Провадження № 2-з/756/525/21
У Х В А Л А

29 грудня 2021 року м. Київ

Суддя Оболонського районного суду м. Києва Тиха О.О., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

УСТАНОВИВ:

28.12.2021 ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просив заборонити нотаріусу Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Саніній Лесі Анатоліївні видавати свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті ОСОБА_2 нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Саніною Л.А. за заявою доньки померлої ОСОБА_3 було відкрито спадкову справу. При цьому, незважаючи на майже безпорадний стан ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ніякої допомоги не надавала, а весь цей час матір`ю опікувався заявник. З урахуванням наведеного, вважає, що між ним та ОСОБА_3 виник спір, для вирішення якого він має намір звернутися до суду.

Таким чином, на думку заявника, невжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення майбутнього позову. У зв`язку з чим просить заяву задовольнити.

Ознайомившись з заявою та доданими до неї матеріалами суддя приходить до наступного.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Якщо заява про забезпечення позову подається до відкриття провадження у справі, в такій заяві додатково зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших осіб, які можуть отримати статус учасника справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Проте, у порушення вимог п.3 ч.1 ст. 151 ЦПК України позивачем не зазначено предмет майбутнього позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, оскільки у свої заяві ОСОБА_1 зазначає тільки той факт, що між ним та ОСОБА_3 виник спір, проте не конкретизує, у чому саме полягає вказаний спір та з яким позовом він має намір звернутися до суду.

Заявником в обґрунтування необхідності забезпечення позову лише зазначено, що невжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення майбутнього позову, а також те, що вжиття вказаного заходу буде співмірним з майбутніми заявленими вимогами.

Згідно з вимогами Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співрозмірними заявленим позовним вимогам, мають бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

При цьому, співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Разом з тим, з урахуванням тих відомостей, які зазначені у заяві ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви суд позбавлений можливості прийняти законне та обґрунтоване рішення, надавши оцінку розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, тощо.

Як вбачається із заяви, в супереч вимогам п.6 ч.1 ст.151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову відсутні пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, що встановленні ст.154 ЦПК України, та які є імперативною умовою змісту заяви про забезпечення позову та прийняття судом даної заяви до розгляду.

Окремо слід зазначити з приводу звернення заявників з даною заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви саме до Оболонського районного суду м. Києва.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову до подання позовної заяви подається за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Отже розгляд заяви та вжиття заходів забезпечення позову здійснюються виключно судом компетентним розглядати спір по суті. При цьому першочерговим при надходженні на розгляд суду заяви про забезпечення позову є надання оцінки щодо порядку звернення з нею до суду за умови дотримання яких здійснюється її розгляд по суті.

Тобто першочерговим у будь-якому випадку є оцінка дотримання процесуального порядку (юрисдикції) звернення із заявою про забезпечення позову до суду.

Положеннями Цивільного процесуального кодексу України визначено такі види юрисдикції (підсудності): предметна та суб`єктна юрисдикція загальних судів (статті 19-22 ЦПК України), інстанційна юрисдикція (статті 23-25 ЦПК України) та територіальна юрисдикція (підсудність) (статті 26-31 ЦПК України).

За приписами частини першої статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини (виключна підсудність). Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Згідно з п. 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 " Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ " перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Відповідно до п.42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ ", виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. До таких позовів, зокрема, відносяться позови про визнання правочину з нерухомістю недійсним.

Таким чином, виходячи з системного аналізу вищезазначених норм, слід дійти висновку, що у разі, коли позивачем подається позов, що виник з приводу нерухомого майна, для правильного визначення підсудності, позивач має надати суду відомості про місцезнаходження нерухомого майна, щодо якого відкрито спадщину разом з доказами місцезнаходження такого майна.

Разом з тим, заявником у його заяві не вказані відомості щодо складу спадкового майна, зокрема, не зазначено, чи входить до спадкової маси нерухоме майно та місцезнаходження такого майна.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Отже, для правильного визначення суду, уповноваженого розглядати як справу за майбутнім позовом, з яким заявники мають намір звернутися до суду, так і, як наслідок, враховуючи положення п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, дану заяву про забезпечення позову, подану ним до подання позовної заяви, беручи до уваги приписи ч. 1 ст. 30 ЦПК України, заявнику необхідно надати інформацію про те, що саме входить до спадкової маси, зазначивши про наявність або відсутність нерухомого майна у спадковій масі, вартість вказаного майна, у разі його наявності, та його місцезнаходження.

За відсутності вказаних відомостей суд позбавлений можливості визначити підсудність даної заяви про забезпечення позову саме Оболонському районному суду м. Києва.

Відповідно до ч. 10 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

За вказаних обставин суд вважає, що дана заява про забезпечення позову підлягає поверненню заявникам.

Керуючись ст. ст. 30, 151-153, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.О. Тиха