ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9917/21 Справа № 201/3058/21 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини від дня подачі позову до дня її повноліття та про стягнення аліментів за минулий час,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2021 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини від дня подачі позову до дня її повноліття та про стягнення аліментів за минулий час.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вони з ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.06.2010р., який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.06.2014р. у справі № 201/7097/14-ц. У шлюбі у них з відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 , на утримання якої з листопада 2015р. відповідач добровільно кошти не дає. Дитина проживає з нею та знаходиться повністю на її утриманні.

Враховуючи вищевикладене, позивачка просила суд стягнути з відповідача аліменти від дня подачі позову до повноліття доньки у розмірі 4 000 грн. щомісячно, проводячи стягнення на користь позивачки, як матері дитини.

Також, просила стягнути з відповідача аліменти за минулий час у розмірі 284 000 грн., а саме за період з червня 2014р. по березень 2021р., яка утворилася внаслідок невиконання відповідачем укладеного між ними 24.06.2014р. договору про сплату аліментів та про порядок здійснення батьківських прав батьком, який проживає окремо від дитини.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини від дня подачі позову до дня її повнолітня та про стягнення аліментів за минулий час задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення нею повноліття, у розмірі 2 500 грн. щомісячно, стягуючи аліменти на користь матері дитини - ОСОБА_1 , починаючи стягнення від дня пред`явлення позову, а саме з 25.03.2021р.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини від дня подачі позову до дня її повнолітня та про стягнення аліментів за минулий час відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду в частині визначення розміру аліментів скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягувати з відповідача на утримання малолітньої доньки 4 000 грн. щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що батьком малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 12.08.2011р. (а.с. № 7).

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.06.2010р., який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.06.2014р. у справі № 201/7097/14-ц (а.с. № 5, 6).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.06.2014р. було встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні стосунки з кінця 2012р., отже ці обставини в силу положень ч.4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

По тексту позовної заяви позивачка посилається на те, що малолітня донька проживає з нею, ці обставини представником відповідача по тексту відзиву не оспорювалися.

Також позивачка зазначає, що донька повністю знаходиться на її утриманні з листопада 2015р., а відповідачем порушені умови укладеного між ними 24.06.2014р. договору про сплату аліментів та про порядок здійснення батьківських прав батьком, який проживає окремо від дитини.

Позивачка наполягає на стягненні аліментів у розмірі 4 000 грн. щомісячно.

Відповідач згоден сплачувати аліменти на утримання доньки лише у мінімальному розмірі (50 % прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 років до 18 років).

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що малолітня донька, мешкає разом з матір`ю та потребує матеріальної допомоги, а відповідач може надавати таку матеріальну допомогу у розмірі 2500 грн, щомісячно. Доказів, які підтверджують матеріальну спроможність відповідача сплачувати аліменти аліменти у більшому розмірі суду не надано.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН20 листопада 1959 року, як принципове положення визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частинами 2,3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Адаптуючи названі міжнародні норми до законодавства України, в Конституції України та ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Як роз`яснено в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ст. 141 СК України та зазначеної Конвенції з прав дитини, батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, не залежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів своєї дитини.

Згідно зі ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З аналізу вказаних норм СК України вбачається, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той із батьків, з ким проживає дитина.

Отже, встановивши ту обставину, що в сторін є малолітня дитина, яка проживає з позивачем та фактично знаходиться на її утриманні, а відповідач спроможний надати матеріальну допомогу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо стягнення з відповідача аліменти.

Згідно Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік», прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

Згідно Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік», прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року 2 395 гривень, з 1 липня 2 510 гривень, з 1 грудня 2 618 гривень.

Згідно зі ст. 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено ч. 4 ст. 81 ЦПК України, рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачкою ні до суду першої інстанції ні до суду апеляційної інстанції не надано доказів, які підтверджують матеріальну спроможність відповідача сплачувати аліменти в розмірі 4 000 грн на місяць.

За таких обставин суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів обґрунтовано виходив з розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, рішення суду першої інстанції, в оскаржуваній частині, ухвалено відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для його скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2021 року, в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: