У х в а л а

22 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 161/1039/16

провадження № 61-2227 ск 21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада 2020 року в справі за заявою ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Луцького міськрайонного суду від 21 жовтня 2016 року у справі за позовом житлово-комунального підприємства № 7 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території,

В с т а н о в и в:

У жовтні 2016 року житлово-комунальне підприємство №7 (далі - ЖКП №7) звернулось до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 жовтня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЖКП №7 заборгованість за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 5 174,99 грн, 3% річних в розмірі 555,92 грн та інфляційні втрати в розмірі 2 262,00 грн, а всього 7 992,91 грн.

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Луцького міськрайонного суду Волинської області із заявою про роз`яснення рішення Луцького міськрайонного суду від 21 жовтня 2016 року.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Луцького міськрайонного суду від 21 жовтня 2016 року.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 12 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада 2020 року визнано неподаною і повернуто особі, яка її подала.

13 лютого 2021 року ОСОБА_1 надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада 2020 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 12 січня 2021 року, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Дослідивши касаційну скаргу заявника в частині оскарження ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 жовтня 2016 року, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, з огляду на наступне.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 406 ЦПК України ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини першої статті 389 цього Кодексу.

У пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Таким чином, в касаційному порядку ухвала суду першої інстанції може бути оскаржена лише після її перегляду в апеляційному порядку, тоді як оскаржувана ухвала в апеляційному порядку не переглядалася. Тому вона не підлягає касаційному оскарженню.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

У відповідності до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскільки відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України ухвала Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада 2020 року не підлягає касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження в частині оскарження цієї ухвали необхідно відмовити.

На підставі наведеного, керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада 2020 року в справі за заявою ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Луцького міськрайонного суду від 21 жовтня 2016 року у справі за позовом житлово-комунального підприємства №7 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території.

Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук