до розгляду по даній справі. Такі заходи забезпечення позову в цій справі не порушують прав та інтересів інших осіб, в тому числі тих, що не є учасниками цієї справи.

Вжиття наведених вище заходів забезпечення позову сприятиме запобіганню порушень майнових прав позивача на час вирішення цього спору у суді. Існує цілком реальний ризик для позивача бути втягнутою в нові судові спори та понесення позивачем нових додаткових витрат на правову допомогу для захист моїх порушених прав.

Для відповідача ніяких негативних наслідків при накладенні судом арешту на його садовий будинок не настане. Право відповідача на користування цим нерухомим майном не буде обмежено, а в разі продажу відповідачем садового будинку, який є єдиним відомим майном відповідача, настануть суттєві негативні наслідки для позивача у вигляді неможливості виконати рішення суду про стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди у сумі 149 113 грн 76 коп.

Інші учасники справи, повідомлені належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не скористались своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачені статтею 150 цього Кодексу, заходи забезпечення позову.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходиться у нього.

Пленум Верховного Суду України у пункті 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Судом встановлено, що предметом позову у цій справі є стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 збитків, завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди, у загальному розмірі 149 113 грн 76 коп., з яких: 99 113 грн 76 коп. - матеріальна шкода, 50 000 грн - моральна шкода.

Тобто, предметом спору є стягнення з відповідача ОСОБА_2 майнової та моральної шкоди, який позивач прагне забезпечити у спосіб у такий спосіб: накласти арешт та заборону відчуження на садовий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 78,9 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_2 .

Право власності відповідача на об`єкт нерухомого майна підтверджується даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 219590071 від 09 серпня 2020 року.

Враховуючи вищевказані обставини, між сторонами дійсно виник спір щодо стягнення збитків, у відповідача відсутнє будь-яке інше майно, що на думку колегії суддів, дає підстави для висновку про наявність можливості відповідачем розпорядитися спірним майном під час судового розгляду справи, та достатньо обґрунтованого припущення, що майно на момент ухвалення рішення може зникнути.

А також, колегія суддів, порівнявши негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову (накладення арешту на нерухоме майно) із тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів (майно може бути відчужене), з урахуванням законного інтересу, за захистом якого заявник звернувся до суду, та майнових наслідків забезпечення позову, вважає, що вказаний захід забезпечення позову, як накладення арешту, - є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hor№sby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgme№ts a№d Decisio№s 1997-II).

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

При цьому колегія суддів зазначає, що обставини викладені в заяві про забезпечення позову вказують на наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування таких заходів забезпечення позову як накладення арешту на садовий будинок.

Таким чином, ухвала Солом`янського районного суду міста Києва від 14 серпня 2020 року підлягає скасуванню, а заява ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню шляхом накладення арешту на садовий будиночок за вказаною адресою, що належить на праві власності ОСОБА_2 . В інший частині про заборону відчуження садового будиночку, заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення, оскільки колегія апеляційного суду вважає, що накладення арешту на майно вже повністю забезпечує позов ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 14 серпня 2020 року скасувати з ухваленням нового судового рішення.

Заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на садовий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 78,9 кв.м. (номер запису 279 в книзі 13, реєстраційний номер майна 17474457), що належить на праві власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) на час розгляду справи у суді.

В інший частині заяву залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з моменту її проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді А.С. Сержанюк

Т.А. Слюсар