Провадження № 2/219/134/2021
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 лютого 2021 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Конопленко О.С.

за участю секретаря судового засідання Троян Л.К.

представника позивача ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради, Служби у справах дітей Радомишльської міської ради Житомирської області про визначення місця проживання малолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В :
10 жовтня 2019 року адвокат Топчийов Євген Володимирович, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради, в якій просить: встановити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі своїм батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем його проживання. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що до 2014 року позивач перебував у цивільному шлюбі з ОСОБА_3 , а після початку АТО він пішов служити до лав ЗСУ. У 2017 році вони перестали вести спільний бюджет та припинили спільне сумісне проживання. За час спільного проживання у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з матір`ю. 19 січня 2018 року позивач зареєстрував шлюб з іншою жінкою, з якою проживає в м. Бахмут. На підставі судового наказу № 289/961/18 від 30 травня 2018 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання їх сина ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 травня 2018 року і до повноліття дитини. На початку липня 2019 року син сторін по телефону повідомив позивачу, що він не бажає проживати з матір`ю, після чого з дозволу ОСОБА_3 позивач забрав до себе сина у м. Бахмут, де влаштував до школи № 2, в якій позивачу повідомили, що дитина потребує індивідуального навчання, оскільки він не розвинутий на свій вік, замкнутий, та в результаті були призначені бесіди з психологом, який рекомендував звернутися з психічними розладами до дитячої лікарні м. Бахмут. У дитячій лікарні м. Бахмут був наданий висновок спеціаліста та направлення до лікарні м. Краматорськ для лікування на обстеження та отримання висновку для встановлення індивідуальної навчальної програми, оскільки матір недбало ставилася до розвитку дитини та нехтувала своїми правами стосовно виховання дитини, в результаті чого дитина має психічне захворювання. Тож, враховуючи, що позивач має житло, офіційно працює, турбується про здоров`я дитини, хворобу дитини, його розвиток, а відповідач недбало ставилася до своїх обов`язків з виховання дитини, що призвело до психічних розладів, позивач вважає, що для дитини краще буде проживати з батьком, у зв`язку з чим і звернувся до суду.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 листопада 2019 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі, призначено підготовче засідання на 10 годину 00 хвилин 09 грудня 2019 року, визначено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
09 грудня 2019 року ухвалою суду відкладено підготовче засідання на 10 годину 00 хвилин 17 січня 2020 року, оскільки відповідач ОСОБА_6 у підготовче засідання не з`явилась, однак відомості про вручення їй повідомлення про дату, час і місце судового засідання відсутні, а представник відповідача Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради у підготовче засідання не з`явився вперше.
17 січня 2020 року ухвалою суду відкладено підготовче засідання на 10 годину 00 хвилин 17 лютого 2020 року за клопотанням відповідача.
Ухвалою суду від 17 лютого 2020 року відкладено підготовче засідання на 14 годину 00 хвилин 11 березня 2020 року, залучено до участі у справі у якості співвідповідача Службу у справах дітей Радомишльської районної державної адміністрації, місцезнаходження якої: 12201, Житомирська область, м. Радомишль, Соборний майдан, буд. 12, , та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали та копії позовної заяви для подання відзиву на позовну заяву.
19 лютого 2020 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_3 на позовну заяву, де зазначено, що вона заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки неповнолітній син сторін ОСОБА_4 проживає з нею в м. Радомишль Житомирської області, при цьому згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання дитини він забезпечений всім необхідним для життєдіяльності та проживання, мешкає в окремому будинку та бажає бачитись з батьком, але місце проживання змінювати не хоче. За домовленістю та згодою відповідача неповнолітній ОСОБА_7 дійсно тимчасово проживав у вересні 2019 року зі своїм батьком у м. Бахмут, звідки повернувся ще до розгляду справи у суді. Дитина навчається у Радомишльській ЗОШ № 5 ім. В.М. Чорновола з 1-го класу по даний час, згідно характеристики зі шкоди мати цікавиться успіхами дитини у навчанні та відвідує батьківські збори. Твердження позивача, що дитина страждає на психічні захворювання спростовуються медичній документації з КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Радомишльської міської ради, при цьому по всім діагностованим хворобам проводилось лікування як амбулаторне, так і стаціонарне. Впродовж 2015-2016 років Іван пройшов оздоровлення в КЗ Радомишльська санаторна загальноосвітня школа-інтернат 1-3 ступенів та один раз у 2009 році відповідач відмовилась від щеплення дитини через те, що він перехворів на кір, тож була небезпека поганих наслідків, при цьому пізніше щеплення було проведено. Також відповідач зазначила, що вона з 20 липня 2012 року по теперішній час працює в ТОВ «РА 500-1», зарекомендувала себе позитивно. При цьому позивач за місцем своєї служби у військовій частині НОМЕР_1 характеризується посередньо. ОСОБА_3 вважає, що підставою для звернення позивача з даним позовом стало стягнення з нього аліментів на утримання їх сина на підставі судового наказу від 30 травня 2018 року. Таким чином, відповідач вважає, що виняткових обставин необхідності розлучення дитини з матір`ю позивачем не доведено, до того ж для вирішення цього питання має бути врахована думка неповнолітньої дитини, яка досягла 10-річного віку.
11 березня 2020 року ухвалою суду, постановленою на місці, відкладено підготовче засідання на 10 годину 30 хвилин 10 квітня 2020 року, у зв`язку з відсутністю відомостей про вручення Службі у справах дітей Радомишльської районної державної адміністрації повідомлення про дату, час і місце судового засідання.
Підготовче засідання, призначене на 10 годину 30 хвилин 10 квітня 2020 року, не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді у відпустці, та було відкладене на 14 годину 00 хвилин 27 квітня 2020 року.
Ухвалою суду від 27 квітня 2020 року відкладено підготовче засідання на 11 годину 00 хвилин 25 травня 2020 року за клопотанням представника позивача.
25 травня 2020 року ухвалою суду відкладено підготовче засідання на 10 годину 00 хвилин 25 червня 2020 року за клопотанням представника позивача.
Ухвалою суду від 25 червня 2020 року відкладено підготовче засідання на 10 годину 30 хвилин 21 липня 2020 року за клопотанням представника позивача.
21 липня 2020 року о 10 годині 30 хвилин підготовче засідання не відбулось, у зв`язку з відрядженням судді, та було відкладене на 11 годину 00 хвилин 10 серпня 2020 року.
Ухвалою сулу від 10 серпня 2020 року відкладено підготовче засідання на 11 годину 00 хвилин 21 вересня 2020 року та визнано обов`язковою явку позивача для дачі особистих пояснень у підготовчому засіданні при вирішенні питань, передбачених ч. 2 ст. 197 ЦПК України.
Підготовче засідання, призначене на 11 годину 00 хвилин 21 вересня 2020 року, не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді у відрядженні, та було відкладене на 10 годину 00 хвилин 12 жовтня 2020 року.
Ухвалою суду від 12 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10 годину 00 хвилин 10 листопада 2020 року, викликано до судового засідання для допиту в якості свідка ОСОБА_8 , забезпечення явки якої покладено на позивача, зобов`язано Службу у справах дітей Радомишльської районної державної адміністрації виконати дії, передбачені ч. 5 ст. 19 СК України, та надати в судове засідання, яке відбудеться 10 листопада 2020 року о 10 годині 00 хвилин, письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
10 листопада 2020 року ухвалою суду відкладено судове засідання на 14 годину 00 хвилин 08 грудня 2020 року за клопотанням представника позивача.
Ухвалою суду від 08 грудня 2020 року відкладено судове засідання на 14 годину 30 хвилин 21 грудня 2020 року для виклику позивача та відповідачів.
21 грудня 2020 року позивач, його представник та представник відповідача Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради надали пояснення з приводу позовних вимог, допитано свідка ОСОБА_8 , визнано явку відповідачів ОСОБА_3 та представника Служби у справах дітей Радомишльської районної державної адміністрації обов`язковою до судового засідання та відкладено засідання до 15 січня 2021 року.
В судовому засіданні 15 січня 2021 року відповідачі ОСОБА_3 та представник Служби у справах дітей Радомишльської районної державної адміністрації надали свої пояснення, суд заслухав думку неповнолітнього ОСОБА_4 та через закінчення робочого часу судове засідання було відкладено до 08 лютого 2021 року.
Через неявку відповідачів та їх представників судове засідання 08 лютого 2021 року було відкладено до 24 лютого 2021 року.
Ухвалою суду від 24 лютого 2021 року залучено до участі у справі Службу у справах дітей Радомишльської міської ради Житомирської області, яка є правонаступником відповідача по справі Служби у справах дітей Радомишльської районної державної адміністрації.
Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали у повному обсязі та наполягали за визначенні місця проживання сина позивача разом з батьком в м. Бахмут. При цьому позивач зауважив, що з 2004 по 2016 роки він перебував у цивільному шлюбі з ОСОБА_3 , в період якого у них народився син ОСОБА_7 , але у свідоцтві про народження сина позивач не був записаний батьком, своє батьківство оформив лише у 2018 році і через два місяці відповідач звернулась до суду із заявою про стягнення з нього на утримання дитини аліментів, які він сплачував і до того часу. Син сторін з матір`ю проживають у м. Радомишль Житомирської області. Влітку 2019 року за домовленістю з відповідачем син приїхав до позивача у гості на літні канікули. Позивач проживає в орендованій з 2017 року двокімнатній квартирі з новою родиною, а саме: дружиною та її донькою 5 років від попереднього шлюбу. Позивач запропонував синові піти до школи у м. Бахмут, на що він і ОСОБА_3 погодилися. Через деякий час у школі вчителі повідомили позивачу свої підозри, що ОСОБА_7 відстає у психічному та розумовому розвитку та рекомендували звернутись до лікарів. З цією метою позивач видав довіреність на свою дружину ОСОБА_8 щоб вона мала змогу займатись лікуванням та діагностикою дитини, оскільки позивач несе військову службу у ЗСУ і не завжди може відпроситися зі служби. В середині жовтня 2019 року ОСОБА_3 забрала ОСОБА_5 до себе. Крім того, позивач наголошував, що рідна мати ОСОБА_5 ніколи не займалась, не приділяла йому належної уваги, через що вірогідно в їх дитини і почала проявлятись відсталість. Позивач вважає, що з новою дружиною вони зможуть забезпечити його синові належний рівень догляду та освіти.
Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи до судового засідання не з`явилися за невідомих суду причин. Разом з тим, в судовому засіданні 15 січня 2021 року відповідач заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки всі 12 років їх спільний з позивачем син ОСОБА_7 проживає разом з нею в будинку з нею та її матір`ю, сестрою та племінником. Відповідач офіційно працює тиждень через тиждень з 10 години до 23 години, в цей час ОСОБА_5 опікується його бабуся. Позивач заперечує, що вона недбало ставиться до виховання сина, оскільки завжди перевіряє його домашні завдання, відвідує школу, батьківські збори. ОСОБА_7 навчається у 7-му класі, отримує від 7 до 9 балів за 12-бальною шкалою, крім того відвідує спортивну школу, займається футболом. ОСОБА_10 ніколи не казали про відставання дитини від шкільної програми. Дійсно, влітку 2019 року ОСОБА_7 поїхав до батька на канікули, наприкінці літа повідомив, що хоче залишитися ще на якийсь час, тож вони домовилися, що він декілька місяців буде проживати разом з батьком і відповідно відвідувати школу за місце мешкання батька у м. Бахмут. Але через деякий час син зателефонував відповідачу у сльозах, був дуже засмучений і хотів повернутися додому, тож вона його забрала. На теперішній час дитина має бажання спілкуватись з батьком, гостювати у нього, але проживати він хоче із матір`ю. Крім того, відповідач зауважила, що у ОСОБА_5 були проблемі у школі в м. Бахмут через те, що він навчається у м. Радомишль в українській школі, а у м. Бахмут його влаштували у російський клас, що і викликало проблеми у його адаптації. До того ж відповідач наголосила, що більшість часу її син, проживаючи в родині батька, спілкувався з новою дружиною позивача ОСОБА_8 , а не з батьком. Представник відповідача 15 січня 2021 року також заперечував проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними.
Представник відповідача Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради до судового засідання не з`явилася, 24 лютого 2021 року надали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Разом з тим, 21 грудня 2020 року представник ОСОБА_11 пояснила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог, проте, надати висновок про доцільність проживання дитини з батьком вони не можуть, оскільки мати забрала дитину до іншого міста, а від Служби у справах дітей Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області запитів щодо обстеження побутових умов батька не надходило, при цьому висновок має склади той орган, під юрисдикцією якого проживає дитина.
Представник відповідача Служби у справах дітей Радомишльської міської ради Житомирської області до судового засідання не з`явився, 24 лютого 2021 року до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, залишивши вирішення спору на розсуд суду. Проте, будучи присутньою у судовому засіданні 15 січня 2021 року представник відповідача ОСОБА_12 надала пояснення суду, що заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки після обстеження побутових умов проживання дитини, спілкування безпосередньо з ОСОБА_5 , дослідження довідки з місця роботи мами, довідки про склад сім`ї, характеристик з загальноосвітньої та спортивної школи, інформації лікаря щодо стану здоров`я дитини, на засіданні комісія висновку щодо місця проживання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_13 . Зауважила, що батька по телефону також запрошували до комісії та повідомляли, що він може надати документи в обґрунтування своєї позиції, але він не з`явився і жодних документів не надав.
Допитана в судовому засіданні 21 грудня 2020 року свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що вона з позивачем ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від попередній стосунків позивач має сина ОСОБА_5 , 12 років, який проживає з матір`ю в м. Радомишль. Родичі позивача повідомляли, що мати не займається вихованням сина, він не знає таблицю множення, плутає букви, часто хворіє, о 21-22 годині вечора бачили його самого на вулиці. Влітку 2018 та 2019 років подружжя забирало до себе у гості в м. Бахмут на канікули ОСОБА_5 . При цьому у 2019 році свідок запропонувала чоловікові, щоб ОСОБА_7 залишився, на що позивач, ОСОБА_3 та їх син ОСОБА_4 погодилися. Свідок з`ясувала, що ОСОБА_5 не робили необхідні та обов`язкові щеплення, з цією метою вони звертались до лікарні в м. Бахмут, де йому зробили щеплення. Під час навчання у школі в м. Бахмут вчителі повідомляли, що ОСОБА_7 не хоче вчитися, читати, влаштував істерику коли його викликали до дошки. Вчителі рекомендували перевести ОСОБА_5 на індивідуальне навчання, на що ОСОБА_3 спочатку погодилася, але пізніше свідку зателефонувала її мати та розповіла, що у ОСОБА_5 у 1-2 класі були випадки коли він ховався під партою. ОСОБА_3 обіцяла вислати їм необхідні документи, але так і не зробила цього, а потім попросила відправити дитину до неї на день народження брата. Неповнолітнього ОСОБА_5 до матері відвіз якийсь знайомий її сестри. Пізніше свідок з позивачем дізналися, що ОСОБА_3 забрала документи зі школи в м. Бахмут. Влітку 2020 року ОСОБА_7 знову гостював у батька і сказав, що він не схотів жити з ними через те, що ОСОБА_8 змушувала його вчитися, а з мамою йому жити краще, оскільки вона йому нічого не забороняє та ні до чого не примушує.
В судовому засіданні 15 січня 2021 року за відсутності батьків допитано малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у присутності провідного спеціаліста Служби у справах дітей Радомишльської державної адміністрації Житомирської області Маляренко А.П., яка після його допиту зазначила, що ніхто на дитину не здійснював тиску, показання він давав добровільно. Малолітній свідок пояснив суду, що однаково любить батьків, але має бажання проживати разом з матір`ю в м. Радомишль, де він має окрему кімнату і все необхідне для життя та розвитку, він гарно навчається у школі, отримує від 7 до 9 балів, займається футболом у спортивній школі. Мама опікується ним та перевіряє його домашні завдання. Одночасно ОСОБА_7 пояснив, що він бажає бачитись із батьком, їздити до нього у гості, але жити він з ним не хоче, оскільки батько весь час на службі, а ним займалася нова дружина батька, яка інколи підвищувала на нього голос, у батька він жив в одній кімнаті з 5-річною дочкою дружини батька від першого шлюбу, а батько з дружиною спали в іншій кімнаті. Крім того, свідок пояснив, що у школі в м. Радомишль він навчався в україномовному класі і взагалі звик спілкуватись українською, а у м. Бахмут батько віддав його до російськомовного класу, де йому було не все зрозуміло, що викликало труднощі у навчанні. При цьому жодних проблем у спілкуванні з ровесниками у нього в м. Бахмут не було, він знайшов собі друзів як серед однокласників, так і у дворі.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши надані суду письмові докази та проаналізувавши встановлені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).
Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам було роз`яснено їх права та обов`язки, зокрема положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи.
Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 08 лютого 2018 року Радомишльським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (зворот а.с. 5).
Згідно копії довідки директора Бахмутської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів № 2 Бахмутської міської ради Донецької області № 384 від 20 вересня 2019 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є учнем 6-Б класу вказаної школи (зворот а.с. 6).
Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 позивач ОСОБА_2 19 січня 2018 року уклав шлюб з ОСОБА_14 , якій присвоєно прізвище ОСОБА_15 (а.с. 5).
З наданої позивачем копії договору оренди житлового приміщення від 14 січня 2019 року вбачається, що він орендував на 1 рік квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 44,9 кв.м, яка складається з двох кімнат, при цьому з ним будуть проживати ОСОБА_8 та ОСОБА_16 (а.с. 7). В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та свідок ОСОБА_8 повідомили, що продовжили строк дії договору оренди і надалі проживають у вказаній квартирі.
Згідно копії довідки про склад сім`ї та/або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 19 від жовтня 2019 року до складу сім`ї ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 входять: чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочка ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).
Разом з тим, відповідачем ОСОБА_3 надано суду докази на підтвердження факту проживання малолітнього ОСОБА_4 в м. Радомишль Житомирської області разом з нею, а саме:
Згідно копії довідки № 030 від 15 січня 2020 року ОСОБА_17 зареєстрована в АДРЕСА_3 разом з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 73).
Вказана обставина підтверджується і копією акту обстеження матеріально-побутових умов проживання неповнолітньої житини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від 06 грудня 2019 року, згідно якого комісія зі Служби у справах дітей Радомишльської районної адміністрації встановила, що малолітня дитина проживає у вказаному будинку разом з матір`ю ОСОБА_3 , забезпечена всім необхідним, санітарний стан житла задовільний, у будинку наявні комунальні зручності. Для дитини наявне місце для сну, місце для виконання домашнього завдання та відпочинку, його кімната світла та тепла. Дитина висловила бажання бачитись з батьком, але змінювати місце проживання не хоче, оскільки подобається жити з матір`ю та навчатися у Радомишльській школі № 5 (а.с. 72).
З характеристики від 20 січня 2020 року учня 6 класу Радомишльської ЗОШ І-ІІІ ст. № 5 ім. В.М. Чорновола ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що ОСОБА_7 навчається у школі з першого класу (1-3 класи оздоровлювався та проходив курс медичної реабілітації в КЗ «Радомишльська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І-ІІІ ступенів»), зарекомендував себе як тихий, спокійний учень, який на уроках працює під керівництвом вчителя, поведінку не порушує, розуміє критику та погоджується з нею. До виконання громадських доручень відповідально та добросовісно, був обраний до фракції «Здоров`я», відвідує дитячу юнацьку спортивну школу, займався велоспортом, а на даний час займається футболом. Підтримує дружні стосунки з однокласниками та вчителями. ОСОБА_18 , цікавиться успіхами дитини у навчанні, відвідує батьківські збори (а.с. 74).
З наданої відповідачем копії інформації головного лікаря КНП «ЦПМСД» Радомишльської міської ради № 60 від 20 січня 2020 року вбачається, що неповнолітній ОСОБА_19 з дня народження і до теперішнього часу отримував консультації та лікування з приводу різних хвороб, таких як: гострих респіраторних вірусних інфекцій, гострого бронхіту, ацетономічного синдрому, підщепленого лімфаденіту, кору. У 2014 році консультувався кардіологом Житомирської обласної дитячої клінічної лікарні з приводу вторинної кардіопатії, після чого у 2015-2016 роках проходив оздоровлення в КЗ «Радомишльська санаторна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів» (а.с. 76).
З 16 травня 2018 року до досягнення дитиною повноліття з позивача ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання їх неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що підтверджується копією судового наказу від 30 травня 2018 року у справі № 289/961/18 (а.с. 81).
Згідно характеристики, виданої 02 січня 2020 року директором ТОВ «РА 500-1» ОСОБА_3 працює на посаді бармена з 20 липня 2012 року по теперішній час, зарекомендувала себе як кваліфікований, дисциплінований, сумлінний, порядний та старанний працівник (а.с. 77).
З копії довідки про доходи від 12 грудня 2019 року вбачається, що ОСОБА_3 за місцем своєї роботи в ТОВ «РА 500-1» на посаді бармена отримала заробітну плату за період з червня по листопад 2019 року в сумі 25 391,10 грн (а.с. 78).
При цьому, з наданої відповідачем копії службової характеристики старшого водія групи автомобільної техніки мобільного відділення забезпечення військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 вбачається, що позивач зарекомендував себе посередньо, має слаборозвинуті вольові якості, при цьому має схильність до вживання спиртних напоїв, має низьке почуття відповідальності, перекладає свої обов`язки на інших, у суспільному житті військової частини участі не приймає, за характером спокійний, врівноважений, на зауваження реагує, однак правильних висновків не робить (а.с. 79).
З копії письмового висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини № 02-18/2528 від 03 грудня 2020 року на підставі ст. 160 СК України та беручи до уваги побажання дитини, яка досягла 10 річного віку, орган опіки та піклування Радомишльської районної державно адміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з мамою ОСОБА_3 (а.с. 202).
Відповідно до ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.
Згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.
Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Згідно зі ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» № 16 від 12 червня 1998 року, при вирішенні питання про те, з ким із батьків, які проживають окремо, буде проживати дитина, суд, виходячи з положень про рівність прав та обов`язків батьків щодо дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітньої дитини, при цьому, суд враховує хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення ними належних умов для виховання дитини.
Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість потребує спеціального захисту та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.
Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.
Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.
Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.
Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.
При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме, статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду зазначала, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.
Під час розгляду справи судом встановлено, що мати дитини в достатній мірі спроможна забезпечити потреби дитини на належному рівні. При цьому в судовому засіданні мати дитини відповідачка у справі переконливо довела своє відповідальне ставлення до забезпечення гармонійного розвитку дитини, створенню належних житлово-побутових умов, тому суд вважає доведеним належне виконання нею своїх материнських обов`язків, виявлення турботи про дитину та опіки. В судовому засіданні суду не повідомлено даних про наявність виключних обставин, які б виправдовували розлучення дитини із матір`ю, негативно характеризуючих даних про відповідачку у цьому спорі не здобуто. Відповідачем надано суду докази на підтвердження забезпечення належних матеріально-побутових умов для проживання дитини з нею, характеристики дитини зі школи, медичні документи, дані, що характеризують особу відповідача, з яких слідує, що мати приділяє належну увагу дитині у повні мірі.
При цьому, позивачем не надано суду переконливих доказів на підтвердження його спроможності забезпечити дитині належні умови для проживання та виховання, зокрема не надано акту обстеження побутово-матеріальних умов його проживання, до того ж з наданої відповідачем службової характеристики позивача, яка ним не спростована під час розгляду справи, він характеризується посередньо, також позивач не надав суду доказів щодо отримання ним доходу та інших доказів, які б свідчили про його зацікавленість у розвитку дитини.
Крім того, суд не приймає до уваги надані позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог копії медичних документів, а саме: копію виписки від 19 вересня 2019 року із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка видрукувана неякісно та є нерозбірливою, неможливо прочитати який лікар надав цей висновок, проте, у наданій суду копії висновку можливо розібрати, що дитині встановлено попередній діагноз: F90? та F70? З відміткою (необхідно дообстеження) (а.с. 8); копію консультативного висновку спеціаліста ОСОБА_4 встановлено діагноз: F90? та F70?, рекомендована консультація психіатра (зворот а.с. 8).
Вказані копії медичних документів поганої якості, не всі строчки можна прочитати, неможливо розібрати який саме лікар надав ці висновки та встановив попередні діагнози, які згідно Міжнародної статистичної класифікації хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я (МКЗ-10) розшифровуються як: F90? порушення активності та уваги, F70? розумова відсталість, при цьому позивачем не надано інших належних та допустимих доказів на підтвердження таких діагнозів у його сина та доказів, що такі захворювання виникли через недбале ставлення відповідача ОСОБА_3 до своїх батьківських обов`язків, що призвело до погіршення здоров`я дитини.
Також суд не приймає до уваги і свідчення дружини позивача ОСОБА_8 , яка є заінтересованою у розгляді справи на користь позивача. Пояснення позивача та свідка ОСОБА_8 , надані суду, не знайшли свого підтвердження у сукупності з іншими доказами.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.
Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.
Згідно ч. 2 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Ухвалюючи рішення у даній справі, суд виходить із інтересів малолітньої дитини, яка досягла 10 річного віку, при цьому суд ураховує бажання дитини проживати з матір`ю, яка офіційно працевлаштована, має постійне місце мешкання, де для дитини забезпечені належні побутові умови, піклується його здоров`ям і розвитком, що підтверджується наданими відповідачем доказами.
За таких обставин, дослідивши всі надані сторонами докази, ураховуючи письмовий висновок органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю, а також думку самого малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітнього сина з ним не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13,76-81, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд.
В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради, Служби у справах дітей Радомишльської районної державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 за місцем його проживання.
Повний текст рішення суду виготовлено 05 березня 2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відомості про учасників справи:
Позивач ОСОБА_2 , місце проживання якого: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідачі:
1)ОСОБА_3 , місце проживання якої: АДРЕСА_5 , РНОКПП невідомий;

2)Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради, місцезнаходження якого: 84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Сибірцева, буд. 190, ;

3)Служба у справах дітей Радомишльської міської ради, місцезнаходження якої: 12201, Житомирська область, м. Радомишль, Соборний майдан, буд. 12, .

Суддя О.С. Конопленко

05.03.2021