ЄУН № 336/1995/21
пр. № 2/336/2344/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

28 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Дацюк О.І., при секретарі Скибі О.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування будинком,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , вказавши про те, що їй на праві власності належить будинок АДРЕСА_1 . Окрім позивача, в будинку зареєстрований, але фактично не мешкає її онук ОСОБА_2 .. Оскільки відповідач з 2017 року виїхав на постійне місце проживання до РФ, однак до цього часу місце реєстрації проживання не змінив у добровільному порядку, тому просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком.

Ухвалою суду від 13.04.2021 року відкрите провадження та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 16.09.2021 року закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач в ході розгляду справи пред`явлений позов підтримала, зазначивши що будинок АДРЕСА_1 належить їй на праві власності. Відповідач ОСОБА_2 з 1993 року зареєстрований в будинку позивача, проте з 2017 року виїхав до РФ та з цього часу там постійно мешкає за кордоном. Заявлене клопотання про виклик свідків підтримала. Оскільки реєстрація відповідача створює перешкоди у користуванні будинком, звернулась до суду з відповідним позовом для захисту своїх прав.

ОСОБА_1 , 28.12.2021 року долучивши додаткові письмові докази, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягаючи на задоволенні позову, проти винесення заочного рішення суду не заперечувала.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся судовою повісткою, направленою за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України в порядку ст. 128 ч. 11 ЦПК України.

Керуючись ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу заочно.

В ході розгляду справи з боку позивача до матеріалів справи були долучені додаткові письмові докази, а також заявлено клопотання про виклик свідків.

Відповідач не направив до суду відзив на позовну заяву, а також не заявив будь-яких клопотань, не надав доказів.

При вивченні письмових доказів судом встановлено наступне.

28.05.2019 року державним нотаріусом П`ятої запорізької державної нотаріальної контори за №2-87 видано свідоцтво про право власності, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала спільне сумісне майно подружжя, право власності на яке в указаній частині посвідчується цим свідоцтвом, складається з 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

Цього ж дня, державним нотаріусом П`ятої запорізької державної нотаріальної контори за №2-88 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала спадщину, на яку видано це свідоцтво, та яка складається з 3/4 часток житлового будинку АДРЕСА_1 .

28.05.2019 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 1/2 частку та 3/4 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , які належать позивачеві на праві приватної спільної часткової власності.

Вказані обставини також підтверджуються наданим позивачем Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, актуальним на час розгляду вказаної цивільної справи.

За відомостями Департаменту реєстраційних послуг ЗМР, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Акт підтвердження фактичного проживання суд не приймає в якості доказу по справі, оскільки підписаний особами, які не були допитані в якості свідків.

В ході розгляду справи були допитані свідки з боку позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Так, свідок ОСОБА_5 пояснив суду, що позивач є його матір`ю, а відповідач ОСОБА_2 приходиться свідку племінником, який після закінчення навчання виїхав до РФ, де мешкає постійно. За цей час приїжджав приблизно 2-3 рази на пару тижнів.

Свідок ОСОБА_3 повідомив суду про те, що ОСОБА_2 постійно мешкає на території РФ вже 5 років, де працевлаштований та отримав громадянство.

При вирішенні справи суд виходить з такого.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що встановлено ч. 1 ст. 316 ЦК України. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном - ч. 1ст. 317 ЦК України.

Стаття 391 ЦК України надає право власнику майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Стаття 405 ЦК України вказує, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

З досліджених судом доказів вбачається, що ОСОБА_2 не мешкає в будинку та не є його власником, що створює для позивача перешкоди у здійсненні повною мірою права власності, яке з урахуванням встановлених обставин та наведених норм закону підлягає захисту.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, повністю підтверджені наданими доказами та показами свідка, тож вбачає підстави для задоволення позовних вимог про визнання відповідача таким, що втратив право користування будинком.

Судом не вирішувалось питання про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, оскільки така вимога не була заявлена.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування будинком задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 265 ч. 5 ЦПК України зазначаються наступні відомості:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , відомості про РНОКПП відсутні.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом двадцяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.І. Дацюк

Повний текст рішення суду складений 28.12.2021 року.