1Справа № 335/6211/20 2/335/257/2021

28 грудня 2021 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Апаллонової Ю.В.,
за участю секретаря судового засідання Якимової О.С.,
розглянувши цивільну справу за позовом Запорізького державного медичного університету до Запорізького державного медичного університету до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, втрат державного бюджету з підготовки фахівця за державним замовленням,-
У липні 2020 року Запорізький державний медичний університет звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, втрат державного бюджету з підготовки фахівця за державним замовленням.
01.09.2011р, відповідача було зараховано студентом першого курсу Запорізького державного медичного університету. З відповідачем було укладено Типову угоду від «01» вересня 2011р. про підготовку фахівця з вищою освітою (далі - Угода).
Згідно укладеної угоди відповідач проходив навчання за державним замовленням і прийняв на себе зобов`язання після закінчення вищого навчального закладу прибути на місце направлення і відпрацювати не менше 3 роки за місцем направлення, у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати вартість навчання.
У 2017 року відповідач, який вже мав направлення до міста проходження інтернатури та роботи - КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги Сватівського району» відповідно до Списку працевлаштування персонально кожного випускника за 2017 рік, через академічну заборгованість та невиконання навчального плану був відрахований з університету (наказ №84-с від 26.01.2017р.), та не отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Педіатрія», до міста проходження інтернатури не прибув (лист№1127 від 14.12.2017р.), та, як наслідок, не відпрацював у державному секторі економіки три роки.
Тому, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 , іпн. НОМЕР_1 , 312113,65 гри. витрат державного бюджету з її підготовки за державним замовленням, на користь Запорізького державного медичного університету, судові витрати покласти на відповідача.
Ухвалою судді від 28.08.2020 року, цивільна справа визнана судом малозначною (незначної складності) і розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Учасники справи заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали.
Представник позивача адвокат Кадуліна І.С. позовні вимоги підтримала у повному обсязі, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вказавши, що не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим, в судові засідання, призначені на 22.11.2021, 28.12.2021 року не з`явився, причини неявки суду не повідомив, тому у відповідності до ст.ст. 279, 280, 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 01.09.2011р, ОСОБА_1 було зараховано студентом першого курсу Запорізького державного медичного університету. З відповідачем було укладено Типову угоду від «01» вересня 2011р. про підготовку фахівця з вищою освітою (далі - Угода).
Згідно укладеної угоди відповідач проходив навчання за державним замовленням і прийняв на себе зобов`язання після закінчення вищого навчального закладу прибути на місце направлення і відпрацювати не менше 3 роки за місцем направлення, у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати вартість навчання.
У 2017 року відповідач, який вже мав направлення до міста проходження інтернатури та роботи - КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги Сватівського району» відповідно до Списку працевлаштування персонально кожного випускника за 2017 рік, через академічну заборгованість та невиконання навчального плану був відрахований з університету (наказ №84~с від 26.01.2017р.), та не отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Педіатрія», до міста проходження інтернатури не прибув (лист№1127 від 14.12.2017р.), та, як наслідок, не відпрацював у державному секторі економіки три роки.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Згідно до вимог п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з пунктами 1, 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до частини другої статті 52 Закону України від 23 травня 1991 року «Про освіту» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини другої статті 52 Закону України «Про освіту» (в редакції, чинній на час укладення угоди), пункту 2 Указу Президента № 77/96, пункту 14 Порядку працевлаштування випускників ВНЗ (в редакції, чинній на час укладення угоди), пункту 2 Указу Президента № 77/96, пункту 14 Порядку працевлаштування випускників ВНЗ (в редакції, чинній на час укладення угоди) та пункту 21 Порядку працевлаштування № 37 (в редакції,чинній на час укладення угоди) випускник має обов`язок відшкодувати в установленому порядку до Державного або місцевих бюджетів вартість його навчання та компенсувати замовникові його навчання всі витрати цього замовника на це навчання за наступних умов, погоджених між ним та відповідним навчальним закладом, який здійснив відповідне навчання за рахунок Державного бюджету, а саме: випускник після отримання вищої освіти повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні його на роботу, та відпрацювати обумовлений угодою на його навчання термін; цього випускника звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої. При цьому незгода цього випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за відповідним призначенням.
У разі неприбуття молодого фахівця за направленням або його відмови без поважної причини до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати (відповідно до пункту 14 Порядку працевлаштування випускників ВНЗ).
Крім того, пунктом 21 чинного Порядку працевлаштування № 367, передбачено обов`язок особи, яка не відпрацювала встановлений трирічний строк, компенсувати, крім вартості навчання, також всі витрати на освіту, тобто і виплати академічної стипендії.
Такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 23 січня 2018 року (справа № 607/9099/15-ц), від 19 вересня 2018 року (справа № 607/3690/17), від 31 жовтня 2018 року (справа № 607/3681/17-ц) від 15 травня 2019 року (справа № 598/760/17), від 30 січня 2019 року (справа № 607/3682/17), від 26 червня 2019 року (справа № 607/7122/17-ц) та у пунктах 101-108 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року (справа № 607/3693/17).
Щодо вирішення питання дії застосовуваних до спірних правовідносин норм права Велика Палата Верховного Суду у пунктах 69-72 постанови від 26 січня 2021 року у справі № 607/3693/17 (провадження № 14-151цс20) зазначила таке.
Якщо частина друга статті 52 Закону України «Про освіту» 1991 року була чинною на час вступу студента до вищого навчального закладу, та особа, яка претендує на отримання вищої освіти, добровільно підписала угоду про підготовку фахівця з вищою освітою, навчалася за кошти державного бюджету, погодилася відшкодувати вартість цього навчання, погодилася на працевлаштування її відповідним навчальним закладом на умовах зазначеної угоди та отримала направлення на роботу, то у разі відмови цієї особи відпрацювати відповідно до умов зазначеної угоди встановлений термін відпрацювання заклад освіти, який забезпечив відповідне навчання цієї особи, може в судовому порядку стягнути з неї кошти за навчання.
Як зазначається в рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) вказано, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Оскільки частина друга статті 52 Закону України «Про освіту» 1991 року, у редакції чинній на час виникнення правовідносин сторін цього спору, була чинною, то такі цивільні правовідносини, що виникли між сторонами з моменту укладення угоди від 01 вересня 2010 року, регулюються саме нею.
Положення частини першої статті 58 Конституції України та частини другої статті 5 ЦК України щодо зворотності дії в часі закону, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи, в даному разі потрібно розуміти так, що особа звільняється від встановленої законом цивільної відповідальності, в тому разі коли така відповідальність закріплена лише скасованим законом, однак скасування закону, який передбачає цивільну відповідальність особи, за загальним правилом не звільняє її від цивільної відповідальності на користь контрагента, якщо така відповідальність закріплена і в чинному цивільно-правовому договорі, укладеному цією особою.
Наведене спростовує відсутність обов`язку повернути кошти за навчання за рахунок державного бюджету у зв`язку з виключенням частини другої статті 52 Закону України «Про освіту» на підставі Закону № 1556-VII від 01 липня 2014 року, який вже набрав чинності після укладення між сторонами угоди підготовку фахівця з вищою освітою в навчальному закладі.
ОСОБА_1 підписуючи угоду від 01 вересня 2011 року, погодивя на працевлаштування її навчальним закладом, отримав направлення на роботу та, навчаючись на кошти Державного бюджету, погодився відшкодувати вартість свого навчання у разі відмови відпрацювати не менше трьох років.
Пункт 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачає правові наслідки порушення зобов`язання, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди.
Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 614 ЦК України).
Таким чином, беручи до уваги, що ОСОБА_1 відмовився від виконання взятих на себе зобов`язань, що передбачає правові наслідки, та на час розгляду справи судом сума збитків у розмірі 312113,65 відповідачем не відшкодована, суд вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі, стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача вказану вище суму відшкодування.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Згідно з ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь Запорізького державного медичного університету судові витрати в розмірі 4681,71 грн. 00 коп., оскільки рішення ухвалено на користь позивача.
На підставі ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд
Позов Запорізького державного медичного університету до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, втрат державного бюджету з підготовки фахівця за державним замовленням, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн- НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Запорізького державного медичного університету витрати державного бюджету з його підготовки за державним замовленням розмірі 312113 (триста дванадцять тисяч сто тринадцять ) грн. 65 коп., а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 4681 (чотири тисячі шістсот вісімдесят одна) грн. 00 коп.,
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня ухвалення рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його ухвалення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду або через Орджонікідзевського районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його ухвалення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне судове рішення складено 29.12.2021 року.
Суддя Ю.В. Апаллонова