Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.03.2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді - Бондаренко О. В., при секретарі - Вангородська О. С., розглянувши у судовому засіданні клопотання відповідача, про поновлення процесуального строку та прийняття зустрічної позовної заяви, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про зміну способу стягнення аліментів та збільшення їх розміру, -

В С Т А Н О В И В:

21.10.2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить у судовому порядку змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 , на підставі судового наказу від 12.04.2018 року, у справі № 357/2682/18, провадження № 2н/357/557/18, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 10 000 грн., щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви і до повноліття дитини, стягнути з відповідача на її користь збитки у вигляді витрат на юридичні послуги у розмірі 8150 грн.

24.11.2020 року судом відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

14.12.2020 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву.

19.01.2021 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , про зменшення розміру аліментів, в якій просив: поновити строк для подачі зустрічного позову, прийняти до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву та зменшити розмір аліментів утриманих з нього відповідно до судового наказу від 12.04.2018 року №357/2682/18, яким стягуються аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 1/6 частини, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Позивач - ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечила проти поновлення строку для подання зустрічного позову, оскільки відповідач подав у визначений строк відзив на позов, і як наслідок заперечила проти прийняття зустрічної позовної заяви.

Відповідач - ОСОБА_2 клопотання підтримав.

Представник відповідача, адвокат Кузьменко Є.А., у судовому засіданні пояснив, що відповідач відзив на позов готував самостійно та враховуючи, що в зв`язку з карантинними обмеженнями він не мав можливості отримати правову допомогу, адже не усі адвокати працювали, він не подав у визначений строк зустрічний позов, тому просив поновити строк для подання зустрічного позову та прийняти зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом.

Суд, заслухавши думку учасників справи, оглянувши матеріали справи, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані, крім іншого, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

За приписами ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Право на ефективний судовий захист закріплено у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7, 11 до Конвенції (далі Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс проти Іспанії» від 07 липня 1989 року ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини, так у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року, в якому зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Відповідно до ч.7 ст. 178 ЦПК України, відзив подається у строк, встановлений судом, який не може бути меншим 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Так, 24.11.2020 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, в ухвалі відповідачу було встановлено строк для подання відзиву та пред`явлення зустрічного позову - 15 днів з дня отримання ухвали.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач - ОСОБА_2 був повідомлений про розгляд справи, 02.12.2020 року отримав ухвалу про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками, що підтверджується розпискою ( а.с.46) та подав у визначений строк відзив на позов - 14.12.2020 року, а зустрічну позовну заяву подав 19.01.2021 року, тобто з пропуском встановленого строку.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Отже, якщо особа вважає, що процесуальний строк може бути пропущеним має подати до закінчення цього строку заяву про його продовження.

Однак, відповідач не подав до суду заяву продовження процесуального строку встановленого судом до закінчення цього строку та не надав доказів щодо поважності причин його пропуску.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. При цьому, поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Судом враховується, що постановою Кабінету Міністрів від 11 березня 2020 року № 211 з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин, який рішенням уряду продовжено до 30.04.2021 року.

Разом з тим, Постановою Кабінету Міністрів № 343 від 04.05.2020 року, відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови, дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів.

Постановою Кабінету Міністрів № 392 зокрема дозволено: з 22 травня 2020 року регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньо - обласному та міжнародному сполученні.

Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем не надано жодних доказів в підтвердження поважності причин пропуску процесуального строку, суд приходить до висновку, що клопотання не підлягає до задоволення.

Слід зазначити, що повернення зустрічного позовної заяви не є перешкодою для відповідача подати вказаний ним позов в загальному порядку.

Керуючись ст. 127,178, 353 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання відповідача про поновлення процесуального строку та прийняття зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про зменшення розміру аліментів, для розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про зміну способу стягнення аліментів та збільшення їх розміру, відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про зменшення розміру аліментів, повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

СуддяО. В. Бондаренко