Рішення

Іменем України

Справа № 712/15471/18

Провадження №2/712/49/21

23 лютого 2021 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Марцішевської О.М.

за участю секретаря судового засідання Шевченко О.П.

позивачки ОСОБА_1

представника позивача адвоката Антонюк І.А.

представника відповідача адвоката Глущенка О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна індивідуальним майном одного з подружжя та поділ спільного сумісного майна, -

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог та аргументів учасників справи

13.12.2018 року ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), посилаючись на те, що 03.07.2008 сторони уклали шлюб, від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 12.08.2018 сторони не проживають разом та не ведуть спільне господарство, в Соснівському районному суді м. Черкаси розглядається позов про розірвання шлюбу. Перебуваючи у шлюбі, сторони придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , договір купівлі-продажу оформлений на ім"я відповідача ОСОБА_2 , при укладанні якого позивачка давала нотаріально посвідчену заяву-згоду на придбання нерухомого майна. Кошти на придбання квартири були зібрані зі спільних заощаджень, частково допомогли батьки подружжя. Крім того, в період шлюбу за спільні кошти подружжя було придбано транспортний засіб - автомобіль марки SKODA OCTAVIA, НОМЕР_1 , 2010 року випуску, який 19.06.2018 зареєстровано на відповідача. На сьогоднішній день у сторін існують суперечності щодо поділу спільно нажитого майна подружжя. У зв`язку з викладеним, позивачка змушена звернутись до суду та просить визнати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та здійснити поділ даної квартири; визнати автомобіль марки SKODA OCTAVIA, CA7227ВН, 2010 року випуску, об`єм двигуна 1598 см куб. об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку вказаної квартири, стягнути із відповідача в якості компенсації вартості 1/2 частини від вартості автомобіля марки SKODA OCTAVIA, CA7227ВН, 2010 року випуску, об`єм двигуна 1598 см куб., суму, яка буде визначена після надання висновку про вартість автомобіля; залишити у власності ОСОБА_2 автомобіль марки SKODA OCTAVIA, CA7227ВН, 2010 року випуску, об`єм двигуна 1598 см куб., припинивши при цьому право спільної сумісної власності ОСОБА_1 на вказаний транспортний засіб.

27.02.2019 позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій позивач просила суд визнати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та здійснити поділ даної квартири; визнати автомобіль марки SKODA OCTAVIA, CA7227ВН, 2010 року випуску, об`єм двигуна 1598 см куб. об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку вказаної квартири, стягнути із відповідача в якості компенсації вартості 1/2 частини від вартості автомобіля марки SKODA OCTAVIA, CA7227ВН, 2010 року випуску, об`єм двигуна 1598 см куб., грошові кошти в сумі 132290 грн.; залишити у власності ОСОБА_2 автомобіль марки SKODA OCTAVIA, CA7227ВН, 2010 року випуску, об`єм двигуна 1598 см куб., припинивши при цьому право спільної сумісної власності ОСОБА_1 на вказаний транспортний засіб.

06.02.2019 року відповідач скерував до суду зустрічну позовну заяву, яку обґрунтував наступним. 24.01.2019 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси по справі № 712/14183/18 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Позивач за зустрічним позовом під час перебування у шлюбі з відповідачем за зустрічним позовом за індивідуальні та спільні кошти придбали чотирьох кімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Договір купівлі-продажу квартири вчинено за 200 000 грн. Частка особистих грошей позивача за зустрічним позовом, які він витратив на придбання квартири у загальній вартості квартири становить 17/100, а тому частка 17/100 у спірній квартирі є особистою власністю позивача за зустрічним позовом. Гроші у сумі 35000 гривень позивачеві за зустрічним позовом подарував його батько ОСОБА_4 . Факт наявності грошей у ОСОБА_4 підтверджується належним чином завіреними копіями договорів банківських вкладів. Факт фінансової допомоги ОСОБА_4 підтверджує також і відповідач за зустрічним позовом у своїй первісній позовній заяві.

Просить суд визнати 83/100 частки квартири АДРЕСА_2 є спільним сумісним майном подружжя: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 83/200 частки квартири АДРЕСА_2 та визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 17/100 частки квартири АДРЕСА_2 .

Позивач ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Антонюк І.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задоволити з підстав, викладених у позов. Зустрічний позов не визнали та просили відмовити у задоволенні позову. Будучи допитаною в якості свідка, позивачка вказала, що частина коштів на придбання квартири була подарована саме подружжю батьками кожної із сторін, також квартира була придбана за рахунок заощаджень та залучення кредитних коштів, повернення яких здійснювалось за рахунок спільних коштів у період ведення сторонами спільного господарства.

Представник відповідача адвокат Глущенко О.С. зустрічний позов підтримав та просив його задоволити з викладених у ньому підстав. Первісний позов визнав в частині поділу спільної частини квартири за виключення частини, яка придбана за рахунок особистих коштів відповідача, подарованих йому його батьком. Заперечив проти стягнення з відповідача грошової компенсації в заявленій позивачкою сумі, яку вважав завищеною, також вказував, що позивачкою не внесена сума грошової компенсації на депозитний рахунок суду.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Суд вислухавши в судовому засіданні учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Хід розгляду справи

22 грудня 2018 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

29 березня 2019 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

10 червня 2019 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси прийнято зустрічний позов.

2.Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом

Судом встановлено, що 03.07.2008 сторони зареєстрували шлюб у Черкаському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 39. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

24.01.2019 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси шлюб між сторонами розірвано.

Відповідно до довідки Регіонального сервісного центру в Черкаській області Територіального сервісного цетру № 7141 від 07.12.2018 № 31/23/41-2524 станом на 06.12.2018 року за гр. ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровано транспортний засіб марки SKODA OCTAVIA, CA7227ВН, 2010 року випуску, дата реєстрації 19.06.2018, об`єм двигуна 1598 см куб.

Відповідно до консультації № 03-19 від 22.01.2019 року ПП «ТОВА» імовірна ринкова вартість транспортного засобу автомобіля марки SKODA OCTAVIA, CA7227ВН, 2010 року випуску, об`єм двигуна 1598 см куб. розрахована як середньоринкова вартість подібних КТЗ, що зазначена в довідковій літературі на 22 січня 2019 року може скласти 264580 грн.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 27.05.2010 року ОСОБА_2 купив чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук В.Я. та зареєстрований в реєстрі № 1875.

16.09.2008 року ОСОБА_4 уклав договір про депозитний (вкладний) рахунок «Строковий 9» у вільно конвертованій валюті № 354091/10/Б1С7 11 на суму 600 дол. США. На період з 16.09.2008 року по 16.06.2009 року.

Відповідно до заяви на видачу готівка по рахунку № 354091/10/Б1С7 11 від 19.06.2009 року ОСОБА_4 отримано 1 092 дол. США.

04.09.2008 року ОСОБА_4 уклав договір про депозитний (вкладний) рахунок «Строковий 9» у вільно конвертованій валюті № 354091/10/Б3С8 6 на суму 2 165 дол. США. На період з 04.09.2008 року по 04.06.2009 року.

Відповідно до заяви на видачу готівка по рахунку № 354091/10/Б3С8 6 від 05.06.2009 року ОСОБА_4 отримано 2 366 дол. США.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд

Спірні правовідносини регулюються нормами цивільного та сімейного законодавства.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, у постановах Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та інших, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Суд виходить з того, що квартира АДРЕСА_2 , вартістю 200 000 грн. придбана відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 27.05.2010 р. у період шлюбу між сторонами та ведення сторонами спільного господарства, а тому за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, вказана квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Що стосується показів свідка ОСОБА_4 та наданих відповідачем доказів на спростування презумпції спільності майна подружжя щодо зазначеної квартири, суд враховує наступне.

Згідно з показами свідка ОСОБА_4 , останній подарував своєму сину ОСОБА_2 для купівлі спірної квартири 35 000 грн., які зберігались на депозитних рахунках у банківських установах. Разом з тим, зміст показів зазначеного свідка не підтверджує з достовірністю, що на придбання спірної квартири відповідачем були витрачені саме отримані у дар від його батька кошти.

Як встановлено в судовому засіданні, основана частини коштів для придбання спірної квартири в сумі 10 000 доларів США подружжям була отримана у кредит, який погашався за рахунок спільних коштів в період ведення сторонами спільного господарства.

Також згідно показів позивачки на придбання квартири були витрачені також кошти, подаровані подружжю на весіллі та батьками кожної із сторін, а також заощадження та зарплата.

Встановлено, що протягом шлюбних стосунків кожен з подружжя працював та мав постійний заробіток за місцем роботи, а у період перебування позивачки у відпустці по догляду за дитиною останній була призначена державна соціальна допомога.

Отже, протягом шлюбу сторони мали дохід, за рахунок якого мали можливість набути спільне майно, в тому числі і за рахунок кредитних коштів.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що презумпція спільності майна подружжя щодо спірної квартири відповідачем не спростована, тому не підлягають до задоволення позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання особистою приватною власністю ОСОБА_2 17/100 частини квартири АДРЕСА_2 .

За приписами ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду у постанові від 21.12.2007 N 11 " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне

забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).

Обставин для відступлення від засади рівності часток судом не встановлено.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги кожної сторін про поділ майна подружжя підлягають до задоволення в частині поділу спірної квартири на засадах рівності з виділенням у власність кожній із сторін по Ѕ частині квартири АДРЕСА_2 , вартістю 100 000 грн.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ спірного авітомобіля з виплатою позивачці грошової компенсації в сумі в сумі 132290 грн., суд виходить з такого.

Суд виходить з того, що автомобіль марки SKODA OCTAVIA, CA7227ВН, 2010 року випуску придбаний відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 19.06.2018 року у період шлюбу між сторонами та ведення сторонами спільного господарства, а тому за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, вказаний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, що відповідачем не заперечувалось.

Також позивачкою не надано доказів, що момент подання позову відповідачем не визнавався чи оспорювався факт належності спірного авомобіля на праві спільної сумісної власності подружжя, що виключає наявність підстав для судового захисту такого права.

Доводи представника відповідача про невнесення позивачкою суми грошової компенсації на депозитний рахунок суду, не обґрунтовують заперечення, виходячи з такого.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою, п`ятою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Системне тлумачення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України дає підстави для висновку, що згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя (позивача у цій справі) про стягнення з іншого з подружжя (відповідача у цій справі) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно не породжує обов`язку такого у відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04 листопада 2020 року у справі № 662/1069/17.

Разом з тим, як роз`яснив Пленум Верховного Суду у постанові від 21.12.2007 N 11 " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до консультації № 03-19 від 22.01.2019 року ПП «ТОВА» імовірна ринкова вартість транспортного засобу автомобіля марки SKODA OCTAVIA, CA7227ВН, 2010 року випуску, об`єм двигуна 1598 см куб. розрахована як середньоринкова вартість подібних КТЗ, що зазначена в довідковій літературі на 22 січня 2019 року може скласти 264580 грн.

Відповідачем заперечерено проти визначеної у консультації № 03-19 від 22.01.2019 року вартості автомобіля. За його клопотанням судом призначалась судова автотоварознавча експертиза, яка не була проведена у зв`язку з неоплатою вартості проведення експертизи.

Таким чином, всудовому засіданні сторони не дійшли згоди щодо вартості спірного автомобіля в сумі 264580 грн.грн. та позивачем не надано належні та допустимі докази того, що вказана сума є дійсною ринковою вартістю спірного гаража, виходячи з наступного.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені у Законі України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Згідно із частиною 4 статті 3 зазначеного Закону процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлено у статті 12 цього Закону.

Підставою для проведення оцінки майна є, зокрема, договір між суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання та замовником оцінки, який укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім (частина 1 статті 10, частина 1 статті 11 Закону України Законі України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні").

У частині 1 статті 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

За змістом статті 3 зазначеного Закону оцінка майна це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами з оцінки майна, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Згідно із частиною 6 статті 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Національний стандарт № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затверджений постановою Кабінету міністрів України від 10.09.2003 № 1440 (далі Національний стандарт № 1) є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому стандарті, використовуються в інших національних стандартах.

Отже, оцінка майна має здійснюватись з урахуванням вимог Національного стандарту № 1, яким визначено загальні засади процедури оцінювання.

Згідно з положеннями пункту 50 Національного стандарту № 1 проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки.

Відповідно до пункту 51 Національного стандарту № 1 незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки, ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Згідно з пунктами 15, 16 Національного стандарту № 1 методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватися на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно. Визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів в оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки.

Відповідно до пункту 52 Національного стандарту № 1 оцінювач самостійно здійснює пошук інформаційних джерел (за винятком документів, надання яких повинен забезпечити замовник оцінки згідно з договором), їх аналіз та виклад обґрунтованих висновків. При цьому оцінювач повинен проаналізувати всі інформаційні джерела, пов`язані з об`єктом оцінки, тенденції на ринку подібного майна, інформацію про угоди щодо подібного майна, які використовуються у разі застосування порівняльного підходу, та іншу істотну інформацію. У разі неповноти зазначеної інформації або відсутності її взагалі у звіті про оцінку майна зазначається негативний вплив цього факту на результати оцінки.

Зібрані оцінювачем вихідні дані та інша інформація повинні відображатися у звіті про оцінку майна з посиланням на джерело їх отримання та у додатках до нього із забезпеченням режиму конфіденційності згідно з умовами договору на проведення оцінки майна та з дотриманням вимог законодавства (пункт 54 Національного стандарту №1).

За змістом пункту 56 Національного стандарту № 1 звіт про оцінку майна може складатися у повній чи у стислій формі. Звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити: опис об`єкта оцінки, який дає змогу його ідентифікувати; письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість.

Виходячи з наведених норм, підготовці та проведенню незалежної оцінки майна передує ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього.

Згідно з частиною 1 статті 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення його оцінки.

Відповідно до пункту 15 Національного стандарту № 1 методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватися на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно.

Надана позивачем консультація про оцінку 03.05.2019 року не може бути визнана судом такою, що містить дані про оцінку спірного автомобіля, проведену з дотриманням норм чинного законодавства, оскільки суб`єкт оціночної діяльності не здійснював повного огляду рухомого майна, зокрема його безпосереднього огляду, що могло вплинути на визначення вартості оцінюваного майна за завищеною ціною.

Доводи представника позивача про відсутність можливості забезпечити доступ оцінювача до об`єкта суд вважає такими, що не обґрунтовують позовні вимоги, оскільки позивач чи його представник мали можливість взяти участь у проведенні експертизи, яка призначалась судом в ході розгляду даної справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України позивач зобов`язаний довести свої вимоги про стягнення грошової компенсації за гараж.

Таким чином, в зв`язку з недоведеністю розміру дійсної ринкової вартості автомобіля марки SKODA OCTAVIA, НОМЕР_1 , 2010 року випускупозовні вимоги в частині стягнення грошової компенсації не підлягають до задоволення.

Також в силу вимог ст.141 ЦПК України підлягають компенсації ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в сумі 500 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, оскільки означені судові витрати понесені позивачем, а відповідач є звільненим від сплати судвоого збору як інвалідом ІІ групи.

Керуючись п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-УІІІ «Про судоустрій та статус суддів», ст.ст. 4,7,10,81,141,263-266 ЦПК України, ст. 331, 368 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 63,65, 70 СК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 задоволити частково.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання особистою приватною власністю ОСОБА_2 17/100 частини квартири АДРЕСА_2 .

Визнати квартиру АДРЕСА_2 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та здійснити поділ квартири між сторонами у рівних частках.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовити.

Компенсувати ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в сумі 500 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного через місцевий суд (з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Черкаського апеляційного суду) протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Дата виготовлення повного текста рішення суду 04 березня 2021 року.

Веб-адреса рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 )

Відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1