Ухвала

10 березня 2021 року

м. Київ

справа № 462/3668/15-ц

провадження № 61-18448ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 квітня 2018 року та постанову Львовського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_4 , Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про визнання незаконним розпорядження та визнання права спільного користування приміщенням коридору та за зустрічним позовом ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, про визнання права власності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_4 , Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про визнання незаконним розпорядження та визнання права спільного користування приміщенням коридору.

Відповідач ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_4 , звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, про визнання права власності, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 06 квітня 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

Зустрічні вимоги ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_4 , задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на двоповерхову прибудову будинку АДРЕСА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 провести у квартирі АДРЕСА_2 демонтаж туалету та ванни, розташованих над жилою кімнатою.

В іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 20 вересня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , солідарно, на користь держави судовий збір у розмірі 1 409,60грн.

Постановою Львівського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 квітня 2018 року в частині відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 змінено, виключено із мотивувальної частини рішення посилання на застосування позовної давності.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 квітня 2018 року в частині задоволення зустрічного позову про визнання права власності та додаткове рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 вересня 2018 року скасовано, ухвалено в цих частинах нове рішення.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_4 , про визнання права власності на двохповерхову прибудову до будинку по АДРЕСА_3 , проведену ОСОБА_3 , відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь держави судовий збір по 353,90 грн з кожного.

У решті рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 квітня 2018 року залишено без змін.

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 квітня 2018 року та постанову Львовського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 12 січня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 квітня 2018 року та постанову Львовського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року залишено без руху, зокрема, вказано на необхідність зазначення в касаційній скарзі обов`язкових підстав касаційного оскарження, які визначено частиною другою статті 389 ЦПК України, зазначення у касаційній скарзі всіх осіб, які беруть участь у справі, уточнення прохальної частини касаційної скарги відповідно до вимог пункту 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України та надання її у новій редакції та її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

У лютому 2021 року до суду на виконання ухвали Верховного Суду від 12 січня 2021 року надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, зокрема, уточнена касаційна скарга, в якій заявник вказує фактичні обставини справи, встановлені судами, із посиланням на те, що судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено судові рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначене відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 квітня 2018 року та постанови Львовського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року. Таким чином, касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених цивільно процесуальним законодавством України.

Згідно із частиною третьою статті 185, частиною другою статті 393 ЦПК України, у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, узгоджуються із положеннями Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, невиконання вимог суду про усунення недоліків касаційної скарги перешкоджає суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження, а тому касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає поверненню.

Керуючись статтями 185, 260, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 квітня 2018 року та постанову Львовського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_4 , Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про визнання незаконним розпорядження та визнання права спільного користування приміщенням коридору та за зустрічним позовом ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, про визнання права власності, зобов`язання вчинити певні дії повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. В. Черняк