ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2021 року м. Чернівці Справа № 725/897/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Владичана А.І.,

секретар: Тодоряк Г.Д.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Чернівецьке обласне комунальне бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_4 від імені ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07 грудня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Нестеренка Є.В., дата складання повного тексту рішення невідома, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до відповідачів про визнання дій посадової особи протиправними. В жовтні 2020 року позивачем подано нову редакцію позовної заяви, в якій він просив визнати протиправними дії реєстратора Чернівецького КОБТІ, які виразилися у неправомірному формуванні та видачі Витягу з реєстру права власності на нерухоме майно за №32847528 від 12.01.2012 року з площею житлового будинку, яка не відповідає правовстановлюючому документу та відомостям реєстру прав власності щодо об`єкту нерухомості, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Посилався на те, що цим Витягом порушуються його права як спадкоємця після смерті батька ОСОБА_5 , у зв`язку з чим просив позов задовольнити.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07 грудня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Чернівецького ОБТІ, Чернівецької міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправними дій посадової особи - відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_4 від імені ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Посилається на обставини, викладені в позовній заяві та зазначає, що в результаті неправомірних дій реєстратора, які полягали у формуванні витягу з Провадження №22-ц/822/216/21

реєстру прав власності на нерухоме майно, що не відповідає даним реєстру, був виданий витяг на майно без правоустановчого документу та без введення об`єкта в експлуатацію, а відтак, він самовільним будівницутвом, в той же час, поділ спадкового майна відбувався так, ніби в реєстрі містяться відомості про узаконених 84,8 м.кв. житлового будинку замість 54,09 м.кв.

Такі дії реєстратора призвели до збільшення частки ОСОБА_6 з 33,3/100 до 54/100 та, відповідно, зменшення її у позивача й іншого співвласника з 33,3/ 100 до 23/100.

Даний документ був використаний як основний доказ по справі про поділ спадкового майна таким чином, що в результаті його використання суд прийшов до хибного висновку.

Також вказує, що суд першої інстанції визнаючи такий спосіб захисту не належними не зазнає, який саме спосіб захисту є належними.

На погляд апелянта, саме такий спосіб захисту щодо оскарження витягу (дані якого не відповідали даним реєстру прав власності на момент його видачі та формування), дасть йому в подальшому можливість відшкодувати завдану шкоду.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач фактично оскаржує розмір житлової площі спірного нерухомого майна, яка збільшилась за рахунок добудови до житлового будинку з 54,90 кв.м. до 84,8 кв.м, тобто на 29,90 кв.м., що призвело до зменшення його частки в порядку спадкування на вищевказаний житловий будинок.

Таким чином, в даних правовідносинах існує майновий спір, а тому позивачем обрано не вірний спосіб захисту свого порушеного права.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.02.2018 року за ОСОБА_5 зареєстроване право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтво про право на спадщину від 10.10.2003 року.

10.10.2003 року ОСОБА_5 видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 , загальною площею 54,90 кв.м., житловою площею 34,40 кв.м. (т.1 а.с.41).

Рішенням Виконавчого комітету Першотравневої районної ради Чернівецької області №40/3 від 24.03.2004 року ОСОБА_5 дозволено покращити житлові умови за рахунок прибудови до житлового будинку, в наслідок чого загальна площа будинку збільшилась на 29,90 кв.м., що також підтверджується договором №72 про погодження будівництва, виконаного самовільно, від 24.03.2004 року (т.1 а.с.44-48).

Згідно витягу з реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.01.2012 року за ОСОБА_5 зареєстроване право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями й спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 загальною площею 84,80 кв.м. (форма власності приватна, частка 1/1) (т.1 а.с.42).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно. В подальшому його дружина ОСОБА_6 та діти ОСОБА_1 і ОСОБА_3 у визначеному законом порядку на підставі ст. 1270 ЦК України звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, вказані обставини підтверджуються рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці №725/5067/13-ц від 25.12.2015 року.

Згідно листа Архівного відділу Чернівецької міської ради від 04.11.2014 року №348 в архівних документах виконавчого комітету Першотравневої районної ради з 25.03.2004 року по 31.12.2007 року рішення про затвердження акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію об`єкта самочинного будівництва по АДРЕСА_1 не виявленою (т.1 а.с.54).

З листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Чернівецькій області від. 29.10.2014 року ОСОБА_5 у період з 01.01.2008 року по 18.10.2011 роки дозвіл на початок виконання будівельних робіт не видавався, акт державної приймальної комісії про здачу об`єкта в експлуатацію та декларація не реєструвались.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25.12.2015 року позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: Реєстраційна служба Чернівецького міського управління юстиції, Перша Чернівецька державна нотаріальна контора, про визнання часток у майні подружжя та в спадковому майні задоволені частково: визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 та на 2/9 частини цього будинку в порядку спадкування, а всього 5/9 частини цього будинку, припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на вказаний будинок, визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_7 право власності в порядку спадкування на 2/9 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами (т.1 а.с.32-40).

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 17.02.2016 року рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25.12.2015 року змінено в частині визначення часток сторін у житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_6 право власності на 31/100 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , як на частку у спільному майні подружжя, та на 23/100 частини цього будинку в порядку спадкування, а всього на 54/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування по 23/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.28-31).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.02.2018 року державним реєстратором Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області Гаврилюк Р.З. здійснено реєстрацію права власності за ОСОБА_6 на 54/100 частин будинку по АДРЕСА_1 площею 84,8 кв.м на підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25 грудня 2015 року номер запису 4812460 від 26 лютого 2014 року (т.1 а.с.57-62).

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

За змістом ст.ст.316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України).

В силу ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Таким чином, порушене право позивача підлягає захисту у визначений законом спосіб.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

В силу ст.16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови ВП ВС від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).

Крім того, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема у постановах ВП ВС від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.

Як встановлено з рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25.12.2015 року право спільної часткової власності на спірне майно із визначенням часток в ньому виникло за рішенням суду, яке набрало законної сили.

Основною конституційною засадою судочинства, серед іншого, є обов`язковість судового рішення (п.9 ч.2 ст.129 Конституції України), що є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Фактично, позивач оспорює доказ, на підставі якого у зазначеному судовому рішенні було визначено частки кожного із сторін у спірному майні, що на підставі обґрунтувань його позовної заяви, вплинуло на правильність обсягу прав на спірне майно з метою використання такого способу захисту для підтвердження права на відшкодування заподіяної державним реєстраторам шкоди.

Отже, встановивши, що позивач оскаржує розмір житлової площі спірного нерухомого майна, яка збільшилась за рахунок добудови до житлового будинку з 54,90 кв.м. до 84,8 кв.м., тобто на 29,90 кв.м., що призвело, як він вважає, до зменшення його частки в порядку спадкування на вищевказаний житловий будинок, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з обранням неналежного способу захисту порушеного права.

Колегія відзначає, що суд може відмовити у позові з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту. Відмова у задоволенні позову через обрання неефективного (неналежного) способу захисту не позбавляє позивача права заявити належний позов до суду (постанова ВП ВС від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц).

Також, суд правильно визначився з тим, що вимоги позивача про визнання протиправними дій державного реєстратора, які виразились у неправомірному формуванні та видачі Витягу з реєстру права власності на нерухоме майно, не створюють для позивача жодних прав та обов`язків, оскільки метою є майбутній судовий захист про відшкодування шкоди, завданої такими діями установи.

Крім того, доводи апеляційної скарги щодо не зазначення судом першої інстанції існуючих способів захисту його порушеного права не спростовує законність рішення, оскільки суд розглядає спір виключно в межах вимог та заперечень, а сприяння одній із сторін у обранні належного способу захисту створюватиме дисбаланс в рівності учасників процесу та порушуватиме завдання цивільного судочинства і засади диспозитивності цивільного процесу, визначені в ст.ст.2, 12-13 ЦПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги законність висновків суду першої інстанції по суті вимог не спростовують, а рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

В силу п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 від імені ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий - підпис /І.Н. Лисак/

Судді - підписи /Н.К. Височанська, А.І. Владичан/