ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-о/753/738/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" грудня 2021 р. Суддя Дарницького районного суду м. Києва Сирбул О.Ф., вирішуючи питання про відкриття провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа-Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

До Дарницького районного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення у порядку окремого провадження.

Зазначена заява підписана представником заявника адвокатом Горщар С.В.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" (ч. 4 ст. 62 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, складати заяви, скарги, клопотання, інші правові документи та подавати їх у встановленому законом порядку.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Частиною 4 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави судді для висновку, що повноваження представника позивача, яким є адвокат, повинні бути підтверджені оригіналом одного з документів, зазначених у ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», у тому числі оригіналом ордеру, виданого на ведення справи в суді на підставі відповідного договору.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 18.10.2018 у справі № 811/1507/18, ухвалі Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №202/5348/18 повноваження адвоката, зокрема, щодо підписання заяви/скарги, повинно підтверджуватись домовленістю сторін у договорі про надання правової допомоги, який засвідчує існування між клієнтом та адвокатом домовленості стосовно об`єму наданих йому повноважень, шляхом окремого визначення такої дії у договорі.

Суддя вважає за необхідне зауважити, що повноваження адвоката щодо підписання позовної заяви, повинно підтверджуватись домовленістю сторін у договорі про надання правової допомоги, який засвідчує існування між клієнтом та адвокатом домовленості стосовно об`єму наданих йому повноважень, шляхом окремого визначення такої дії у договорі.

Водночас, суддя вважає, що свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю підтверджує правовий статус адвоката, однак не надає йому безумовного права підпису в інтересах та від імені заявника, а ордер не є підтвердженням наявності повноважень адвоката на підпис та звернення до суду із заявою від імені та в інтересах заявника, оскільки ордер не вказує на обсяг повноважень, наданих адвокату.

Як вбачається із документів доданих до заяви адвокатом на підтвердження статусу представника заявника (адвоката) не надано договір про надання правової допомоги №118/21 від 07.12.2021.

Так, заяву від ОСОБА_1 подано адвокатом Горщар С.В. та за його підписом, який не надав документів про свої повноваження відповідно до ст.ст. 60, 62 ЦПК України (договір про надання правової допомоги, погоджений особою заявника, на підставі якого виданий ордер адвоката), відповідно вказана особа є особою, яка не має процесуальної дієздатності на звернення до суду з даною заявою, відповідно така заява підписана вказаною особою, яка не має права її підписувати (без права на повноваження), а тому суддя приходить до висновку про необхідність повернення заяви, з огляду на підписання її особою, повноваження якої належним чином не підтверджені.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, позовна заява повертається у випадку, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати.

Частиною 7 ст. 185 ЦПК України встановлено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявоюдо суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

З урахуванням наведеного, суддя дійшов висновку, що представником заявника не додано належно оформлених документів, які б підтверджували його повноваження щодо представництва у Дарницькому районному суді м. Києва та права підпису процесуальних документів, які подаються до суду, внаслідок чого зазначена заява підлягає поверненню заявнику.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 9901/847/18 та від 03 липня 2019 року у справі № 9901/939/18.

Судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободщодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Повернення заяви не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки не перешкоджає особі повторно звернутися з вказаним позовом до суду, у тому порядку, який встановлений Законом, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Частиною 7 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ч. 4 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа-Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві про встановлення факту, що має юридичне значення - вважати неподаною та повернути позивачу.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви, в загальному порядку, передбаченому законом.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя: