Номер провадження: 22-ц/813/9291/21
Номер справи місцевого суду: 523/6344/21
Головуючий у першій інстанції Далеко К. О.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Громіка Р.Д.,

Дришлюка А.І.,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

за участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 та

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Рогаліної Ганни Василівни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 16 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

07 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12 травня 2021 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

11 червня 2021 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Слободяник О.С. подав до суду заяву про забезпечення доказів, в якій просив:

- зобов`язати ОСОБА_3 надати доступ та не чинити перешкоди органу примусового виконання рішень (державному чи приватному виконавцю) в описі спадкового майна ОСОБА_5 (як нерухомого так і рухомого, що розміщено на відповідних земельних ділянках та/або у приміщеннях) щодо перелічених у позовній заяві об`єктів нерухомого майна;

- зобов`язати ОСОБА_3 надати суду повні та достовірні відомості про суб`єктів господарської діяльності, з якими укладені договори стосовно перелічених у позовній заяві об`єктів нерухомого майна, та зобов`язати ОСОБА_3 надати суду засвідчені копії цих договорів.

В обґрунтування необхідності застосування судом заходів забезпечення доказів зазначено, що внаслідок самоуправних дій відповідача, об`єкти спадкового майна, належні у рівній частині спадкоємцям позивачу та відповідачу, використовуються одноосібно відповідачем, на порушення прав позивача. Також зазначено, що спадкові нерухомі об`єкти становлять цілісний майновий комплекс базу відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та розташовані на єдиній земельній ділянці. База відпочинку є діючою, приймає відвідувачів. Однак, наразі відповідач повністю позбавив позивачку доступу до приміщень, які входять до спадкової маси, самоуправно встановив над спадковим майном одноосібний контроль, використовує частку спадкового майна ОСОБА_1 з метою отримання власних прибутків. Такі протиправні дії, на даний час вже створили реальну загрозу втрати, відчуження, пошкодження спадкового майна ОСОБА_5 ..

Представник заявника посилається на факти протиправного втручання у майнові права позивачки, факти пошкодження майна, яке входить до спадкової маси, захоплення приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який на протязі багатьох років правомірно та відкрито використовувала ОСОБА_1 .. Також зазначено, що до спадкової маси увійшло коштовне рухоме майно, яке є внутрішнім наповненням бази відпочинку, а опис цього майна органом примусового виконання рішень є єдиним законним шляхом встановити його точний склад та забезпечити схоронність. Складений виконавцем акт опису спадкового майна, на думку заявника, слугуватиме належним письмовим доказом по справі.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16 червня 2021 року в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Слободяника О.С. про забезпечення доказів відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 16 червня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення доказів задовольнити в повному обсязі, посилаюсь на порушення вимог матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Крім того, ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позов це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно із ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями статей 116-119 ЦПК України встановлені підстави та порядок забезпечення доказів.

Так, згідно ч. ч. 1-4 ст. 116 ЦПК України, суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви. Забезпечення доказів після подання позовної заяви здійснюється судом, який розглядає справу.

Отже, забезпечення доказів є механізмом збору і закріплення доказів до судового розгляду по суті та гарантує наявність доказів у справі на випадок, коли їх можна втратити до початку судового розгляду.

Неможливість надання (одержання) доказу може бути пов`язана з майбутнім знищенням доказу, очікуваною смертю свідка тощо, а ускладнення у наданні доказу може бути обумовлене обставинами, які вимагатимуть додаткових зусиль, витрати часу та коштів.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом позову є спадщина, яка відкрилася, після смерті матері позивача та дружини відповідача ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказана спадщина складається з рухомого, в тому числі транспортних засобів та нерухомого майна, наведеного в позовній заяві. Спадкоємцями першої черги, є позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 , інших спадкоємців не має. У зв`язку з тим, що правовстановлюючі документи на спадкове майно знаходяться у відповідача, що унеможливлює отримання позивачем у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину, позивач звернулася до суду та просила визнати за нею право власності на 1/4 частину спадкового майна, яке відкрилося після смерті її матері.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення доказів ОСОБА_1 вказувала, що внаслідок самоуправних дій відповідача, об`єкти спадкового майна, належні в рівній частині спадкоємцям позивачу та відповідачу, використовуються одноосібно відповідачем, на порушення прав позивача. Також зазначено, що спадкові нерухомі об`єкти становлять цілісний майновий комплекс базу відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та розташовані на єдиній земельній ділянці. База відпочинку є діючою, приймає відвідувачів. Однак, відповідач повністю позбавив позивачку доступу до приміщень, які входять до спадкової маси, самоуправно встановив над спадковим майном одноосібний контроль, використовує частку спадкового майна ОСОБА_1 з метою отримання власних прибутків. Такі протиправні дії, на даний час вже створили реальну загрозу втрати, відчуження, пошкодження спадкового майна ОСОБА_5 .. Також зазначено, що у травні 2021 року група невідомих осіб захопила приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яке на протязі багатьох років відкрито та правомірно використовувала позивач, та посилаючись на наявність договору оренди, укладеного нібито з відповідачем, самоправно змінила замки та позбавила позивача доступу до магазину. Такі дії є протиправним втручанням у майнові права позивача та створюють загрозу втрати, відчуження та пошкодження майна, яке входить до спадкової маси.

Крім того, позивачка вказувала, що до спадкової маси увійшло коштовне рухоме майно, яке є внутрішнім наповненням бази відпочинку, а опис цього майна органом примусового виконання рішень є єдиним законним шляхом встановити його точний склад та забезпечити схоронність. Складений виконавцем акт опису спадкового майна, на думку заявника, слугуватиме належним письмовим доказом по справі.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів, суд першої інстанції виходив з того, що заявник змішує поняття доказів та предмета позову, заявою про забезпечення доказів намагається встановити обсяг майна, що може входити до спадкової маси. Вимога заяви про зобов`язання ОСОБА_3 надати доступ та не чинити перешкоди органу примусового виконання рішень в описі спадкового майна ОСОБА_5 щодо перелічених у позовній заяві об`єктів нерухомого майна, фактично є окремою позовною вимогою або вимогою забезпечення позову, а не вимогою забезпечення доказів.

Також, судом першої інстанції зазначено, що вимога клопотання про витребування доказів про зобов`язати ОСОБА_3 надати суду повні та достовірні відомості про суб`єктів господарської діяльності, з якими укладені договори стосовно перелічених у позовній заяві об`єктів нерухомого майна, та зобов`язати ОСОБА_3 надати суду засвідчені копії цих договорів, не стосується предмета доказування по справі про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

Однак, апеляційний суд не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати та зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Забезпечення доказів це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення, потрібні для вирішення справи, але, насамперед, спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов, суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Отже, процесуальним порядком та механізмом забезпечення доказів передбачено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення доказів, має з урахуванням обґрунтування необхідності забезпечення доказів пересвідчитися, зокрема, в тому, що зволікання з цим питанням поставить під загрозу можливість подання доказів у майбутньому (вони можуть бути знищені, пошкоджені, втратити свою доказову цінність, тощо).

Аналіз норм права, що регулюють порядок вирішення вказаного питання, дає можливість зробити висновок про те, що задовольняючи заяву про забезпечення доказів, суд має пересвідчитися в тому, що у особи, яка бере участь у справі є складнощі в отриманні документів, тобто об`єктивної неможливості одержання та подання доказового матеріалу до суду особисто, через обставини, які перешкоджають такому поданню. Ці складнощі можуть мати юридичний та фактичний характер. Складнощі юридичного характеру полягають в тому, що на заваді одержанню та поданню доказу є норма закону забороняючого характеру, яка обмежує доступ особи до потрібної доказової інформації. Фактичні складнощі в одержанні доказів мають місце коли, незважаючи на вжиті особою заходи, потрібний їй доказ одержати не вдалося.

Така позиція викладена Верховним Судом в ухвалі від 02 травня 2019 року у справі №3д/9901/2/19 при вирішенні питання про забезпечення доказів.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про забезпечення доказів в частині вимог - зобов`язати ОСОБА_3 надати доступ та не чинити перешкоди органу примусового виконання рішень (державному чи приватному виконавцю) в описі спадкового майна ОСОБА_5 (як нерухомого так і рухомого, що розміщено на відповідних земельних ділянках та/або у приміщеннях) щодо перелічених у позовній заяві об`єктів нерухомого майна, суд першої інстанції не врахував, що оскільки крім нерухомого майна, до складу спадщини входить також і рухоме майно, яке складається, зокрема, з техніки, елементів інтер`єру, скульптур, антикварних картин, тощо. Частину цього майна, як зазначає заявник, купувала вона за власні кошти, проте наразі відповідач перешкоджає їй у користуванні цим майном. Здійснення опису цього майна органом примусового виконання є єдиним законним шляхом забезпечити його схоронність. Складений виконавцем акт опису спадкового майна слугуватиме належним письмовим доказом по справі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 166 ЦПК України способами забезпечення судом доказів, в тому числі є заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів.

З метою документального підтвердження дійсного складу спадщини, по справі необхідно забезпечити докази шляхом зобов`язання відповідача надати доступ та не чинити перешкоди органу примусового виконання рішень в описі спадкового майна ОСОБА_5 , шляхом зобов`язання відповідача надати повні та достовірні відомості про укладені ним із третіми особами договори щодо спадкового майна.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновоку про те, що перший спосіб забезпечення доказів фактично є окремою позовною вимогою, оскільки в даній справі предметом позову є визнання права власності в порядку спадкування. За приписами ст. 116 ЦПК України способами забезпечення судом доказів є заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів, які і просить вжити позивач.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення доказів, суд також послався на те, що такий доказ як акт опису майна, фактично на дату розгляду заяви не існує, що нібито виключає можливість його забезпечення судом, однак такий висновок не відповідає положенням ст. 116 ЦПК України. Складання органом примусового виконання рішень акту опису спадкового майна є необхідним для позивача засобом доказування, оскільки відповідач, на думку позивача, здійснює дії для приховування спадкового майна.

Згідно відмови в задоволенні судом першої інстанції заяви про забезпечення доказів, в частині зобов`язати ОСОБА_3 надати суду повні та достовірні відомості про суб`єктів господарської діяльності, з якими укладені договори стосовно перелічених у позовній заяві об`єктів нерухомого майна, та надати засвідчені копії цих договорів, апеляційний суд також вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, в заяві про забезпечення доказів позивач просить зобов`язати відповідача надати повні та достовірні відомості про суб`єктів господарської діяльності, з якими укладені договори стосовно перелічених у позовній заяві об`єктів нерухомого майна та надати засвідчені копії цих договорів, стосовно об`єктів нерухомого майна, які входять до частини спадкового майна, власником якого є ОСОБА_1 , а тому на думку апеляційного суду є предметом позову в даній справі.

Крім того, слід зазначити, що адвокат ОСОБА_3 Хайнак В.Д. 30 вересня 2021 року надав апеляційному суду копії договорів, стосовно об`єктів нерухомого майна, що свідчить про те, що він фактично частково виконав клопотання позивачки, та не заперечує проти дослідження таких доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина. і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право. А за змістом частини другої статті 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України. Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеного права, не можуть суперечити принципу рівності усіх перед законом та судом і у зв`язку з цим обмежувати право на судовий захист.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Жоффер де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року зазначено, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

З огляду на наведене та проаналізувавши матеріали заяви та поведінку учасників справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції зробив передчасний висновок про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів, оскільки заявником наведено достатньо підстав для забезпечення доказів у розумінні статей 116, 117 ЦПК України.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України встановлено, що підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви про забезпечення доказів.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 379, 382-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Рогаліної Ганни Василівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково, ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 16 червня 2021 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та подальшому оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено: 29 грудня 2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

А.І. Дришлюк