11.02.2021 Єдиний унікальний номер 205/1931/18
Номер провадження 2/205/271/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року

Ленінський районний суд м.Дніпропетровська в складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Шевцової М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу №205/1931/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відновлення стану земельної ділянки-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 27 березня 2018 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення.

Позов обґрунтовано тим, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,1052 гектарів, кадастровий номер :08:198:0003, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_2 , його земельна ділянка межує з ділянкою позивача. ОСОБА_2 побудував господарські споруди, прибудувавши їх до стіни літньої кухні, у результаті чого позивач втратила доступ до цієї стіни.

На підставі викладеного, з урахуванням уточнень від 27 листопада 2019 року, просить зобов`язати ОСОБА_2 відновити стан, що існував до порушення прав щодо земельної ділянки кадастровий номер :08:198:0003 площею 0,1052 гектарів, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення господарських споруд, а саме: сараю (тимчасового) літера Ж, згідно технічної документації від 08.11.16 року по АДРЕСА_2 і навісу у вигляді великої літньої тераси, збудовані ним на земельній ділянці ОСОБА_1 .

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська про призначення судової земельно-технічної експертизи від 13 вересня 2018 року по цивільній справі призначено судову земельно-технічну експертизу та зупинено провадження на час проведення експертизи.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2019 року поновлено провадження у цивільній справі.

02 грудня 2019 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на позов, в якому заперечував проти задоволення позову, оскільки докази, надані позивачем, не доводять порушення прав позивача відповідачем.

11 грудня 2019 року від представника позивача ОСОБА_3 надійшла відповідь на відзив, в якій заперечував проти аргументів відповідача, наведених у відзиві, так як висновок судової земельно-технічної експертизи підтверджує, що фактичне користування земельною ділянкою за кадастровим номером :08:198:0003 не відповідає державному акту на право приватної власності на землю, виданого ОСОБА_1 . Окрім того, позивач вказує, що відповідно до висновку експерта кадастрова межа земельної ділянки відповідача проходить по будівлі літньої кухні убиральні літ.Г, тераси зі сходами г, навісу г1, які належать позивачу, однак, станом на дату внесення відомостей до Державного земельного кадастру технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки відповідача право власності позивача на вищезазначені споруди вже було зареєстровано, тому кадастрова межа земельної ділянки відповідача не може проходити по будівлі літньої кухні убиральні літ. Г, тераси зі сходами г, навісу г1, які належить позивачу.

12 грудня 2019 року в судовому засіданні суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу, занесену секретарем судового засідання до протоколу судового засідання, якою було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2021 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення по цивільній справі №205/1931/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відновлення стану земельної ділянки додаткової судової земельно-технічної експертизи відмовлено.

У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 позов підтримали.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 заперечував проти задоволення позову.

Суд, заслухавши думки представників сторін, пояснення експерта ОСОБА_6 , дослідивши матеріали справи, доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ДП Д*№015107 на підставі рішення виконавчого комітету Таромської селищної Ради народних депутатів № 70 від 15 травня 1998 року ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1052 гектари, розташовану на території АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 8).

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка, площею 0,1052 гектарів, розташована у АДРЕСА_1 , за кадастровим номером :08:198:0003. Вид використання земельної ділянки обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (т. 1 а.с.4).

На вказаній ділянці розташовано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який на праві приватної власності належить ОСОБА_1 (т.1 а.с.59).

Також, у ході судового розгляду встановлено, що суміжна із вказаною земельна ділянка площею 0,0798 гектари з кадастровим номером :08:198:0015, розташована у АДРЕСА_2 , на підставі рішення Дніпровської міської ради № 187/24 від 20 вересня 2017 року (т.1 а.с.45-46) належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . Цільове призначення вказаної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (т.1 а.с.37).

На зазначеній земельній ділянці розташовано житловий будинок з господарчими спорудами, який відповідно до договору купівлі-продажу від 27 квітня 1978 року, внесеного у реєстрову книгу за № 9-105 від 06 травня 1978 року, належить ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 132-133).

Між власниками вищезазначених земельних ділянок виник спір щодо знесення господарських споруд, збудованих ОСОБА_2 на земельній ділянці ОСОБА_1 для відновлення стану, що існував до порушення прав позивача щодо земельної ділянки.

На виконання ухвали суду Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України судовим експертом Юрець О.І. проведено земельно-технічну експертизу.

У висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №5221-18 по цивільній справі № 205/1931/18, складеного 25 квітня 2019 року (т.1 а.с.168-191), зазначено наступне.

За результатами проведених сертифікованим - геодезистом ОСОБА_7 топографо-геодезичних робіт земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер :08:198:0015) площа фактичного користування земельною ділянкою становить 0,0767 га (767 кв.м).

Тобто фактичне користування земельною ділянкою АДРЕСА_3 кадастровий номер :08:198:0015), а саме розміри, конфігурація, межі (площа) не відповідають розмірам, конфігурації, межам (площі) згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевість) ОСОБА_2 обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд 02.01.- для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) АДРЕСА_3 виготовленої Дніпропетровською регіональною філією Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» у 2015 році та кадастровому плану земельної ділянки Додатку до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 08.11.2016р. №НВ-016.

Відповідно до проведених топографо-геодезичних робіт сертифікованим - геодезистом ОСОБА_7 :

- має місце порушення меж (або накладання) земельних ділянок відповідно до правовстановлюючих документів і документації із землеустрою на ці земельні ділянки;

- площа накладання земельної ділянки ОСОБА_1 (кадастровий номер :08:198:0003) на земельну ділянку ОСОБА_2 (кадастровий номер :08:198:0015) становить 59 кв.м., з них 15,7 кв.м. під нерухомим майном, що належить на праві власності ОСОБА_1 та 43,3 кв. м. земельної ділянки вільної від забудови.

За результатами проведених топографо-геодезичних робіт земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :08:198:0003) приватним геодезичним центром «Азимут» площа фактичного користування земельною ділянкою становить 0,1025 га (1025,98 кв.м).

Тобто фактичне користування земельною ділянкою АДРЕСА_3 кадастровий номер :08:198:0003), а саме розміри, конфігурація, межі (площа) не відповідають розмірам, конфігурації, межам (площі) згідно плану зовнішніх меж земельної ділянки згідно державного акта на право приватної власності на землю Серія ДП Д* №015107 від 13 липня 1998 року, виданого ОСОБА_1 , та кадастровому плану земельної ділянки Додатку до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 08.04.2013р. №НВ-120015І722013.

Оскільки на зведеному плані, виготовленому Приватним геодезичним центром «Азимут» не відображені розміри, межі згідно даних Державного-земельного кадастру (кадастрову межу) відповідно до плану зовнішніх меж земельної ділянки згідно державного акта на право приватної власності на землю Серія ДП Д* №015107 від 13 липня 1998 року, виданого ОСОБА_1 , та технічного звіту з геодезичних робіт щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , виготовленого ТОВ «Дніпропетровська обласна земельна агенція», 2012р. неможливо перевірити чи має місце порушення меж (або накладання) земельних ділянок відповідно до правовстановлюючих документів і документації із землеустрою на ці земельні ділянки.

Отже, згідно з даним експертним висновком встановлено, що розміри, конфігурація та межі (площа) фактичного користування земельними ділянками за кадастровими номерами :08:198:0003 та :08:198:0015 не відповідають розмірам, конфігурації, межам (площі) зазначених земельних ділянок, встановлених відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою на ці ділянки.

Суд не приймає в якості доказу акт перевірки житлових умов заявника ОСОБА_1 від 29 листопада 2017 року (т.1 а.с.14-15), відповідно до якого комісія зробила висновок, що ОСОБА_8 звів господарську споруду на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_1 , оскільки згідно з листом членів вищевказаної комісії від 13 липня 2018 року акт обстеження від 29 листопада 2017 року прийнято вважати не дійсним (т.1 а.с. 82).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ст.ст. 79,80 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши аргументи представників сторін, а також пояснення експерта в судовому засіданні, суд не вбачає порушення права ОСОБА_1 відповідачем, оскільки позивачем не доведено, що не відповідність розмірів, меж та площі фактичного використання земельної ділянки позивача правовстановлюючим документам та документації з землеустрою виникла через порушення її земельних прав саме з боку відповідача.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Положенням ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЗК України земельні відносини - це суспільні відносини

щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних

відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та

органи державної влади.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (ст. 126 ЗК України).

Частиною 2 ст. 152 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

ОСОБА_1 у позові посилається на ч. 3 ст. 152 ЗК України, відповідно до якої захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Однак, суд зауважує, що вказана норма встановлює, що зазначений спосіб захисту прав громадянина на земельну ділянку, а саме відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, відбувається за умови порушення прав на землю. Тому, оскільки судом не встановлено порушення прав позивача з боку відповідача щодо земельної ділянки, вказана норма застосуванню не підлягає.

Частиною 1 ст. 91 ЗК України визначено обов`язки власників земельних ділянок, зокрема, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Посилаючись на зазначені норми закону позивач просить суд зобов`язати ОСОБА_2 відновити стан належної їй земельної ділянки шляхом знесення споруд: сарая (тимчасового) літера Ж по АДРЕСА_3 і навісу у вигляді великої літньої тераси, які збудовані відповідачем на належній їй земельній ділянці. Однак, позивачем не доведено достовірними та достатніми доказами, що вказані споруди збудовані відповідачем саме на земельній ділянці ОСОБА_1 .

Окрім того, у позові, посилаючись на вищевказані норми ЗК України щодо добросусідства, позивач просить зобов`язати відповідача не усунути незручності як власника сусідньої земельної ділянки, а саме відновити стан належної їй земельної ділянки шляхом знесення споруд, які збудовані саме на її ділянці. Таким чином, посилання позивача на ч. 1 ст. 91 та ч. 1 ст. 103 ЗК України не співвідноситься з позовними вимогами ОСОБА_1 .

Суд вказує, що у цивільному процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка всього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами докази, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

На підставі зазначеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову через недоведеність.

Оскільки ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2018 року позивач звільнена від сплати судового збору, в задоволенні позову відмовлено, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 704,80 грн. відноситься на рахунок держави.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 2, 125 ЗК України, ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 79-81, 89, 141, 265, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання відновити стан, що існував до порушення прав щодо земельної ділянки кадастровий номер 03 площею 0,1052 гектарів, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення господарських споруд а саме: сараю (тимчасового) літера Ж, згідно технічної документації від 08.11.16 року по АДРЕСА_3 і навісу у вигляді великої літньої тераси-відмовити.

Судові витрати понесені позивачкою ОСОБА_1 покладаються на позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.Г.Остапенко