Справа № 362/378/16
Провадження 2/362/22/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" грудня 2021 р. Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Кравченко Л.М.,

з участю секретаря - Яренко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Кузьменка Михайла Володимировича про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Васильківського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Васильківської міської ради Київської області, ОСОБА_2 про скасування рішення Васильківської міської ради, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.06.2021 р. справу призначено до судового розгляду.

28.12.2021 р. до суду ОСОБА_3 подано заяву про забезпечення позову.

В своїй заяві представник позивача просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що належить на праві власності - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , а саме: земельну ділянку - кадастровий номер: 0:10:013:023, площею 0,0716 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) заборонити іншим особам вчиняти буд-які дії щодо вказаного майна.

Заявлені вимоги мотивує тим, що ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22.03.2016 р. відкрито провадження у справі.Предметом даного спору є земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер: 0:10:013:023, площею 0,0716 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .До відповідачів заявлено вимоги про скасувати рішення про надання дозволу Васильківської міської ради Київської області № 06.45-15-VI від 26.08.2011 р. «Про затвердження технічної документації із землеустрою громадянам (згідно додатку 1) щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки...» в частині, якою затверджено технічну документацію із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0.0716 га ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 , передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0716 га для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , надано дозвіл ОСОБА_4 на складання державного акту на право власності на земельну ділянку пл. 0,0716га для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 ; визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку пл. 0,0716га для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , що виданий на імя ОСОБА_4 .

Позивач - ОСОБА_1 є суміжним землекористувачем, яка не погоджувала зовнішні межі спірної земельної ділянки, тому не могла заявити претензій, щодо зовнішніх меж земельної ділянки. Однак, на акті погодження меж її особистий підпис та прізвище з ініціалами є підробними, що встановлено висновком експерта.

В зв`язку з чим позивач вважає, що рішенням ради невірно встановлено межі спірної земельної ділянки та її площа, оскільки земельна ділянка мала б в силу закону поділена в рівних частинах між співвласниками ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , однак як вбачається з акту Цегельному було виділено земельну ділянку площею 0,0716 га замість 1/2 частини 0,0668 га.

Таким чином, між сторонами виник спір.

Крім того, відповідач - ОСОБА_4 після винесення рішення Апеляційним судом Київської області від 02.10.2012 р., яким відмовлено у задоволенні позову у визнанні недійсним державного акту на право приватної власності на спірну земельну ділянку та про скасування рішення Васильківської міськради Київської області, подарував спірну земельну ділянку відповідачці - ОСОБА_2 , про що укладено договір дарування від 03.10.2013 р., про укладений договір дарування позивачка дізналась під час розгляду цієї справи.

На праві власності відповідачу - ОСОБА_2 належить: земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер: 0:10:013:023, площею 0,0716 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Вважає, що відповідач - ОСОБА_2 , з метою ухилення від виконання рішення суду, може відчужити на користь третіх осіб своє майно, та у разі невжиття заходів забезпечення позову це може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Кузьменка Михайла Володимировича слід залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Із роз`яснень Верховного Суд України у п. 4 постанови Пленуму від 22.12.2006 р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

У відповідності до ч. 1 ст. 149 ЦПК суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК заходів забезпечення позову. Тобто, законодавець вказує лише на можливість, а не обов`язок суду забезпечити позов, при чому відповідно до вимог законодавства це можливо за умови, що з матеріалів справи чи самої заяви про забезпечення позову вбачається, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, відповідно до ст.17 ЗаконуУкраїни «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод як джерело права.

Згідно з ч.1 ст.1 Першого протоколу до цієї Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Окрім національного законодавства, також і прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист правлюдини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Так зі змісту заяви про забезпечення позову не вбачається, в чому саме полягає необхідність у забезпеченні позову, належним чином не обґрунтовано необхідність застосування виду забезпечення позову у вигляді арешту, не вказано чи співмірна ця вартість ціні позову.

Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову може вважатись підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. У поданій заяві про забезпечення позову заявник обмежився лише зазначенням, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, не навівши достатніх підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а тому, останнім не доведено наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє заявника на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

За таких умов, суд приходить до обґрунтованого висновку про відсутність підстав та ризиків, визначенихст.149 ЦПК України, для забезпечення позову.

Керуючись статтями 149-153, 258-261-210 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Кузьменка Михайла Володимировича про забезпечення позову, - відмовити.

Копію ухвали невідкладно направити заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Суддя Л.М. Кравченко