Справа № 211/5363/20
Провадження № 2/211/529/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Папариги В.А.,

при секретарі Чернушкіній Г.В.

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Міський тролейбус», третя особа ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача Комунального підприємства «Міський тролейбус» та просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 13937,27 грн., моральну шкоду в сумі 10000, 00 грн. посилаючись на отримання матеріальної та моральної шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди з вини працівника відповідача. В обґрунтування позову зазначив, що є власником автомобіля MAZDA, реєстраційний номер НОМЕР_1 . 26.05.2020 року о 10.05 год. навпроти будинку № 23 по вул. Січеславська у Покровському районі м. Кривого Рогу, ОСОБА_2 перебуваючи посадовою особою Комунального підприємства «Міський тролейбус», відповідальною за утримання та експлуатаційний стан контактної мережі тролейбусної лінії, не забезпечив її утримання у стані, що відповідає встановленим вимогам, а саме: своєчасно не вжив заходів по відновленню ( ремонту) контактної мережі, що призвело до пориву мережі. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 дріт та окалина (іскри) потрапили на його автомобіль. В результаті подальшого контакту з елементами електромережі зазначений автомобіль отримав механічні пошкодження.

Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області посадову особу КП «Міський тролейбус» ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 140 КУпАП. В судовому засіданні ОСОБА_2 вину у вчиненні правопорушення визнав повністю, підтвердив факти, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення. Даним правопорушенням йому було завдано майнову та моральну шкоду.

Майнова шкода полягає у матеріальних збитках, які він поніс, у зв`язку з пошкодженням свого автомобіля. Згідно висновку експертного авто товарознавчого дослідження № 150/20 від 06.08.2020 року, сума матеріального збитку складає 13937,27 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Крім того, внаслідок зазначеного порушення його майнових прав йому завдано моральну шкоду, що полягає в зміні звичного для нього розпорядку дня, що пов`язано з неможливістю користуватись належним йому транспортним засобом, який до вказаних подій, він використовував щодня для своїх службових та побутових потреб, внаслідок чого він позбавлений можливості в повній мірі реалізовувати свої звички та бажання. У нього хворіє дитина, тому він часто використовує свій автомобіль для того, щоб відвести сина до лікарні на консультації та проходження різноманітних медичних процедур. Всі вказані обставини в своїй сукупності свідчать про наявність в його житті негативних явищ та зниження якості його життя, що пов`язано з пошкодженням належного йому автомобіля внаслідок невиконання працівником відповідача своїх обов`язків. Моральну шкоду він оцінює у розмірі 10000,00 грн., яку просить стягнути з відповідача на свою користь. Також, позивач просив стягнути з відповідача на його користь понесені ним витрати на проведення експертного дослідження в сумі 2000,00 грн., по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу.

02.12.2020 року представник відповідача КП «Міський тролейбус» Баннов Є.Г. до суду надав відзив на позовну заяву. Позовні вимоги визнає частково, не погоджується з розміром заявлених позовних вимог. Наданий позивачем висновок експертного авто товарознавчого дослідження по визначенню матеріального збитку від 06.08.2020 року, за яким визначено розмір матеріального збитку, є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що втрачена позивачем на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням такої виплати може бути платіжний документ про здійснення такої виплати. Позивачем не доведено реальних матеріальних збитків, які він поніс у зв`язку з ушкодженням його транспортного засобу. Що стосується вимог про стягнення компенсації моральної шкоди, то відповідач вважає, що заявлений розмір не підтверджений належними та допустимими доказами, є надмірно завищеним. Характер ушкодження візуально не є значним, який би робив неможливим експлуатацію автомобіля. Доказів того, що автомобіль з моменту його ушкодження позивачем не експлуатувався, до матеріалів справи не додано. Що стосується витрат на правничу допомогу адвоката, які заявлені в сумі 6000,00 гривень, то ці витрати документально не підтверджені. Позивачем не надано документів, що містять детальний опис робіт та послуг виконаних ( наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору ( акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи. Що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору

У судове засідання сторони не з`явилися, до суду надали заяви про розгляд справи у їх відсутність: ОСОБА_1 на позовних вимогах наполягає, представник відповідача ОСОБА_3 просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причин неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля MAZDA, реєстраційний номер НОМЕР_1 ( а.с. 45 - копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу).

Постановою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.07.2020 року ОСОБА_2 визнано винним та накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП у виді штрафу в сумі 850,00 грн. в дохід держави. З постанови суду слідує, що 26 травня 2020 року о 10.05 годині в м. Кривий Ріг по вул. Січеславська, 23, ОСОБА_2 , будучи посадовою особою КП «Міський тролейбус» відповідальною за утримання та експлуатаційний стан контактної мережі тролейбусної лінії, не забезпечив її утримання у стані, що відповідає встановленим вимогам, а саме своєчасно не вжив заходів по відновленню ( ремонту) контактної мережі, що призвело до пориву мережі, внаслідок чого дріт та окалина ( іскри) потрапили на припаркований транспортний засіб Мазда, н.з., НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , в ході подальшого контакту вказаний автомобіль отримав механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 1.5 ПДР України, чим вчинив правопорушення, передбачена ч. 4 ст. 140 КУпАП ( а.с. 7 копія постанови).

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, не потребує додаткового доказування факт спричинення шкоди позивачу, як власнику автомобіля марки MAZDA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини ОСОБА_2 , який будучи начальником дільниці контактної мережі КП «Міський тролейбус», тобто посадовою особою, відповідальною за утримання та експлуатаційний стан контактної мережі тролейбусної лінії, не забезпечив утримання її у стані, що відповідає встановленим вимогам, що призвело до пориву контактної лінії мережі та падінню дроту та окалини ( іскри) на належний позивачу автомобіль марки MAZDA, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно висновку автотоварознавчої експертизи № 150/20, складеного 06 серпня 2020 року, копія якого міститься в матеріалах справи, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу - автомобіля MAZDA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого в результаті ДТП, складає 13937,27 грн. ( а.с. 8-35 -копія висновку)

Частинами 1 статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1172 ЦК України передбачено, що відповідальність за шкоду, завдану фізичній чи юридичній особі рішеннями, діями або бездіяльністю працівника під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків покладається на юридичну особу, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача спричиненої йому матеріальної шкоди в сумі 13937,27 грн. завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини начальника дільниці контактної мережі КП «Міський тролейбус» ОСОБА_2 .

Відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до абз. 2 ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року - при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов`язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого. Пунктами 3,4 вищевказаної Постанови передбачено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини.

Згідно роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України, з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової)шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Згідно зі ст. 46 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод (в редакції Протоколу № 11), рішення Європейського суду є обов`язковими для держав-учасниць Конвенції. При цьому Україна офіційно визнала юрисдикцію Європейського суду з питань тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї. Отже, суду необхідно враховувати в своїй діяльності прецеденту практику Європейського суду з прав людини.

Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України.

Як визначено у Рішенні Європейського суду з прав людини «Справа Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого королівства» (Case ofABDULAZIZ, CABALES AND BALKANDALI), 1985 року, з огляду на її природу, моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд виходить із характеру моральних страждань позивача, а саме: порушення його майнових прав, зміні звичного для нього розпорядку дня, що пов`язано з неможливістю тривалий час користуватись належним йому транспортним засобом, що завдало йому додаткових незручностей, приймаючи до уваги ступінь вини відповідача у вчинені дорожньо-транспортної пригоди, та оцінює моральну шкоду, завдану позивачу у розмірі 3000,00 гривень, яка відповідно до положень ст. ст. 1167, 1172 ЦК України підлягає стягненню з відповідача. Суд вважає, що саме такий розмір відшкодування буде розумним і справедливим з урахуванням доказів, досліджених в судовому засіданні, а вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Згідно із частинами першою та третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовано статтею 141 ЦПК України, відповідно до частини восьмої якої розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статті 19 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Наведена норма матеріального права свідчить про те, що вартість винагороди адвоката визначається за домовленістю сторін, а не законом.

Співмірність цієї винагороди із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт тощо перевіряється судом, який розглядає справу, за клопотанням іншої сторони щодо розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін на професійну правничу допомогу законом не встановлений.

Порядок та умови розподілу судових витрат на правничу допомогу регулює стаття 137 ЦПК України, відповідно до положень якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до умов укладеного між ОСОБА_4 як виконавцем та ОСОБА_1 як замовником 20 серпня 2020 року договору про надання правничої допомоги, виконавець надає замовнику професійну правничу допомогу. Розмір гонорару адвоката за надання клієнту правової допомоги визначається за попередньою домовленістю сторін.

Відповідно до наявного в матеріалах справи на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 20.08.2020 року, є ОСОБА_4 , який здійснює свою діяльність згідно із свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серії № 4395 від 04.07.2012 року ( а.с. 41).

Адвокат Соловйов І.П. надав суду квитанцію та акт про надання юридичних послуг за договором про надання правової допомоги від 29.08.2018 року, виконаних ним та необхідних для надання професійної правничої допомоги ОСОБА_1 , однак не зазначив час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) ( а.с. 89).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

З опису робіт (наданих послуг) вбачається, що вказані послуги надавалися відповідачеві адвокатом та полягають у наступному: консультації з приводу роз`яснення законодавства України, складання позовної заяви, складання відповіді на відзив, підготовка до розгляду справи в суді, участь в судовому провадженні справи.

З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, та значимості таких дій у справі виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Враховуючи вищевикладене та складність справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає за необхідне зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 4 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем по справі при зверненні до суду понесені судові витрати, які можуть бути враховані при вирішенні питання про їх розподіл відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з врахуванням часткового задоволення позовних вимог, а саме: 840,80 грн. сплачений судовий збір за вимоги матеріального характеру, 840,80 грн частина сплаченого судового збору за вимоги про стягнення моральної шкоди (в розмірі відповідно до положень Закону України «Про судовий збір»), 2000,00 грн витрати понесені на проведення автотоварознавчого дослідження, 4000,00 грн. витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до положень п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Таким чином, оскільки позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, з відповідача Комунального підприємства «Міський тролейбус» на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати у розмірі 5435 ( п`ять тисяч чотириста тридцять п`ять ) гривень 26 коп., виходячи з наступного розрахунку 16937,27 гривень (задоволені вимоги: 13937,27 грн. матеріальна шкода + 3000,00 грн. моральна шкода) : 23937,27 гривень (заявлені вимоги) * 7681,60 грн. судових витрат, що складаються з 1681,60 грн.(судовий збір відповідно до вимог Закону України « Про судовий збір»), 2000,00 грн. витрат на експертизу, 4 000,00 витрат на професійну правничу допомогу).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 1166, 1167, 1172 ЦПК України, ст.ст. 10,12,13,141,263,265 ЦПК України, суд ,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Міський тролейбус», третя особа ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Міський тролейбус» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 в рахунок відшкодування майнової шкоди 13937 (тринадцять тисяч дев`ятсот тридцять сім) гривень 27 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди - 3 000 (три тисячі ) гривень 00 коп., в рахунок відшкодування судових витрат 5435 (п`ять тисяч чотириста тридцять п`ять) гривень 26 коп..

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня проголошення судового рішення.

Повний текст рішення складено 04 березня 2021 року.

Суддя: В. А. Папарига