ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 року

м. Харків

справа № 953/9304/21

провадження №22-ц/818/6200/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

інші учасники:

третя особа: ОСОБА_3

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 серпня 2021 року, постановлене у складі судді Лисиченко С.М.

УСТАНОВИВ:

19 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої сина, ОСОБА_3 у розмірі 2270 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму працездатних осіб, починаючи з дня подання позовної заяви та до закінчення навчання - 31.06.2024. Крім того, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що син сторін у справі на даний час проживає разом з нею та навчається на І курсі Харківського національного автомобільно-дорожнього університету, денної форми навчання на контрактній основі, у зв`язку з чим не працює, матеріально себе не утримує та потребує матеріальної допомоги. Вартість навчання згідно з умовами договору про надання освітніх послуг складає 11500 грн. на рік, і сплачується щосеместрово у розмірі 5750 грн. Позивачка зазначає, що оплату освітніх послуг, проживання, лікування, харчування та інші витрати пов`язані з розвитком та нормальним існування сина, здійснює виключно вона. Однак, її доходів не вистачає для повноцінного забезпечення себе та сина. Відповідач в добровільному порядку свої обов`язки по утриманню сина не виконує, хоча фінансово здатен це робити. Відповідач є працездатною особою, має у власності квартиру, у зв`язку з чим позивачка змушена була звернутись до суду з даним позовом.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20 серпня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2000 грн щомісяця, починаючи з 19.05.2021 і до припинення ним навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23 років. У задоволенні іншої частини позову - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим що, повнолітній ОСОБА_4 продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, відповідач є особою працездатного віку, доказів щодо неспроможності у надані матеріальної допомоги повнолітньому сину не надав.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить суд скасувати рішення суду, та ухвалити нове рішення.

Апеляційна скарга мотивована тим що, рішення суду є незаконним і необґрунтованим. Відповідач вказує, що в нього відсутні кошти на утримання повнолітньої дитини. Посилаючись на норми ст. 199, 200 з урахуванням ст. 182 СК України, вказує що основним критерієм встановлення розміру аліментів є матеріальне становище батьків. Відповідач не відмовляється від сплати аліментів, але зараз він офіційно не працевлаштований і виконує лише сезоні роботи. Тому визначений судом розмір аліментів є для нього завеликим і не відповідає його фінансовому стану. Зазначає, що суд помилково не врахував того, що на його утриманні знаходиться матір, яка потребує постійного лікування. Вважає, що ним було доведено цей факт і відповідно просить апеляційний суд врахувати це.

Не погодившись з апеляційною скаргою ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що аргументи апеляційної скарги про неспроможність відповідача сплачувати аліменти у розмірі 2000 грн не можуть бути взяті до уваги. В апеляційній скарзі відповідач вказує що має неофіційний дохід, проте не надає доказів перебування на обліку в центрі зайнятості, або отримання допомоги від держави у зв`язку з безробіттям, як і не надає доказів наявності або відсутності офіційного доходу. Зазначає, що відповідачем не надано доказів того, що його матір, яка проживає з ним, знаходиться на його утриманні, також не надано доказів що вказана особа є його матір`ю, оскільки самого факту проживання не достатньо для визнання факту утримання. Відповідачем розголошено таємницю про стан та здоров`я своєї матері, без письмової згоди на це матері. Тож відповідачем не доведено, не можливість сплачувати аліменти в заявленому, в позові, розмірі.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи у межах доводів апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд уважає,що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно із частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п.п. 1,4 ч.1, ч.2 статті 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню..

Як було встановлено судом, сторони по справі мають повнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який 08.05.2019 змінив прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_7 ( а.с. 16-17).

Копією довідки Харківського національного автомобільно-дорожнього університету № АТП-11-20/04537 від 15.03.2021, встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у 2020 році вступив до Харківського національного автомобільно-дорожнього університету та зараз навчається на першому курсі, термін закінчення навчання - 30.06.2024 ( а.с. 18).

Відповідно до копії довідки № 051 від 16.02.2021, виданої Харківським національним автомобільно-дорожнім університетом, ОСОБА_4 є студентом 1 курсу, денної форми навчання на основі контракту. Період навчання з 15.09.2020 по 31.08.2021 ( а.с. 19).

Згідно із копією договору № 2АПТ-20 від 30.09.2020, укладений між державним закладом вищої освіти «Харківський національний автомобільно-дорожній університет» та ОСОБА_4 , загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання в період з 2020 по 2024 навчальний рік становить 46000 грн, в тому числі за кожен окремий навчальний рік - 11500 грн. Оплата вноситься кожен семестр у розмірі 5750 грн. ( а.с. 20-21).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 263541673 від 29.06.2021, ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 належить 4-х кімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 69.7 кв.м. Правова підстава: свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 від 12.07.1999 ( а.с. 46-47) .

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 05.07.2021, за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 48).

Судом встановлено, та вбачається з апеляційної скарги та відзиву на неї, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 фактично проживає разом з позивачкою, ОСОБА_1 .

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Конструкція даної статті передбачає обов`язок батьків утримувати своїх дітей, які продовжують навчання та у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, надавати таку допомогу до досягнення ними двадцяти трьох років або до припинення навчання. Тобто нормами даної статті не передбачено обов`язку саме продовження навчання.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Статтею 200 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та можливість надавати таку допомогу.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років, якщо мають таку можливість.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Отже, Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків брати участь у матеріальних витратах та покладає обов`язок по утриманню повнолітньої дитини на обох батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Отже в рівному ступеню обов`язок брати участь у матеріальних витратах повнолітнього сина покладається і на його матір, яка є працездатною особою.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Апеляційний суд погоджується в висновком суду першої інстанції, що позивачем обґрунтовано наявність потреби повнолітнього сина ОСОБА_12 в матеріальній допомозі, у зв`язку з навчанням , однак судова колегія не може погодитися з розміром аліментів, встановлених судом першої інстанції з таких підстав.

Судовою колегією встановлено, що на утриманні апелянта знаходиться його мати ОСОБА_11 , похилого віку, 1946 року народження, яка має ряд хвороб, а саме, згідно випискам з лікарень: лікворна киста лобної долі з епі-синдромом, дисциркуляторна атеросклеротична енцефалопатія ІІ ступеню переважно в вертебно-базілярному басейні з лікворо-гіпертензійним, вестибуло-атактичним синдромами, син- копальними станами за анамнезом, осередкова зміна головного мозку, судинного характеру, кізтозне лікворовмісне утворення лобно-скроневої області, еритематозна ерозивна гастропатія, ознаки адипоза печінки, хронічного холециститу, хронічного панкреатиту, хронічного двохстороннього пієлонефриту. Які відповідно до свого змісту передбачають регульне лікування.

Разом с тим, відповідачем не заперечує, що він є працездатним та має на теперішній час лише нерегульний мінливий дохід, однак не надає суду повної та достовірної інформації про його доходи. Позивачкою не надано доказів доходу відповідача та інформації про свої доходи.

Згідно довідки про навчання ОСОБА_4 , за один семестр позивачка сплачує 5 750 грн., отже кожного місяця приблизно 959 грн. Крім того нею не надано будь-яких доказів стосовно інших витрат на навчання сина, а саме вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Таким чином з урахуванням ст. 199 СК України, матеріального стану та обов`язку по утриманню повнолітньої дитини обох батьків, знаходженням на утриманні відповідача матері похилого віку, наявністю у нього у власності 1/5 частини квартири, судова колегія вважає апеляційну скаргу частково обґрунтованою та уважає можливим стягнути з відповідача аліменти на навчання повнолітнього ОСОБА_4 в розмірі 1200 грн. щомісяця.

Разом с тим, судова колегія відхиляє доводи апелянта, про відсутність підстав для розподілу судових витрат, у зв`язку із тим, що позивачка не скористалася можливістю вирішити спір мирним шляхом звернувшись безпосередньо до відповідача, а не безпосередньо до суду, оскільки відповідно до вимог ст. 124 Конституції України право особи на судовий захист не пов`язано з дотриманням жодних досудових процедур.

З огляду на вищевикладене судова колегія вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду змінити в частині визначеного розміру аліментів, зменшивши їх розмір аліментів до 1200 грн та стягнути пропорційно до задоволених вимог судові витрати.

Відповідно до ч. 1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1,10, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, судова колегія уважає необхідним стягнути з відповідача на ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1060 грн. 00 коп. ( 2000/100% *53%).

При подачі апеляційної скарги відповідач сплатив 1362 грн. 00 коп. судового збору. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, апеляційна скарга відповідача задоволена на 47 %, 640 грн. 14 коп. судового збору підлягають компенсації ОСОБА_2 за рахунок держави в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 серпня 2021 року змінити в частині розміру аліментів та судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , у розмірі 1200 ( тисячі двохсот) грн. 00 коп. щомісяця, починаючи з 19.05.2021 і до припинення ним навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23 років.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , понесені витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 1060 (тисячі шестидесяти ) гривень 00 коп.

Судовий збір в сумі 640 ( шістсот сорок) грн. 14 коп. компенсувати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , за рахунок держави, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2021 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук