Справа № 266/5957/21
Провадження № 2-о/266/217/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області в складі:

головуючого судді Федотової В.М.,

за участі секретаря судового засідання Петрухіної Т.Л.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту спільного мешкання та перебування на утриманні, заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області,

ВСТАНОВИВ:

Заявниця ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Маріуполя із заявою про встановлення факту спільного мешкання її з чоловіком, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час смерті за адресою: АДРЕСА_1 та встановити факт перебування її на утриманні свого чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування заяви про встановлення факту спільного мешкання з чоловіком на тимчасово окупованій території України, а саме в м. Макіївка ,Донецької області та перебування заявниці на утриманні свого чоловіка зазначила наступне. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік заявниці - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 20.08.2021 року заявниця звернулася за допомогою веб-порталу електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою для перерахунку пенсії у зв`язку зі смертю чоловіка. Згідно відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №13596-12946/Б-15/8-0500/21 від 21.09.2021 року, заявниці було відмовлено у перерахунку пенсії через відсутність документів, які б підтвердили її проживання з померлим чоловіком за однією адресою. На час смерті чоловіка, вони перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно паспортних даних адреса реєстрації ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , адреса реєстрації ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 . Пенсія померлого чоловіка складала близько 13700,00 грн. У зв`язку з чим, просить встановити факт спільного її мешкання з чоловіком, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час смерті за адресою: АДРЕСА_1 та встановити факт перебування її на утриманні чоловіка.

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12.11.2021 року відкрито провадження у справі.

У судове засідання заявниця не з`явилася, у заяві на адресу суду, яка надійшла до суду поштовим засобом зв,язку з адреси: АДРЕСА_2 - вказала про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі.

Заінтересована особа в судове засідання представника не направила, надали заяву у якій просили прийняти рішення згідно чинного законодавства.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав.

Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до положень ч.2, 3 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, 1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; 3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку із втратою годувальника.

Частиною 1 ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» також визначено перелік членів сім`ї, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника, до яких відносяться, зокрема, непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (стаття 38). Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, також мають право на пенсію, якщо згодом втратили джерело засобів до існування.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, батько, мати, дружина, чоловік, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно вимог ст.38 Закону України «Про пенсійне забезпечення», члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, батько, мати, дружина, чоловік, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якою визначена інвалідність внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Видана відповідним органом довідка про те, що за його даними особа не перебувала на утриманні померлого, не виключає можливості встановлення в судовому порядку факту перебування на утриманні. Така довідка оцінюється судом за правилами ст.62 ЦПК (1501-06). При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні (ст.37 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (1788-12)); для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним (ст.531 Цивільного Кодексу України (ЦК) (1540-06)) не менше одного року; для встановлення факту перебування на утриманні при відшкодуванні шкоди в разі втрати годувальника не має значення чи знаходився непрацездатний утриманець в родинних чи шлюбних відносинах з годувальником (статті 456, 457, 461 ЦК).

Отже, факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, має значення для переходу на пенсію в разі втрати годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Аналізуючи наведені норми законодавства, можна зробити висновок, що члени сім`ї відносяться до осіб, що перебували на утриманні, в тому разі, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування, при цьому дружина - в тому разі, якщо вона була інвалідом або досягла пенсійного віку (непрацездатні) на час смерті чоловіка.

За вимогами ч.1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною 3 статті 294 ЦПК України встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду, тобто, під час розгляду справ в порядку окремого провадження, суд має враховувати подані учасниками справи докази.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ст.79, 80 ЦПК України, докази мають бути достовірними та достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 03.04.1954 року ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , актовий запис №508 (а.с. 18).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 10.03.1954 року, ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_2 , батьками є: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , про що складено актовий запис №369 (а.с. 19).

Зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 23.10.1976 року, виданого відділом ЗАГСа виконкому Радянського району міста Макіївки, встановлено, що 23.10.1976 року укладено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_8 ), про що складено актовий запис №484 ( а.с. 20).

З паспорту громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого Совєтським РС у м. Макіївці ГУДМС України в Донецькій області 21.03.2013 року на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , встановлено, що з 30.01.2013 року вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5-9).

Відповідно до довідки від 20.03.2018 року №/ про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 10).

Згідно копії паспорту серії НОМЕР_5 , виданого 26.08.1999 року Совєтським РВ УМВС України в м. Макіївці на ім`я ОСОБА_2 , встановлено, що з 30.01.2013 року він був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12-13)

Відповідно до довідки від 29.01.2018 року №/ про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживав за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 14).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Макіївці Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 від 02.06.2021 року, виданого Приморським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с. 21).

Рішенням відділу перерахунків пенсій №1 управління пенсійного забезпечення Головного управління пенсійного фонду України в Дніпровській області від 20.08.2021 року ОСОБА_1 відмовлено в перерахунку пенсії (а.с. 23).

Відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 29.10.2021 року про розмір пенсії ОСОБА_2 за період з 01.02.2021 року по 28.02.2021 року розмір пенсії складає 13733,27 грн. (а.с. 29).

Відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 29.10.2021 року про розмір пенсії ОСОБА_1 за період з 01.10.2021 року по 31.10.2021 року розмір пенсії складає 2766,77 грн. (а.с. 31).

Таким чином, з перелічених документів встановлено, що заявник та померлий ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі та були зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_1 . З 2018 року до 11.02.2021 року ОСОБА_2 , як внутрішньо переміщена особа, був зареєстрований у АДРЕСА_4 , де отримував пенсію в розмірі 13733,27 грн., однак, відповідно свідоцтва про смерть, помер у м.Макіївці Донецької області.

Заявниця фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , доказів проживання однією сім`єю з померлим ОСОБА_2 як за адресою: АДРЕСА_1 , так й за фактичним місцем мешкання суду не надала. До того , кореспонденція на адресу суду - заяви від заявниці , надходили з адреси : АДРЕСА_2 ,що не відноситься до адреси ,яка зазначена в довідці внутрішньо переміщенної особи.

Аналізуючи досліджені судом докази, суд приходить до висновку, що заявником не підтверджено проживання з померлим чоловіком однією сім`єю на час його смерті ні на тимчасово окупованій теритррії України - в м. Макіївка, ні на території м. Маріуполя, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги не обґрунтовані, не підтверджені належними доказами, тому у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.3 СК України, 456,457,461,531 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 76, 258, 259, 263-265, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту спільного мешкання з чоловіком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , на час його смерті за адресою: АДРЕСА_1 та перебування на його утриманні, заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 28 грудня 2021 року.

Суддя Федотова В. М.