У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

11 серпня 2021 року смт.Криве Озеро

Кривоозерський районний суд Миколаївської області

В складі: головуючого-судді Репушевської О.В.,

за участю: секретаря судового засідання Штуфра А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Криве Озеро матеріали подання начальника Кривоозерського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Архипової К.Г., стягувач Головне управління державної податкової служби у Миколаївській області, про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в :

Начальник Кривоозерського районного відділу ДВС ПМУЮ Міністерства юстиції (м.Одеса) Архипова К.Г., стягувач Головне управління державної податкової служби у Миколаївській області, звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .. Обґрунтовуючи необхідність тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, начальник Кривоозерського районного відділу ДВС в поданні зазначила, що на виконанні у Кривоозерському районному відділі ДВС перебуває виконавче провадження за №64485642 з примусового виконання виконавчого листа №400/2189/20 від 28 грудня 2020 року, що видав Миколаївський окружний адміністративний суд про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період 2016-2018 р.р. у розмірі 79994.32 грн. на користь Головного управління державної податкової служби у Миколаївській області. За даними Кривоозерського районного відділу ДВС ПМУЮ Міністерства юстиції (м.Одеса) станом на 02 червня 2021 року заборгованість по виконавчому провадженні не погашається та складає 79994.32 грн.. Тому, на підставі ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", начальник Кривоозерського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області просить постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , без вилучення паспортного документа.

В судове засідання сторони не з`явились.

Відповідно до положень ч.4 ст.441 ЦПК України, ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Суд, дослідивши матеріали подання, приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно положень ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені у Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також, положеннями ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших, і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до положень ст.13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Згідно положень ч.1, абз.2 ч.3, ч.4 ст.313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до положень п.5 ч.1 ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено, зокрема, у випадку коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Встановлено, що у Кривоозерському районному відділі ДВС перебуває виконавче провадження за №64485642 з примусового виконання виконавчого листа №400/2189/20 від 28 грудня 2020 року, що видав Миколаївський окружний адміністративний суд про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період 2016-2018 р.р. у розмірі 79994.32 грн. на користь Головного управління державної податкової служби у Миколаївській області.

12 лютого 2021 року начальником Кривоозерського районного відділу ДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №64485642 щодо примусового виконання вищезазначеного документу.

15 лютого 2021 року старшим державним виконавцем Кривоозерського районного відділу ДВС Кірієвським Ю.П. у виконавчому провадженні №64485642 винесено постанову про розшук майна боржника.

В своєму поданні державний виконавець зазначає, що під час виконання рішення суду встановлено, що боржник не працює, за ним не зареєстровані відкриті розрахункові рахунки, він є власником транспортного засобу AUDI, д/н - НОМЕР_1 , який арештовано та оголошено в розшук, проте станом на 02 червня 2021 року місце перебування його не встановлено, боржник володіє житловим будинком, проте сума загального боргу не дозволяє звернути стягнення на єдине житло боржника.

21 квітня 2021 року боржнику ОСОБА_1 направлено вимогу про надання доступу до житлового будинку для проведення виконавчих дій з перевірки його майнового стану та опису майна, проте у встановлений час та день доступ державному виконавцю до будинку не надано.

Доказів того, що боржник ОСОБА_1 належним чином повідомлений про вимогу про надання доступу до житлового будинку для проведення виконавчих дій з перевірки його майнового стану та опису майна, суду не надано.

Відповідно до положень п.19 ч.3 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судом рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків, у зв`язку з чим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Проте матеріалами справи не підтверджено ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання рішення суду.

Відповідно до положення ч.3 ст.441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Тобто, як вбачається зі змісту наведених норм, що застосування такого заходу, як тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, є правом суду, з урахуванням всіх обставин, які свідчать про ухилення боржника від виконання зобов`язань.

У справі "Гочев проти Болгарії" ("Gochev v. Bulgaria" від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

У справі "Хлюстов проти Росії" ("Khlyustov v. Russia" від 11 липня 2013 року) ЄСПЛ застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі ЄСПЛ визнав порушення ст.2 Протоколу №4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано "автоматично", тобто лише у зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, та без належного обґрунтування з урахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що начальником Кривоозерського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області не доведено, що боржник ОСОБА_1 дійсно ухиляється від виконання рішення суду, у зв`язку з чим подання задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.259-261, 441 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

В задоволенні подання начальника Кривоозерського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Архипової К.Г., стягувач Головне управління державної податкової служби у Миколаївській області, про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в 15-денний строк з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: