Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/18/21

Провадження №2-о/377/1/21

02 березня 2021 року Славутицький міський суд Київської області у складі головуючої - судді Бабич Н.С., за участю секретаря судового засідання - Гуміної В.М.,

заявника - ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , про встановлення факту, що має юридичне значення,-

У С Т А Н О В И В:

12 січня 2021 року до суду надійшла заява, в якій заявник, посилаючись на ст. ст. 4-5, 293-294, 315-316, 319 ЦПК України, ст. ст. 29, 1221, 1261, 1268 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», просить встановити факт того, що він, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який є спадкоємцем за заповітом, постійно проживав зі спадкодавцем - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Славутичі Київської області, на час відкриття спадщини, за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у лікарні м. Славутич помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є дядьком батька заявника. На момент смерті ОСОБА_5 знаходився в офіційному шлюбі з ОСОБА_3 , з якою вони припинили фактичні шлюбні стосунки ще у 2014 році. З урахуванням даних обставин, а також наявних у ОСОБА_5 серйозних проблем зі станом здоров`я, похилого віку, та у зв`язку з цим потреби у постійному сторонньому догляді, який його дружина не бажала здійснювати, батьки заявника ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у квітні 2016 року забрали його до себе. У ОСОБА_5 були дуже серйозні проблеми зі станом його здоров`я. Після неодноразово перенесених ним інсультів ОСОБА_5 з серпня 2018 року до дня смерті був лежачим, і відповідно потребував постійного стороннього нагляду. Заявник та його родичі - батьки і сестра піклувалися про нього, здійснювали постійний догляд, надавали допомогу у всіх побутових питаннях, зверталися за наданням медичної допомоги, яку він отримував як в амбулаторному порядку, так і під час стаціонарного лікування в КНП «Славутицька міська лікарня». У зв`язку з необхідністю надання постійної допомоги своїм батькам у догляді за ОСОБА_5 , заявник з вересня 2018 року та по день смерті ОСОБА_5 , разом зі своїми батьками та сестрою мешкали у АДРЕСА_1 , який на підставі Договору купівлі- продажу, посвідченого 30 квітня 1996 року державним нотаріусом Ріпкинської державної нотаріальної контори Чернігівської області, зареєстрованого в реєстрі за № 983, належить на праві власності батьку заявника ОСОБА_6 . Згідно з рішенням Славутицького міського суду Київської області у справі № 377/504/20 від 22.09.2020 року, яке набрало законної сили, встановлено факт постійного проживання його сестри ОСОБА_2 із спадкодавцем ОСОБА_5 на момент його смерті за вищезазначеною адресою. За життя ОСОБА_5 , проживаючи вже із його батьками, 13 серпня 2016 року у державного нотаріуса Славутицької міської нотаріальної контори Київської області Наваліхіної О.О. посвідчив заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 841, за змістом якого він здійснив розпорядження на випадок його смерті: належну йому земельну ділянку площею 2,00 га, що розташована на території Неданчицьської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області, кадастровий номер земельної ділянки :12:001:0024, він заповів заявнику ОСОБА_1 . Враховуючи вищезазначені обставини, норми матеріального права, що визначають поняття місця проживання фізичної особи, вважає, що є усі підстави для встановлення судом факту, що має юридичне значення, а саме: факту його постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_5 з вересня 2018 року до дня його смерті, тобто на час відкриття спадщини.

Ухвалою судді від 13 січня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 9 лютого 2021 року.

Ухвалою суду від 9 лютого 2021 року до участі у справі як заінтересовану особу залучено ОСОБА_4 , на підставі п.1 ч.2 ст.223 ЦПК України розгляд справи відкладено та призначено нове судове засідання на 2 березня 2021 року.

У судовому засіданні заявник просив задовольнити заяву, посилаючись на те, що він є спадкоємцем за заповітом ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у лікарні м.Славутича. За життя ОСОБА_5 , який є дядьком його батька, 13 серпня 2016 року у державного нотаріуса Славутицької міської нотаріальної контори Київської області Наваліхіної О.О. посвідчив заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 841, за змістом якого він здійснив розпорядження на випадок його смерті: належну йому земельну ділянку площею 2,00 га, що розташована на території Неданчицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області, кадастровий номер земельної ділянки :12:001:0024, він заповів йому - ОСОБА_1 . ОСОБА_5 мав серйозні проблеми зі здоров`ям, потребував постійного догляду, а його дружина - ОСОБА_3 не бажала забезпечувати йому належний догляд. Його батьки забрали ОСОБА_5 ще у квітні 2016 року проживати до себе, щоб доглядати та помістили на проживання у власний приватний будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності його батьку - ОСОБА_6 . Коли ОСОБА_5 ще міг сам рухатися, то вони з батьками приїжджали з м. Славутича до АДРЕСА_1 та допомогали йому, привозили продукти харчування та ліки. Проте, в серпні 2018 року ОСОБА_5 переніс інсульт, і після перенесеного інсульту він вже не зміг самостійно рухатися, був лежачим та потребував постійного стороннього догляду, який пов`язаний із застосуванням фізичної сили, тобто необхідністю його підняти, повернути, перевдягнути. Тому він з серпня 2018 року почав постійно з ними там проживати та доглядати за ним, оскільки постійний догляд здійснювала його сестра ОСОБА_2 , яка на той час була у відпустці по вагітності та пологах і потребувала постійної фізичної підтримки та допомоги у догляді за лежачим хворим чоловіком. Разом із сестрою ОСОБА_2 він доглядав за ОСОБА_5 до самої його смерті, оскільки його батько ОСОБА_6 теж переніс інсульт і тому не міг повною мірою доглядати за своїм дядьком- ОСОБА_5 , а мати ОСОБА_5 на той час працювала у м.Славутичі і не могла постійно перебувати у АДРЕСА_1. Він же, не дивлячись на те, що працював на той час в ДСП «Чорнобильська АЕС», після роботи ввечері щодня повертався до с.Неданчичі, щоб здійснювати догляд за ОСОБА_5 , де залишався ночувати, а зранку наступного дня їхав на роботу, тобто фактично проживав разом із ОСОБА_5 . Він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 і в них є син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . З дружиною та сином у період проживання у с.Неданчичі він бачився у вихідні дні, яких за його графіком роботи було два на тиждень, іноді його дружина ОСОБА_7 із сином приїжджали до нього у АДРЕСА_1. ОСОБА_5 помер в лікарні м. Славутича 24 травня 2019 року. Так як на момент смерті ОСОБА_5 він постійно проживав з ним, то вважав, що фактично прийняв спадщину і вважав, що немає необхідності звертатись до нотаріуса із відповідною заявою, тому шестимісячний строк прийняття спадщини ним був пропущений. Тому встановлення факту, що має юридичне значення, а саме постійного проживання заявника із спадкодавцем ОСОБА_5 на час відкриття спадщини, йому необхідно для посвідчення його права на спадкове майно, яке залишилось як спадок після смерті ОСОБА_5 , у зв`язку з чим він змушений був звернутися з даною заявою до суду.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечувала, вважала її такою, що підлягає задоволенню. Суду пояснила, що вона є спадкоємицею ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у лікарні м. Славутича. За життя, дядько її батька, ОСОБА_5 , 21 липня 2014 року у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Клітко В.В. посвідчив заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 3248, яким заповідав їй 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 . У серпні 2016 року у державного нотаріуса Славутицької міської нотаріальної контори Київської області Наваліхіної О.О. ОСОБА_5 посвідчив заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 841, за змістом якого він здійснив розпорядження на випадок його смерті: належну йому земельну ділянку площею 2,00 га, що розташована на території Неданчицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області, кадастровий номер земельної ділянки :12:001:0024, заповів її рідному братові - ОСОБА_1 . Так як ОСОБА_5 мав серйозні проблеми зі здоров`ям, то потребував постійного догляду, а його дружина ОСОБА_3 та її син ОСОБА_4 не бажали забезпечувати йому належний догляд, тому її батьки забрали ОСОБА_5 у квітні 2016 року проживати до себе, а саме в будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Коли ОСОБА_5 ще міг сам рухатися, то вони з батьками приїжджали з м. Славутича до с.Неданчичі та доглядали за ним. Проте, в серпні 2018 року ОСОБА_5 переніс інсульт, після чого він вже не зміг рухатися самостійно взагалі, був повністю лежачим та потребував постійного стороннього догляду. Тому вона з серпня 2018 року почала постійно з ним там проживати та доглядати за ним, оскільки її матір ОСОБА_5 працювала в м. Славутичі і не могла постійно перебувати в АДРЕСА_1, її батькові ОСОБА_6 самостійно здійснювати догляд за його дядьком було важко, оскільки він переніс інсульт. Вона на той час була у відпустці по вагітності та пологах. Після народження дитини теж проживала в АДРЕСА_1 та доглядала за ОСОБА_5 до самої смерті. У догляді за лежачим хворим їй постійно допомагав брат, тому що догляд потребував фізичної сили, тому вони вимушені були постійно проживати у АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 був кремезної статури і його важко було підняти, тому її брат ОСОБА_1 допомагав доглядати за ОСОБА_5 : мив його, допомагав по господарству. Не дивлячись на те, що заявник перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 і в них є малолітній син, він фактично проживав у АДРЕСА_1 та у вихідні дні зустрічався із сім`єю. Оскільки він на той час працював в ДСП «Чорнобильська АЕС» за графіком п`ять робочих днів та два вихідних, він щодня електропотягом, повертаючись з роботи, приїздив до с.Неданчичі, де залишався ночувати, а зранку їхав на роботу. ОСОБА_5 помер в лікарні м. Славутича 24 травня 2019 року, куди був доставлений з повторним інсультом. Так як вона та її брат на момент смерті ОСОБА_5 постійно проживали з ним, вони вважали що фактично прийняли спадщину, яку залишив їм ОСОБА_5 за заповітами і в зв`язку з цим думали, що немає потреби звертатись до нотаріуса із відповідною заявою, тому шестимісячний строк прийняття спадщини ними було пропущено. За поданою нею заявою Славутицьким міським судом Київської області було ухвалено рішення у справі №377/504/20 від 22.09.2020 року, яке набрало законної сили та яким встановлено факт її постійного проживання із спадкодавцем ОСОБА_5 на момент його смерті за адресою: АДРЕСА_1 . Вважає, що є усі підстави для встановлення факту проживання заявника з померлим ОСОБА_5 , так як вони проживали та доглядали за ОСОБА_5 усією сім`єю, а її брат ОСОБА_1 постійно знаходився поруч, так як доглядати за лежачим чоловіком дуже складно фізично, та здійснював догляд за покійним до дня його смерті, проживаючи фактично в АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась за зареєстрованим місцем проживання відповідно до вимог, передбачених ст. ст.128-130 ЦПК України.

Заінтересована особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання відповідно до вимог, передбачених ст.ст.128-130 ЦПК України.

Свідок ОСОБА_7 суду показала, що вона є дружиною заявника. З 2016 року в АДРЕСА_1 , почав постійно проживати ОСОБА_5 , який доводиться рідним дядьком ОСОБА_6 , батька її чоловіка. Вказаний будинок належить батьку її чоловіка - ОСОБА_6 . Батьки заявника та його сестра ОСОБА_2 доглядали за ОСОБА_5 . У серпні 2018 року у ОСОБА_5 стався повторний інсульт, у зв`язку з чим він потребував стороннього догляду і не міг пересуватися. Через це ОСОБА_2 та її ОСОБА_1 почали фактично проживати у с.Неданчичі разом із ОСОБА_5 до самої його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 . Не дивлячись на те, що її чоловік на той час працював в ДСП «Чорнобильська АЕС» за графіком: п`ять робочих днів та два вихідних, він з роботи електропотягом повертався одразу в АДРЕСА_1, де залишався ночувати та вранці наступного дня їхав на роботу. Вона та їхній син, якому на той час було шість років, бачилися із заявником у вихідні дні, коли він приїжджав до них на декілька годин у м. Славутич, або вони приїздили до нього у с.Неданчичі. ОСОБА_3 , яка є дружиною покійного ОСОБА_5 , а також її син ОСОБА_4 , до ОСОБА_5 у с.Неданчичі не приїжджали та на похороні останнього були відсутні. За життя ОСОБА_5 неодноразово лікувався у лікарні м.Славутича.

Свідок ОСОБА_6 суду показав, що він є батьком заявника. ОСОБА_5 був його рідним дядьком. У ОСОБА_5 були проблеми із здоров`ям, і він потребував стороннього догляду, а його дружина ОСОБА_3 відмовлялася за ним доглядати, тому дядько звернувся до нього за допомогою. У 2016 році він привіз дядька на постійне проживання до будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , та який належить йому на праві приватної власності. Він, його дружина ОСОБА_5 , син ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_2 допомагали ОСОБА_5 по господарству, купували їжу та ліки, приїжджаючи з м.Славутича. Після того як в серпні 2018 року у ОСОБА_5 стався інсульт і він потребував постійного догляду, то його діти - дочка ОСОБА_2 , яка перебувала у відпустці по вагітності та пологах, та син ОСОБА_1 почали постійно проживати з ОСОБА_5 та доглядати за останнім. Він та його дружина також приїжджали та допомагали дітям доглядати за його дядьком. У травні 2019 року з ОСОБА_5 трапився повторний інсульт, після якого він був поміщений 23 травня 2019 року до Славутицької міської лікарні, а ІНФОРМАЦІЯ_3 він помер. Таким чином, до смерті ОСОБА_5 його діти : дочка ОСОБА_2 та син ОСОБА_1 , постійно проживали разом з ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , та доглядали за останнім. ОСОБА_3 , яка є дружиною ОСОБА_5 , та її син ОСОБА_4 у період проживання ОСОБА_5 у АДРЕСА_1 до нього не приїжджали та на похороні були відсутні.

Свідок ОСОБА_5 суду показала, що вона є матір`ю заявника ОСОБА_1 У 2016 році вони з чоловіком ОСОБА_6 привезли з м. Києва його рідного дядька ОСОБА_5 , щоб доглядати за ним, оскільки він мав серйозні проблеми із здоров`ям, а його дружина ОСОБА_3 не мала бажання доглядати за ним. З того часу ОСОБА_5 проживав у їхньому дачному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а вона, її чоловік, син ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_2 приїжджали з м. Славутича та доглядали за ним. Коли в ОСОБА_5 у серпні 2018 року стався інсульт, після якого він вже не міг самостійно рухатися, то їхні діти: дочка ОСОБА_2 та син ОСОБА_1 почали постійно з ним проживати, оскільки він потребував постійного стороннього догляду. На той час дочка була у відпустці по вагітності та пологах і могла постійно перебувати разом з ОСОБА_5 , а син ОСОБА_1 також щодня там перебував, оскільки була необхідна фізична допомога при догляді за лежачим чоловіком. Вона також приїжджала разом з чоловіком ОСОБА_1 та допомагала дітям доглядати за ОСОБА_5 , але не могла залишатися у АДРЕСА_1, оскільки на той час працювала у м. Славутичі, а її чоловік ОСОБА_6 переніс інсульт і йому важко самому було здійснювати догляд за своїм дядьком. Діти проживали та доглядали за ОСОБА_5 до його смерті. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер у лікарні в м. Славутичі. За період проживання ОСОБА_5 у с. Недачичі, його дружина ОСОБА_3 та її син ОСОБА_4 жодного разу до нього не приїжджали.

Свідок ОСОБА_9 суду показав, що він зареєстрований в м. Славутичі, але проживає в АДРЕСА_1 . З покійним ОСОБА_5 він знайомий з 2014 року. ОСОБА_5 приїжджав на дачу його сусіда ОСОБА_6 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . З 2016 року ОСОБА_5 почав проживати у вказаному будинку постійно. Вказаний будинок розташований напроти його будинку. Він бачив, що до цього будинку приїжджали ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та їхні діти - дочка ОСОБА_2 та син ОСОБА_1 , які доглядали за ОСОБА_5 . Коли у ОСОБА_5 в 2018 році стався інсульт і він не міг ходити, то він бачив, що там постійно знаходилися ОСОБА_2 та ОСОБА_1 аж до самої його смерті. Йому відомо, що ОСОБА_1 на той час працював в ДСП «Чорнобильська АЕС», проте він бачив, що заявник щодня після роботи приїжджав до с.Неданчичі, а вранці звідти їхав на роботу. ОСОБА_1 фактично проживав у с.Неданчичі разом із ОСОБА_5 до смерті останнього. ОСОБА_1 допомагав своїй сестрі здійснювати догляд за хворим ОСОБА_5 . Взагалі вся сім`я ОСОБА_10 допомагали один одному у догляді за ОСОБА_5 . Він жодного разу не бачив, щоб до ОСОБА_5 приїжджала його дружина чи інші його родичі, крім ОСОБА_1. У той час як ОСОБА_1 проживав у АДРЕСА_1, доглядаючи за хворим ОСОБА_5 , дружина заявника та син неодноразово приїжджали у АДРЕСА_1, зокрема на свята та у вихідні дні.

Вислухавши пояснення заявника, заінтересованої особи, показання свідків, перевіривши письмові докази, суд вважає за необхідне задовольнити заяву з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 27 травня 2019 року виконкомом Неданчицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області, копія якого долучена до матеріалів справи, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 88 років у м. Славутичі Київської області, про що складено відповідний актовий запис № 06 ( а. с. 18).

Як видно із копії довідки про причину смерті, виданої КНП «Славутицька міська лікарня» Славутицької міської ради від 24 травня 2019 року за № 18, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , причина смерті: набряк головного мозку, гостре порушення мозкового кровообігу по ішемічному типу ( а.с.17).

Зареєстрованим місцем проживання померлого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначеним в копії паспорта серії НОМЕР_3 , яка знаходиться в матеріалах справи, вказано адресу: АДРЕСА_3 , з 05.04.1994 року ( а. с.14-15).

Як вбачається з копії довідки № 338, виданої 20 серпня 2020 року виконкомом Неданчицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області, ОСОБА_5 з квітня 2016 року проживав без реєстрації в АДРЕСА_1 , в будинку, який належить племіннику ОСОБА_6 і разом з ним проживали члени сім`ї: ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_12 . Громадянин ОСОБА_5 з серпня 2018 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 був лежачим після інсульту і потребував стороннього догляду, і члени сім`ї здійснювали за ним догляд (а. с. 24).

Згідно з договором купівлі-продажу від 30.04.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Ріпкинської державної нотаріальної контори Чернігівської області 30.04.1996 року, зареєстрованим в реєстрі за № 983, копія якого знаходиться в матеріалах справи, ОСОБА_6 придбав житловий будинок з надвірною будівлею, що знаходиться в АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці місцевої ради ( а. с. 25-28).

З копій виписних епікризів № 3149, №3733, №2198, №1944, №1382 з карти стаціонарного хворого вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , періодично перебував на стаціонарному лікуванні КНП «Славутицька міська лікарня» Славутицької міської ради: з 19.09.2016 року по 28.09.2016 року з основним діагнозом: стенокардія напруги ІІ-ІІІ ФК, атеросклеротичний та постінфарктний кардіосклероз; з 04.11.2016 року по 11.11.2016 року з основним діагнозом: цереброслероз, артеріальна гіпертензія ІІІ ступеня, гіпертонічний криз; з 13.07.2017 року по 21.07.2017 року з основним діагнозом: стенокардія напруги ІІ-ІІІ ФК, атеросклеротичний та постінфарктний кардіосклероз; з 11.08.2018 року по 27.08.2018 року з основним діагнозом: церебросклероз, ГПМК по ішемічному типу в лівій гемісфері з правобічним вираженим геміпарезом, до плегії в руці, ускладнення основного: набряк головного мозку; з 23.05.2019 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 з основним діагнозом: церебросклероз, гіпертонічна хвороба ІІІ ст., ризик високий, повторне ГПМК по ішемічному типу в правій гемісфері, набряк головного мозку, кома ІІІ, судомний синдром, кардіосклероз, порушення серцевого ритму по типу ФП, правобічна субтотальна пневмонія. Кома Ш. ІНФОРМАЦІЯ_5 о 07-55 констатована біологічна смерть ( а. с. 29-38).

Як видно із заповіту від 13 серпня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області Наваліхіною О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 841, бланк НВА 110427, ОСОБА_5 , який народився в с. Каланчак Каланчакського району Херсонської області ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою : АДРЕСА_3 , на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: належну йому земельну ділянку площею 2,00 га, що розташована на території Неданчицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області, кадастровий номер земельної ділянки - :12:001:0024, заповідав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 12).

Відповідно до копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 44764981 від 13.08.2016 року, до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію заповіту заповідача ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , номер у Спадковому реєстрі 59362988, вчинений на бланку НВА 110427 № 841 та посвідчений 13.08.2016 року у Славутицькій міській державній нотаріальній конторі ( а. с. 13).

Згідно з копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 59917448 від 26.05.2016 року, земельна ділянка площею 2,00 га з кадастровим номером :12:001:0024 з цільовим призначенням «для ведення сільського господарства» знаходиться за адресою: Чернігівська область, Ріпкинський район, Неданчицька сільська рада, та перебуває у власності ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ( а. с.20).

Проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку здійснено на підставі рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_13 , КП «Реєстраційне бюро» Іванівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області за № 29759465 від 26 травня 2016 року, копія якого долучена до матеріалів справи. (а. с. 23).

Як видно із копії витягу з Державного земельного кадастру на земельну ділянку від 19.07.2016 року № НВ-016, земельна ділянка зареєстрована 29.12.2015 року відділом Держгеокадастру у Ріпкинському районі за місцем розташування: Чернігівська область, Ріпкинський район, Неданчицька сільська рада, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, приватної форми власності площею 2,00 гектара з кадастровим номером :12:001:0024 ( а. с. 22).

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 22 вересня 2020 року у справі № 377/504/20, провадження № 2-о/377/11/20, яке набрало законної сили, встановлено факт того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , яка є спадкоємцем за заповітом, постійно проживала разом зі спадкодавцем - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Славутич Київської області, на час відкриття спадщини, за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 39-46).

Як вбачається з копії постанови Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори №7908/02-31 від 23 листопада 2020 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій, заявник ОСОБА_1 звертався з відповідною заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Щербиною Я.О., йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, що належить ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки згідно із ст. 1241 Цивільного кодексу України ним пропущено передбачений законодавством шестимісячний строк, встановлений для прийняття спадщини, після його смерті ( а. с. 47).

Із копії спадкової справи № 1441/2019, номер у спадковому реєстрі 64982628, заведеної після смерті ОСОБА_11 , яка надійшла до суду з Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, видно що ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с. 78). Із заявою про прийняття спадщини за законом звернулась 31 жовтня 2019 року ОСОБА_3 , дружина спадкодавця ( а.с.74). 20 жовтня 2020 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , звернулися із заявами, в яких вони повідомляють, що спадщину ними прийнято та просять видати їм свідоцтва про право на спадщину за законом та на обов`язкову долю в спадщині згідно із ст.1241 ЦК України ( а. с. 75, 76). У своїй заяві від 20.10.2020 року ОСОБА_4 зазначив спадкодавця ОСОБА_11 як свого батька, фактом прийняття спадщини вказав сумісне проживання зі спадкодавцем з 21.06.2007 року по теперішній час ( а. с. 75). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за життя залишив заповіти: від 21.07.2014 року № 56327483, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клітко В.В., та 13.08.2016 року № 59362988, посвідчений Славутицькою міською державною нотаріальною конторою ( а. с.87-90) . Як видно з копії заповіту від 21.07.2014 року №56327483, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клітко В.В., ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на момент смерті і на що він за законом матиме право, в тому числі Ѕ ( одну другу) частину квартири АДРЕСА_2 заповідав ОСОБА_2 ( а. с. 77, 124). Матеріали спадкової справи також містять копію заповіту від 13.08.2016 року №59362988, посвідченого державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Наваліхіною О.О., відповідно до якого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: належну йому земельну ділянку площею 2,00 га, що розташована на території Неданчицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області, кадастровий номер земельної ділянки - :12:001:0024, заповідав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а. с. 118). У матеріалах спадкової справи міститься заява ОСОБА_1 від 23.11.2020 року, в якій він повідомляє про прийняття ним спадщини за заповітом у вигляді земельної ділянки площею 2,00 га, що розташована на території Неданчицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області та просить видати йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом ( а. с. 117). Крім того, в матеріалах спадкової справи наявна заява ОСОБА_2 від 23.11.2020 року, у якій зазначено про прийняття нею спадкового майна згідно з рішенням Славутицького міського суду Київської області у справі №377/504/20, провадження 2-о/377/11/20 ( а. с. 119). Постановою від 23.11.2020 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, що належало ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки згідно із ст. 1241 ЦК України, ОСОБА_1 пропустив передбачений законодавством шестимісячний строк, встановлений для прийняття спадщини, після його смерті ( а. с. 122).

Вирішуючи заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно доч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

За змістом ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Таким чином, аналіз вказаних положень Цивільного кодексу України свідчить про те, що відносно спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори.

Метою звернення заявника до суду є встановлення факту його постійного проживання, як спадкоємця, зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Пунктом 3.21 Глави 10 «Видача Свідоцтва про право на спадщину» цього Порядку передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як вбачається із копії спадкової справи № 1441/2019, номер у спадковому реєстрі 64982628, отриманої від Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори та долученої до матеріалів справи, ОСОБА_1 заяву про відмову від прийняття спадщини не подавав. Більш того, копія спадкової справи містить заяву ОСОБА_1 від 23.11.2020 року про фактичне прийняття ним спадщини за заповітом у вигляді земельної ділянки площею 2,00 га, що розташована на території Неданчицької сільської ради Ріпкинського району Київської області та про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а. с. 117), яка розглянута нотаріусом з винесенням постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а. с. 122).

Виходячи із зазначених документів та відповідно до наданих заявником ОСОБА_1 пояснень та доказів слідує, що ОСОБА_1 спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 приймає і від неї не відмовляється.

Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно з пунктом 1.12 Глави 10 «Видача Свідоцтва про право на спадщину» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 282/20595, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України. Якщо спадкодавець мав декілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Частиною 1 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено право громадянина України на вільний вибір місця проживання чи перебування та на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Із зазначеного слід дійти висновку про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст.1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.

Судом достовірно встановлено, що від встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем на час смерті залежить виникнення та зміна його майнових та немайнових прав, що пов`язані з можливістю звернення до нотаріуса за видачою свідоцтва про право на спадщину за заповітом, як спадкоємцю за заповітом.

Згідно з п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» № 7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

В судовому засіданні з досліджених доказів, зокрема, показань свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та довідки № 338, виданої 20 серпня 2020 року виконкомом Неданчицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області вбачається, що ОСОБА_5 з квітня 2016 року і по день смерті фактично проживав без реєстрації в АДРЕСА_1 .

Наведені докази у їх сукупності і взаємозв`язку є переконливими, достатніми та підтверджують також той факт, що заявник ОСОБА_1 постійно проживав з ОСОБА_11 на момент його смерті за місцем проживання спадкодавця за адресою: АДРЕСА_1 .

За таких обставин, суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

За правилом ч.7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішень у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

На підставі викладеного, керуючись статтями 258-259, 263-265, 319 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

Заяву задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , який є спадкоємцем за заповітом, постійно проживав разом із спадкодавцем - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Славутич Київської області, на час відкриття спадщини, за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Славутицький міський суд Київської області. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Заявник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Заінтересована особа - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Заінтересована особа - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Заінтересована особа - ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_10 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Повне рішення виготовлено 5 березня 2021 року.

Суддя Н. С. Бабич