ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

25 лютого 2021 року

м. Харків

справа № 643/18891/14-ц

провадження № 22-ц/818/1199/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: судді - Тичкової О.Ю.,

суддів Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Харківській області (правонаступник Дзержинського районного у місті Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , про забезпечення позову при розгляді його апеляційної скарги на рішення Московського районного суду міста Харкова від 15 вересня 2020 року, ухвалене у складі судді Харченко А.М.,

УСТАНОВИВ :

Двадцять сьомого листопада 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати недійсним шлюб, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , зареєстрований 30 квітня 2014 року Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 272, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 ; анулювати актовий запис №272 від 30 квітня 2014 року Дзержинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції.

Позов обгрунтуваний тим, що ОСОБА_1 є спадкоємцем другої черги після смерті рідного брата ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після звернення позивача до Харківської державної нотаріальної контори № 11 із заявою про прийняття спадщини після смерті брата, ОСОБА_5 дізналася, що 30 квітня 2014 року ОСОБА_4 зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 . І ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги. Шлюб був зареєстрований в Дзержинському відділі РАЦС Харківського міського управління юстиції. ОСОБА_4 з 2012 року хворів на онкозахворювання. Останні кілька місяців перед смертю її брат був у тяжкому стані, не міг рухатися та шлюб ні з ким не реєстрував. 19.09.2014 за фактом підробки документів слідчим відділом Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області було порушено кримінальну справу за ознаками ч.4 ст. 358 КК України. В ході розслідування було встановлено, що підпис від імені ОСОБА_4 у книзі реєстрації актів цивільного стану виконаний не ОСОБА_4 .

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 15 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволений. Визнано недійсним шлюб, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , зареєстрований 30 квітня 2014 року Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 272, Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . Анульований актовий запис №272 від 30 квітня 2014 року Дзержинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, яким зареєстровано шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення суду мотивоване тим, що наявність укладеного шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 порушує права позивача на отримання спадщини після смерті рідного брата ОСОБА_4 . Висновком експерта № 42 від 12.02.2015 за результатами судово-почеркознавчої експертизи, проведеної в кримінальному провадженні № 0004939 від 19.09.2014, підпис від імені ОСОБА_4 в заяві про державну реєстрацію шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , наданій 30 квітня 2014 року до Дзержинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, в графі «Він» - виконаний не ОСОБА_4 , а іншою особою; підпис від імені ОСОБА_4 в актовому записі про шлюб № 272 від 30.04.2014, в графі «підписи осіб, які зареєстрували шлюб», в колонці «наречений» - виконаний не ОСОБА_4 , а іншою особою; підпис від імені ОСОБА_4 в заяві про скорочення терміну реєстрації шлюбу від 30.04.2014 року, в графі «наречений» - виконаний не ОСОБА_4 , а іншою особою. Отже, вільне волевиявлення ОСОБА_4 на укладення шлюбу з ОСОБА_2 було відсутнє.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_2 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновок експерта № 42 від 12.02.2015 не може бути належним доказом у справі, оскільки зроблений під час розгляду кримінальної справи та містить протиріччя. Під час проведення експертизи на вирішення експерта не ставилося питання, чи міг змінитися підпис ОСОБА_4 станом на 30.04.2014 внаслідок стану здоров`я. Висновок експерта отриманий адвокатом Москаленко Л.О. на адвокатський запит, що не є належним способом отримання доказу. Суд першої інстанції протиправно не розглянув і не задовольнив клопотання про виклик свідків, не врахував показань свідка ОСОБА_6 , яка лікувала ОСОБА_4 . Також суд не врахував пояснень відповідача, що ОСОБА_2 і ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний лише під тиском і впливом позивача у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить скаргу залишити без задоволення , а рішення суду без змін. Посилається на повне та всебічне дослідження судом обставин у справі та необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

У заяві про застосування заходів забезпечення позову ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 просить апеляційний суд накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 А та заборони будь яким особам вчиняти дії, пов`язані з володінням, користуванням, вселенням, виселенням, реєстрацією та зняттям з реєстрації, здаванням в оренду зазначеної квартири до набрання судовим рішенням у дійсній справі законної сили ( т. 2 а.с. 117 121).

В судовому засіданні в суді апеляційної станції ОСОБА_2 та її представник підтримали зазначене клопотання та просили його задовольнити, посилалися на те, що до набрання чинності рішенням суду про визнання шлюбу недійсним, позивачка оформила права на спадщину після ОСОБА_4 та продала набуту у спадщину квартиру, виселивши з неї відповідачку. Наразі квартира належить ОСОБА_7 . Якщо апеляційну скаргу буде задоволено та шлюб відновлено, ОСОБА_2 буде законним власником квартири в порядку спадкування за законом, але її відчуження значно ускладнить можливість виконання рішення суду.

Судова колегія, заслухавши пояснення відповідачки та її представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з таких підстав.

Позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову це фактично гарантія захисту прав позивача, що гарантує в майбутньому належне виконання судового рішення, оскільки забезпеченню підлягає матеріально-правова вимога до відповідача, реалізація якої без вжиття заходів із забезпечення позову може бути неможливою. Предмет забезпечення позову виключно матеріально-правова вимога (майнового чи немайнового характеру), що утворює предмет позову, який надалі підлягає виконанню.

У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно з п. п. 1, 2, 3, 4, 10 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання ; інші заходи у випадках, передбачені законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Враховуючи вищезазначені положення закону судова колегія не вабачає підстав для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки між сторонами виник немайновий спір з приводу недійсності укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 шлюбу.

Квартира АДРЕСА_1 А не є предметом дійсного спору і навіть у разі задоволення апеляційної скарги та відмови у задоволені позову, питання щодо майнових прав позивача або відповідачки на зазначену квартиру вирішено не буде.

Враховуючи, що між сторонами виник немайновий спір заявлене представником позивачки клопотання про забезпечення позову не є співмірним з заявленим позовом і тому не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 368 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , про забезпечення позову залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 05 березня 2021 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук