справа №619/1373/21
провадження №2/619/723/21
Рішення

іменем України

28 грудня 2021 року

м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Нечипоренко І.М., за участю секретаря судового засідання Носачової І.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 619/1373/21,

ім`я (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

вимоги позивача: про поділ майна подружжя.

представник позивача: ОСОБА_3 .

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач ОСОБА_1 15.03.2021 звернулася до суду з позовом, у якому просить в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 , а за відповідачем визнати право власності на автомобіль Renault Logan реєстраційний номер НОМЕР_1 , посилаючись на те, що з 15.11.2003 вони зареєстрували шлюб. Від спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 та ІНФОРМАЦІЯ_2 донька ОСОБА_5 . За договором купівлі-продажу від 16.04.2005 вони придбали вищезазначену квартиру та у 2012 році придбали автомобіль, право власності на які було зареєстровано за відповідачем. Відповідно до рішення Дергачівського районного суду від 07.04.2015 шлюб між ними розірвано. Отже, зазначене вище майно є спільною сумісною власністю подружжя. Діти проживають разом з нею та всі вони зареєстровані у спірній квартирі, у якій вона зробила ремонт, замінила вікна, встановила бойлер. Вона особисто займається вихованням та утриманням дітей, які навчаються у ліцеї, куди вона сплачує кошти у фонд розвитку ліцею та класу. Крім того, діти потребують додаткових занять з репетиторами, за які вона сплачує кошти особисто. У зв`язку з введенням карантину вона, як фізична особа-підприємець, змушена була зупинити свою діяльність на період з 21.04.2020 до 01.07.2020, що негативно вплинуло на її матеріальний стан. З весни 2015 року квартира знаходиться у повному її володінні та користуванні, вона самостійно сплачує комунальні послуги. Загалом на покращення квартири вона витратила 16571,17 грн. Крім того, для задоволення побутових потреб дітей вона придбала побутову техніку, участі в оплаті яких відповідач не брав. Відповідач самоусунувся від виконання своїх обов`язків з утримання, догляду, лікування дітей, а його одноразові нестабільні та мінімальні платежі є недостатніми для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування, тому виконання цих обов`язків одноособово позивачем ставить її у більш невигідне матеріальне становище, отже при вирішенні спору про поділ майна виникає потреба у відступленні від рівності часток подружжя. Отже її частка має бути збільшена з Ѕ до 2/3 частин. Також при поділі майна має бути враховано, що квартира та автомобіль є неподільними речами, тому подальше спільне проживання у квартирі і користування автомобілем, у разі визнання їх співвласниками є неможливим.

Відповідачем надано відзив, згідно змісту якого позовна заява подана з порушенням строку позовної давності, крім того, він приймав і приймає участь у матеріальному забезпеченні та вихованні дітей шляхом оплати дітям перебування на морі та літніх таборах, періодично діти бувають у нього. У даний час він не працевлаштований, підприємницьку діяльність припинив у 2014 році. З серпня по грудень 2016 року діти проживали з ним. На даний час син ОСОБА_4 проживає з ним. Спірне майно було придбано ними під час шлюбу, тому є спільною сумісною власністю подружжя і їх частки є рівними. До того ж, квартира була придбана за кошти від продажу належної його матері квартири у м. Харкові. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки, яка обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Позивач не довів той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права.

Представником позивача надана відповідь на відзив, зі змісту якої убачається, що відповідач подав відзив із пропуском встановленого строку, а тому суд має право вирішити справу за наявними у ній доказами. На підтвердження того, що з серпня по грудень 2016 року діти проживали з ним без матеріальної участі позивача не надав разом з відзивом жодного належного та допустимого доказу. Надані відповідачем документи не є доказом того, що їхні діти відпочивали на морі та в таборі за його рахунок. Відповідачем не доведено, що він протягом двох років оплачував лікування дітей, відвідування ними басейну та аквапарку, придбав планшет та велосипед. Надані копії чеків про сплату аліментів є нечитабельними, тому не можуть бути доказами повноцінного утримання дітей. У зв`язку з тим, що з 2018 року відповідач перестав повноцінного приймати участь у утриманні дітей, а з серпня 2019 року до стягнення з нього аліментів, взагалі не надавав ніякої матеріальної допомоги, у неї виникло право на перерозподіл часток та збільшення її частки у праві спільної сумісної власності подружжя. Таким чином строк позовної давності не пропущено.

Відповідачем надано заперечення, зі змісту яких убачається, що він не пропустив строк для надання відзиву, оскільки про наявність позову йому стало відомо лише з 18.05.2021 після ознайомлення з матеріалами справи. З моменту розлучення і до 20.11.2020 у позивача не було жодних нарікань щодо його участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей. Проживання дітей з позивачкою саме по собі не є підставою для збільшення частки у майні подружжя. Твердження позивача, що він нібито не сплачує аліменти, спростовується довідкою державного виконавця про відсутність заборгованості.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.03.2021, справу №619/1373/21 розподілено судді Калмиковій Л.К.

Згідно даних довідки від 01.09.2021 на підставі рішення Вищої ради правосуддя «Про звільнення ОСОБА_6 з посади…», суддя ОСОБА_6 відрахована зі штату суду, у зв`язку із звільненням у відставку.

Відповідно до Розпорядження №01-07/259/2021 від 04.10.2021 призначено повторний автоматизований розподіл зазначеної справи.

04.10.2021 справу №619/1373/21 розподілено судді Нечипоренко І.М. відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою суду від 08.10.2021 зазначену справу прийнято та призначено до розгляду по суті на 09.11.2021, яке відкладено на 19.11.2021 у зв`язку з неявкою позивача та її представника, на 08.12.2021 за клопотанням представника позивача ОСОБА_3 у зв`язку з його зайнятістю у розгляді інших справ та на 28.12.2021 для ознайомлення представника позивача з матеріалами справи.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зазначивши, що все спільне майно подружжя повинно належати їм по Ѕ частині.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.11.2003, який було розірвано відповідно до рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 18.05.2015 (а.с. 18, 25).

Від шлюбних відносин сторони мають сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчать копії свідоцтв про народження (а.с.19, 23).

На підставі договору купівлі-продажу від 16.04.2005, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Арнаутовою Т.А. (р. №904) ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 26-29).

Згідно даних Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.03.2021 рішення про державну реєстрацію права власності на указану вище квартиру прийнято 04.04.2007 (а.с. 9).

Згідно даних інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно 19 серпня 2020 була проведена державна реєстрація прав на зазначену вище квартиру на ім`я ОСОБА_2 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 53765032 від 26.08.2020 (а.с. 30).

Згідно даних Єдиного державного реєстру МВС на ім`я ОСОБА_2 .03.2012 зареєстровано автомобіль Renault Logan реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , про що свідчать дані РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області (а.с. 33).

Згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто статтею 60 СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18.

Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Так, суд зазначає, що на підтвердження доводів відповідача, зазначених у відзиві, про те, що спірна квартира являється його особистою власністю та була придбана за кошти з продажу квартири за адресою: АДРЕСА_3 , яка належала його матері, не надано жодного належного та допустимого доказу, отже, презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу не спростована.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Частинами 2, 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в абзаці третьому пункту 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України).

Аналіз наведених норм сімейного законодавства України дає підстави для висновку про те, що майно, яке набуте подружжям під час перебування у шлюбі, є об`єктом права спільної сумісної власності цього подружжя та у разі вирішення питання про його розподіл підлягає поділу між сторонами у рівних частках.

Частиною 1 ст. 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як убачається із довідки про склад сім`ї разом з ОСОБА_1 у спірній квартирі проживають та зареєстровані син ОСОБА_4 та донька ОСОБА_5 (а.с. 34).

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 29.03.2021 (справа №619/4946/20), яке набрало законної сили 29.04.2021, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 та доньки ОСОБА_5 у розмірі 2000,00 грн щомісячно на кожного (а.с. 179-182).

Згідно даних МВДВС по Дергачівському та Золочівському районах за виконавчим листом №619/4946/20 ОСОБА_2 заборгованості не має (а.с. 202).

До того ж, відповідачем надано докази прийняття участі у лікуванні дітей (а.с. 155-157), їх оздоровленні на морі на базі відпочинку в смт Кирилівка ( а.с. 158-159).

Суд зазначає, що спірна квартира та автомобіль були придбані подружжям у період перебування у шлюбі, а тому є їх спільною сумісною власністю та частки сторін є рівними, оскільки на підтвердження іншої домовленості будь-яких доказів не надано, а підстави для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частин другої та третьої статті 70 СК України відсутні, так як наявність обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спільного майна, позивачем не доведено та судом не встановлено.

При цьому судом не беруться до уваги надані позивачем копії чеків та квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг, оскільки пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач зобов`язаний у строки, встановлені законом або договором, оплачувати житлово-комунальні послуги.

Положеннями статей 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг, зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а обов`язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості.

Із зазначених положень закону випливає, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Враховуючи, що позивач фактично користується житлово-комунальними послугами у спірній квартирі, то вона зобов`язана їх оплачувати і даний факт, а також факт здійснення ремонту у квартирі, не являються обставинами, які мають істотне значення у розумінні ч. 3 ст. 70 СК України та могли б виступати підставами для збільшення частки позивача у квартирі.

Щодо застосування строку позовної давності суд зазначає таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною другою статті 72 СК України та роз`яснень, викладених у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

При визначені початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.

Наведене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15.

Позивач зазначає, що дізналася про порушення її права власності у спільному майні подружжя, коли відповідач перестав утримувати належним чином дітей, що стало підставою для звернення до суду з позовом про стягнення аліментів та відмовився від укладання договорів дарування належної йому частки на квартиру на корись дітей та після цього виник конфлікт щодо поділу спільного майна.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач звернулася до суду в межах строків, передбачених частиною другою статті 72 СК України.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково та, в порядку поділу майна подружжя, сторонам має належати по Ѕ частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем зазначено ціну позову 621372,10 грн, тоді як судовий збір сплачено не було. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, то зі сторін підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі по 3106,86 грн з кожного.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , право власності по 1/2 частині за кожним, на квартиру АДРЕСА_1 .

У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , право власності по 1/2 частині за кожним,на автомобіль Renault Logan реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 .

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користьдержави судовий збір у розмірі по 3106,86 грн (три тисячі сто шість гривень 86 копійок) з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_5 .

Повний текст рішення складено 30.12.2021.

Суддя І. М. Нечипоренко