Справа № 752/5578/21
Провадження № 2-о/752/219/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04 березня 2021 року місто Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Кахно І. А.,

за участю секретаря Чабанюк І. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в:

26 лютого 2021 року до Голосіївського районного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису.

Заява обгрунтована тим, що з 24 грудня 2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19 січня 2016 року у справі № 752/17584/15-ц був розірваний, але шлюбні відносини між сторонами фактично були припинені з 03 жовтня 2015 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_3 , який станом на день подання заяви проживає з матір`ю.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 систематично вчиняє психологічне насильство відносно заявника, яке полягає в її та її батьків образах, вимогах відмовитися від аліментів, вимогах щодо оформлення/переоформлення будинку, а також зазначає про свої наміри, що виражаються у погрозах фізичного та економічного характеру. Заявник відчуває з вини ОСОБА_2 погіршення свого здоров`я, яке полягає в тому, що тривалий час переживає глибокі моральні страждання, що позбавляє її нормальних життєвих зв`язків і вимагає додаткових зусиль та сил на організацію свого життя із постійними дзвінками та повідомленнями ОСОБА_2 . Заявник вважає, що вона є жертвою насильства та потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

За таких підстав, заявник просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме, заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 01 береня 2021 року відкрито провадження у справі № 752/5578/21.

Заявник ОСОБА_1 подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила винести обмежувальний припис, враховуючи викладені у заяві підстави.

У судовому засіданні ОСОБА_2 заперечував проти задоволення заяви про видачу обмежувального припису, вважаючи її безпідставною та необґрунтованою.

Вислухавши пояснення заінтересованої особи, а також дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Установлено, що 24 грудня 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївского районного управління юстиції у місті Києві, про що складено актовий запис № 1053. Вказана обставина стверджується даними свідоцтва про реєстрацію шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 24 грудня 2005 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19 січня 2016 року у справі № 752/17584/15-ц шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_3 , який станом на день подання заяви проживає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду з указаною заявою, ОСОБА_1 вказує на те, що після розірвання шлюбу ОСОБА_2 систематично вчиняє психологічне насильство відносно неї, яке полягає в її та її батьків образах, вимогах відмовитися від аліментів, вимогах щодо оформлення/переоформлення будинку, а також зазначає про свої наміри, що виражаються у погрозах фізичного та економічного характеру.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон № 2229-VIII). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону № 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (пункт 9 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом № 2229-VIII.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Закон № 2229-VIII визначає, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Відповідно до статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом № 2229-VIII на строк від одного до шести місяців.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (статті 12, 81 ЦПК України).

У справі, яка є предметом судового розгляду, встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існують неприязні відносини, часто виникають конфліктні ситуації.

Конфлікт (лат. conflictus - зіткнення, сутичка) - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак домашнього насильства. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.

Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди, однак, не кожен конфлікт є домашнім насильством у розумінні норм Закону № 2229-VIII.

Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

У ході судового розгляду не знайшло свого підтвердження наявність таких ризиків можливого застосування ОСОБА_2 фізичного або психологічного насильства відносно заявника.

Посилання заявника на смс-повідомлення та постійні дзвінки ОСОБА_2 , за встановлених судом обставин та пояснень ОСОБА_2 , не може розцінюватися як вчинення останнім психологічного насильства відносно заявника, оскільки характер таких смс-повідомлень свідчить про наявність між сторонам конфлікту. Крім того, обмеження ОСОБА_2 у будь-якому зв`язку із заявником буде перешкодою для нього у спілкуванні із неповнолітнім сином, який проживає із матір`ю.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для застосування обмежувального припису відносно ОСОБА_2 , в зв`язку з чим заява не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 12, 76-81, 350-1 - 350-8 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 05 березня 2021 року.

Суддя І. А. Кахно