Справа № 178/1729/21
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
29 грудня 2021 року Криничанський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді Берелет В.В.
секретаря Саверської Ю.В.,
розглянувши в судовому засіданні в смт.Кринички цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Божедарівської селищної ради, треті особи: приватний нотаріус Криничанського районного нотаріального округу Чорна Оксана Василівна, селянське (фермерське) господарство «Іванково» про визнання права довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою в порядку спадкування, -
Божедарівська селищна рада Криничанського районного суду Дніпропетровської області про день слухання справи сповіщена.
Приватний нотаріус Криничанського районного нотаріального округу Чорна Оксана Василівна про день слухання справи сповіщена.
Селянське (фермерське) господарство «Іванково» про день слухання справи сповіщене.
Вивчивши, перевіривши та дослідивши матеріали справи судом встановлено: 10 грудня 1992 року на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої сільської Ради народних депутатів Криничанського району Дніпропетровської області № 37 ОСОБА_2 було надано у довічне успадковуване володіння 53,2 га землі в межах згідно з планом землеволодіння. 18 січня 1993 року спадкодавцем було засновано селянське (фермерське) господарство „Іваноково", яке використовує надану земельну ділянку у своїй господарській діяльності і на сьогоднішній день. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік позивачки ОСОБА_2 , після смерті якого залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки, площею 53,2 га, розташованої на території Жовтневої сільської ради Криничанського районуДніпропетровської області. За заявою позивачки про прийняття спадщини приватним нотаріусом Чорною О.В. було відкрито спадкову справу №51/2014 після смерті ОСОБА_2 . Таким чином, позивачка є єдиною спадкоємицею, яка звернулася та прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 . Постановою приватного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії 04 грудня 2014 року було відмовлено у зв`язку з тим, що інші спадкоємці спадщину не прийняли.
Згідно з п. «а» ч. 3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.
Статтею 31 ЗК України передбачено, що землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.
Стаття 23 ЗУ «Про фермерське господарство» передбачає, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.
Згідно з ч. 1 ст. 92 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) право постійного користування земельною ділянкою визначалося як право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.
Згідно з ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.
Згідно з ч. 1 ст. 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.
Відповідно до ч. 2 ст. 407 ЦК України та ч. 2 ст. 102 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки,що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття1218ЦК України), крім праві обов`язків що не розривно пов`язані з особою спадкодавця,зокрема: 1)особисті немайнові права; 2)право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян,якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3)право на відшкодування шкоди,завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4)право на аліменти,пенсію,допомогу або інші виплати,встановлені законом; 5)права та обов`язки особи як кредитора або боржника,передбачені статтею608ЦК України.
Успадкування землі і майна селянського (фермерського) господарства здійснюється відповідно до земельного та цивільного законодавства України (стаття 19 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство»).
Статті 27 і 114 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року, а також стаття 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року не передбачали припинення права постійного користування земельною ділянкою внаслідок смерті особи. Тому право постійного користування (на підставі відповідного державного акта) земельною ділянкою не припиняється зі смертю особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки.
За змістом системного тлумачення статей 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11 ЗУ «Про селянське (фермерське) господарство», статей 1, 5, 7, 8 і 12 ЗУ «Про фермерське господарство», статей 7, 27, 38, 50 і 51 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року, статей 31, 92 ЗК України від 25 жовтня 2001 року після отримання у постійне користування земельної ділянки, наданої для ведення селянського (фермерського) господарства, та проведення державної реєстрації такого господарства постійним користувачем цієї ділянки є відповідне господарство, а не громадянин, якому вона надавалась.
Тому у такій ситуації зазначене право не може бути об`єктом спадкування, а постійним користувачем вказаної ділянки після смерті засновника залишається селянське (фермерське) господарство.
Натомість право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою, наданою для ведення селянського (фермерського) господарства, за змістом приписів статті 6 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року у редакції, чинній до 16 травня 1992 року, могло належати лише фізичній особі та згідно з частиною першою статті 55 цього кодексу у тій же редакції було об`єктом спадкування у випадку смерті громадянина, який вів селянське (фермерське) господарство. Тому таке право зі створенням селянського (фермерського) господарства до останнього не переходило.
Перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщину визначений у статті 1219 ЦК України.
Враховуючи вищезазначені норми законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивачки.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 280-282 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Божедарівської селищної ради, треті особи: приватний нотаріус Криничанського районного нотаріального округу Чорна Оксана Василівна, селянське (фермерське) господарство «Іванково» про визнання права довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою в порядку спадкування задовольнити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення або з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня отримання його копії.
Суддя: В. В. Берелет