Справа №: 343/1844/21
Провадження №: 2/0343/688/21
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2021 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано - Франкiвської областi в складi:

головуючого судді - Андрусіва І.М.,

з участю: секретаря судового засідання Семків В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Долинського районного суду Івано - Франківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 343/1844/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, державний виконавець Долинського районного відділу ДВС Південно - західного міжрегіонального управління МЮ (м. Івано - Франківськ) Герило Василь Ігорович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позицій сторін та третіх осіб:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому просить визнати виконавчий напис №8189, вчинений 29.01.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. таким, що не підлягає виконанню та стягнути з ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» на її користь витрати на правову допомогу.

Свої вимоги мотивує тим, що 20.08.2021 вона мала намір зняти гроші із своєї пенсійної картки, однак, виявилось, що вона заблокована з невідомих причин. Після звернення її представника - адвоката Кажука В.Б. до Долинського РВ ДВС стало відомо, що 17.03.2021 старшим державним виконавцем Долинського районного відділу ДВС Південно - західного міжрегіонального управління МЮ (м. Івано - Франківськ) Герилом В.І. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №64853843 про стягнення з неї заборгованості на користь ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» в сумі 30 129,94 грн на підставі виконавчого напису №8189 від 29.01.2020 вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гурічевим О.М. Проте, їй невідомо підстав виникнення заборгованості в сумі 30 129,94 грн та чому саме ТзОВ «Фінансова компанія управління активами є стягувачем.

Вважає, що виконавчий напис №8189, вчинений 29.01.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. є таким, що не підлягає виконанню, оскільки, нотаріус при вчиненні даного напису не переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. передчасно дійшов висновку про безспірність вимог ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» до неї.

В судове засідання позивачка та її представник - адвокат Кажук В.Б. не з`явились. Однак останній подав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги вони підтримують в повному обсязі, просить розгляд справи проводити без його та позивачки участі. Щодо заявленого клопотання про врегулювання спору за участю судді та наміру врегулювати спір мирним шляхом, вважають таке недоцільним, безпідставним та необгрунтованим.

Представник відповідача ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» у судове засідання не з`явився, направив на адресу суду клопотання про врегулювання спору за участю судді, заяву про визнання позовних вимог, в якій визнає позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. №8189 від 29.01.2020 таким, що не підлягає виконанню та стягнення з ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» судового збору в розмірі 454 грн. Щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 3 000 грн - не визнає, оскільки такі не є співмірним із ціною позову та/або значенням справи для сторони, складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Справа про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не є складною. Доводи, наведені в позовній заяві, грунтуються на загальновідомих висновках, які зазначені в постановах Великої Палати Верховного Суду. Практику у таких категоріях справ слід вважати усталеною, тому гонорар адвоката в розмірі 3 000 грн не відповідає критеріям співмірності. Крім того, вартість адвокатських послуг є значно завищеною порівняно з іншими витратами на адвокатські послуги в аналогічних справах. Таким чином, просить відмовити позивачці у компенсації витрат на правничу допомогу, або зменшити їх з 3 000 грн до 1 025 грн.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, представник Долинського районного відділу ДВС Південно - західного міжрегіонального управління МЮ (м. Івано - Франківськ) державний виконавець Герило В.І. в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про розгляд даної справи за місцем реєстрації здійснення його діяльності. Жодних письмових пояснень, клопотань від нього до суду не надходило.

Спір між сторонами не вирішений.

ІІ. Заяви та клопотання сторін, третіх осіб, процесуальні дії у справі:

ухвалою Долинського районного суду Івано - Франківської області відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання за участю сторін.

10 листопада 2021 року від відповідача ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» надійшли письмові заяви про врегулювання спору за участю судді, визнання позовних вимог та про відмову в стягненні на користь позивачки витрат на правничу допомогу або зменшення їх розміру.

22 грудня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду, відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ТзОВ "Фінансова компанія управління активами" про врегулювання спору за участі судді.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

як вбачається із постанови про відкриття виконавчого провадження №64853843 від 17.03.2021 старшого державного виконавця Долинського районного відділу державної виконавчої служби Південно - західного міжрегіонального управління МЮ (м. Івано - Франківськ) Герила В.І. (а.с. 9) відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №8189, виданого 29.01.2020 приватним нотаріусом Киїавського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» боргу в сумі 30 129,94 грн.

Позивачка заперечує щодо наявної у неї перед відповідачем заборгованості, у зв`язку з цим просить визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Відповідач позов в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та стягнення з ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» судового збору в розмірі 454 грн визнав, інші вимоги позивачки, такі як стягнення судових витрат в розмірі 3 0000 грн не визнав.

ІV. Оцінка суду:

вивчивши зміст письмових заяв сторін, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторона позивачки посилається як на підставу своїх вимог, взявши до уваги визнання позову відповідачем щодо основної позовної вимоги, дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно із ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (надалі Порядок вчинення нотаріальних дій).

Так, відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п.п. 1.1. п. 1 гл. 16 р. II Порядку вчинення нотаріальних дій, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Як визначено ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п.п. 1.2 п. 1 гл. 16 р. II Порядку вчинення нотаріальних дій, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

В п.п. 3.2. п. 3 гл. 16 р. II Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172.

Відповідно до п. 1 вказаного Переліку, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Підпунктом 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у даному Переліку.

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16.07.1999 №996-ХІV. Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 06.06.2019 по справі № 750/1627/18.

За змістом ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вказана норма кореспондує 3.1 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій.

Згідно із п.п. 2.1 п. 2 гл. 16 р. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п.п. 2.2 п.2 гл.16 р. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» від 31.01.1992 № 2, при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності - не минув цей строк.

Пунктом 8 зазначеної Постанови від 31.01.1992 № 2 передбачено, зокрема, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення.

З системного аналізу вищезазначених норм можна дійти такого висновку.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Про те, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряє доводи сторін у повному обсязі й установлює, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин, у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № № 754/9711/14-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17.

Наявність спору щодо заборгованості встановлюється судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу.

Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених для нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2020 року в справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18) зроблено висновок, що «у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню».

Жодних доказів про належне повідомлення позивачки про заборгованість та про наявність вимог до неї у відповідача не долучено до матеріалів справи.

Таким чином, вчиняючи виконавчий напис, приватний нотаріус Гуревічов О.М. не перевірив факт наявності чи відсутності спору щодо заборгованості.

Також з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису приватний нотаріус отримував від ТзОВ «Фінансова компанія управління активами» первинні бухгалтерські документи щодо видачі (перерахування) кредиту (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо).

У матеріалах справи відсутні копії заяви та додатків до неї, з якими відповідач звертався до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. Також суду не представлено і детального розрахунку заборгованості, яка стягується з позивачки по виконавчому написі, як і не надано жодних доказів отримання нею кредиту.

Тобто, з встановлених судом обставин справи не вбачається, що, звертаючись до нотаріуса з вимогою вчинення виконавчого напису, відповідач, з метою підтвердження наявності заборгованості позивачки надав, з урахуванням положень Переліку документів, належні докази на підтвердження безспірності заборгованості боржника.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 до ТзОВ «Фінансова компанія управління активами», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М., державний виконавець Долинського районного відділу ДВС Південно - західного міжрегіонального управління МЮ (м. Івано - Франківськ) Герило В.І., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню.

V. Розподіл судових витрат:

згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 9. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

З матеріалів справи встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи (а.с. 7), тому, враховуючи те, що відповідач в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню на стадії підготовчого провадження позов визнав, тому з нього на користь держави слід стягнути 454 грн витрат по оплаті судового збору.

Щодо розподілу витрат, понесених за надання професійної правничої допомоги, суд вважає за потрібне зазначити таке.

Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 139 ЦПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 згаданого Закону).

У ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено види адвокатської діяльності, які відповідають вказаному вище.

За змістом частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Положеннями ч. 1 ст. 1 цього Закону передбачено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який, в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, статтею 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 ЦК України визначає загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг.

Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору. За приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити такі висновки:

1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);

2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 ЦК України;

3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна з умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, за наявності заперечень учасника справи, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAlliance Limited» проти України» (п. 268), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Отже, підсумовуючи викладене, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано такі документи:

- договір про надання правової допомоги від 20.08.2021 укладений між адвокатом Кажуком В.Б. та ОСОБА_1 (а.с. 15);

- акт виконаних робіт від 20.08.2021, відповідно до якого загальна сума за надані послуги складає 3 000 грн (а.с. 16);

- квитанцію №59 від 20.09.2021, відповідно до якої адвокат Кажук В.Б. прийняв від ОСОБА_1 гонорар в сумі 3 000 грн (а.с. 17).

У позовній заяві ОСОБА_1 також зазначає про понесення нею 3 000 гривень витрат на правову допомогу.

На підставі вказаного, позивачка просить відшкодувати їй 3 000 гривень понесених нею витрат за надання професійної правничої допомоги.

Відповідач подав клопотання про відмову в задоволенні вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу або зменшення їх розміру, яке мотивує тим, що справа про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не є складною та відноситься до категорії малозначних, повинна розглядатися у спрощеному провадженні без присутнсті адвоката, доводи, наведені в позовній заяві, ґрунтуються на загальновідомих висновках, які зазначені у постановах Верховного Суду, практика за категорією таких справ є усталеною, тому гонорар адвоката у розмірі 3 000 грн не відповідає критеріям співмірності. Крім того вартість адвокатських послуг є значно завищеною, порівняно з іншими витратами на адвокатські послуги у аналогічних справах.

До тверджень відповідача про те, що витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 3 000 гривень є завищеними у порівнянні з витратами по аналогічних справах суд ставиться критично, оскільки по цій же категорії справ заявляються адвокатами і значно більші суми гонорарів.

Таким чином, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, виходячи з незначної складності юридичної кваліфікації правовідносин, оскільки практика розгляду даної категорії справ є усталеною, зважаючи на те, що розгляд справи проведено без участі адвоката, виходячи з принципів пропорційності, співмірності та розумності судових витрат, а також беручи до уваги визнання позову відповідачем ще на стадії підготовчого провадження, стягненню з останнього на користь позивачки підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 500 грн, який буде достатнім, співмірним і справедливим у даному випадку.

На підставі вищевикладеного, ст. 5, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 142, 158, 206, 432 ЦПК України, ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 1, 14, 39, 50, 87-91 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-XII, ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16.07.1999 № 996-XIV, гл.16 р. II "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, п. 2 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172, керуючись ст. 258, 259, 264, 265, 268, 289 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, державний виконавець Долинського районного відділу ДВС Південно - західного міжрегіонального управління МЮ (м. Івано - Франківськ) Герило Василь Ігорович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати виконавчий напис №8189, вчинений 29.01.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем, про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» боргу в сумі 30 129,94 гривень таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія управління активами» на користь держави витрати по оплаті судового збору в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні та 1 500 (одну тисячу п`ятсот) гривень витрат за надання професійної правничої допомоги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів до Івано -Франківського апеляційного суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», місцезнаходження м. Ірпінь вул. Стельмаха, 9-А, офіс 203 Київської області, .

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:

приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, місцезнаходження м. Київ вул. Мала Житомирська, 6/5,

Долинський відділ державної виконавчої служби у Калуському районі Івано - Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), місцезнаходження м. Долина, просп. Незалежності, 3 Калуського району Івано - Франківської області.

Суддя Долинського районного суду І.М.Андрусів