Справа № 523/9629/20
Провадження №2/523/441/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

"23" лютого 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси в складі:

головуючого судді Мурманової І.М.

за участю секретаря Нестеренко Л.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Товарна біржа «Центральна Одеська біржа», про визнання договору купівлі-продажу дійсним, -

ВСТАНОВИВ:

В інтересах ОСОБА_1 до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Товарна біржа «Центральна Одеська біржа» про визнання договору купівлі-продажу дійсним, звернувся адвокат Тищенко Станіслав Юрійович. В обґрунтування позовних вимог адвокат зазначив, що 17 липня 1997 року члени Центральної Одеської Біржі: Червона Зінаїда Борисівна, ОСОБА_3 , що також діяла від свого імені і від імені ОСОБА_4 , на підставі рішення опікунської ради № 599р від 24.06.1997 року та ОСОБА_5 продали, а ОСОБА_6 купила квартиру АДРЕСА_1 . ОСОБА_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , після її смерті до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_1 , однак, йому було роз`яснено щодо необхідності надання належним чином оформлених документів, що підтверджують право власності померлої на зазначене майно. На підставі викладеного, позивач змушений звернутись до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним, що в подальшому надасть йому можливість здійснити оформлення спадкових прав.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 30 червня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження. Роз`яснено відповідачам право на подання відзиву на позов, а позивачам відповідь на відзив.

В судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, разом з цим адвокат позивача ОСОБА_7 , звернувся до суду з заявою про слухання справи за відсутності сторони позивача, просив задовольнити позовні вимоги та не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с.61)

Відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судові засідання не з`явились, про дату, час і місце проведення яких повідомлялись у встановленому законом прядку, шляхом направлення судових повісток за останнім відомим місцем реєстрації та шляхом розміщенням оголошення про виклик в судове засідання на офіційному веб-сайті судової влади України у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України. До суду не з`явились, відзив на адресу суду не надали, що, відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів.

Представник третьої особи в судове засідання також не з`явився, про слухання справи повідомлявся, причини не явки суд повідомлені не були.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2021 року вирішено провести заочний розгляд справи.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, дійшов наступного.

Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна № 2957 від 17 липня 1997 року укладеного на Центральній Одеській біржі Червона Зінаїда Борисівна, ОСОБА_3 , що також діяла від імені та в інтересах ОСОБА_4 , на підставі рішення опікунської ради № 599р від 24.06.1997 року та ОСОБА_5 продали, а ОСОБА_6 купила квартиру АДРЕСА_1 (а.с.9-10).

Відповідно до відмітки на звороті договору, договір купівлі-продажу № № 2957 від 17 липня 1997 року зареєстровано за ОСОБА_6 , в КП «ОМБТІ та РОН» під № 354 стр 8-кн.234 пр. 25.07.1997 року.

Зазначений договір купівлі-продажу був зареєстрований на Центральній Одеській Біржі відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу».

Позивач зазначає, що ОСОБА_6 померла, він звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмолено з підстав невідповідності правовстановлюючих документів діючому законодавству України.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками зазначені: ОСОБА_8 та ОСОБА_6 . Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 видане повторно 25.09.1993 року Суворовським ЗАГС в м. Одесі (а.с.12).

Так, відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис № 5384. Свідоцтво про смерть видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 29.05.2020 року (а.с.13).

Відповідно до листа Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Джулай С.В. від 09.06.2020 р. ОСОБА_1 роз`яснено про необхідність звернення до суду для встановлення відповідності правовстановлюючих документів, оскільки відповідно до п.4.15 Глави 10 ІІ Розділу Порядку вчинення дій нотаріусами України, видача Свідоцтв про право на спадщину на майно, які підлягають реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві (а.с.14).

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , у віці 60 років, актовий запис про смерть № 5384, та після її смерті заведено спадкову справу № 22/2020 за заявою позивача у справі ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, що його мати постійно до дня смерті проживала у зазначені квартирі та була там зареєстрована, також згідно паспорту вбачається, що позивач ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до відповіді Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в одеській області встановлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в м. Одесі та Одеській області зареєстрованими не значаться (а.с.31-38).

Враховуючи те, що правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами.

Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

Разом з тим, згідно ст.15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 1995 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може отримати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 та всі істотні умови даного договору сторонами були виконані, що підтверджується фактом проживання за зазначеною адресою саме матері позивача,а також його особисто, та те, що відповідачі за вказаною адресою зняті з реєстраційного обліку та зареєстровані за іншою адресою місця проживання.

При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1998 році.

При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги правомірні, підтверджені нормами ст. 47 ч.2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі-продажу і підлягають задоволенню. Оскільки, судом встановлено, що ОСОБА_6 придбала квартиру у свою власність у відповідачів, виконавши взяті на себе зобов`язання за договором купівлі продажу, а відповідачі в свою чергу виконали зобов`язання по передачі квартири позивачу, виїхали з житлового приміщення та знялись з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

У зв`язку з тим, що матеріалами справи встановлений факт ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення угоди, і така можливість втрачена, правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація була проведена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача шляхом задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 4-7, 1-13, 247, 258, 259,263-265, 268, 280-285, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 47, 227 ЦК України в редакції 1963 року, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Товарна біржа «Центральна Одеська біржа», про визнання договору купівлі-продажу дійсним - задовольнити.

Визнати договір № 2957 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладений 17 липня 1997 року на Товарній біржі «Центральна Одеська біржа» між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що також діяла від імені та в інтересах ОСОБА_4 , на підставі рішення опікунської ради № 599р від 24.06.1997 року та ОСОБА_5 з однієї сторони та ОСОБА_6 з другої сторони дійсним.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - ти денний строк з дня отримання рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 01.03.2021 р.

Суддя: