КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/3876/2021 Доповідач у суді апеляційної інстанції Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником Цокало Тетяною Михайлівною , на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віра Леонідівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Авентус Україна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що з Єдиного реєстру виконавчих проваджень він дізнався про наявність виконавчого провадження №62558811 з примусового виконання виконавчого напису №1305, вчиненого 20 червня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором №1324414 від 27 вересня 2019 року, укладеним з ТОВ «Авентус Україна» в розмірі 23 071,20 грн.

Позивач вважає, що при вчиненні спірного виконавчого напису приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. не дотримано вимоги постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року, якою затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку. Заборгованість, яка зазначається у виконавчому написі, не підтверджена жодними доказами, в матеріалах виконавчого провадження відсутня копія виписки з рахунку боржника.

Та окрім того, позивач вказував, що згідно графіку платежів, який є додатком №1 до договору про надання коштів у позику, на умовах споживчого кредиту №1323314 від 27 вересня 2019 року клієнту ОСОБА_1 було нараховано всього: процентів 2 612,25 грн., а разом до оплати: 9 062,25 грн., тобто прізвище позивача зазначено невірно, й позивач заперечує проти факту отримання ним грошових коштів за договором №1323314 від 27 вересня 2019 року, оскільки такий факт не підтверджено жодним документом. Також нотаріусом не було перевірено прізвище позивача, й вказує, що є всі підстави вважати, що кредитний договір не укладений між позивачем та відповідачем.

Виходячи з викладеного, позивач вважає спірною заборгованість нараховану у виконавчому написі нотаріуса, адже заборгованості за вказаним договором взагалі не існує, тому ОСОБА_1 просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 20 червня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., зареєстрованим в реєстрі №1305, про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором №1324414 від 27 вересня 2019 року та стягнути з ТОВ «Авентус Україна» на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 420,40 грн. за подання заяви про забезпечення позову, у розмірі 840,80 грн. за подання позовної заяви та витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000 грн., а всього разом: 9 261,20 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 09 листопада 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Цокало Т.М. подала апеляційну скаргу та просила апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення і постановити нове, яким визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 20 червня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., зареєстрованим в реєстрі №1305, про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором №1324414 від 27 вересня 2019 року та покласти на відповідача у справі ТОВ «Авентус Україна» на користь ОСОБА_1 судові витрати по указаній справі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивач ОСОБА_1 не погоджується із сумою, що зазначена у виконавчому написі, тобто між сторонами існує спір щодо розміру заборгованості, відповідачем не надано, та відповідно, судом при ухваленні оскаржуваного рішення, не встановлено які саме документи підтверджують безспірність заборгованості, та які було надано нотаріусу при вчиненні спірного виконавчого напису, окрім кредитного договору та виписки з особового рахунку позивача.

Й разом з тим, апелянт вказує, що саме по собі вчинення виконавчого напису було незаконним, оскільки постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, яка залишена без змін Вищим адміністративним судом України визнано незаконним та скасовано внесення змін до «Переліку документів, за якими дозволялось провадити стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема що стосується кредитних договорів, які не оформлені нотаріально.

28 січня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від ТОВ «Авентус Україна», відповідно до якого вимоги, що викладені в апеляційній скарзі не визнає та заперечує проти її задоволення з огляду на наступне.

Відповідач вважає твердження апелянта щодо не отримання ним коштів за договором №1323314 від 27 вересня 2019 року та те, що можна вважати кредитний договір не укладеним між позивачем та відповідачем - безпідставними та такими, що вводять суд в оману, не відповідають обставинам справи та спростовуються матеріалами справи. Вказує, що вся процедура укладення договору про надання коштів у позику з ТОВ «Авентус Україна» відбувається відповідно до вимог чинного законодавства, проходить в онлайн-режимі та перед подачею заявки на отримання кредиту клієнт повинен ознайомитись з обов`язковою інформацією про порядок та умови надання фінансових послуг та при цьому клієнт повинен підтвердити, що ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, проставляючи відповідну відмітку в чек-боксі інформаційно-реєструючої електронної системи Товариства, за допомогою якої здійснюється оформлення кредитів. Після проходження всіх етапів реєстрації, та після укладення кредитного договору у електронній формі відповідач надає кредит шляхом безготівкового перерахування через платіжного провайдера суми кредиту на банківську картку клієнта, вказану ним у заявці, про що повідомляється клієнта шляхом направлення відповідного інформаційного повідомлення.

Так, апелянт своїм підписав договір та прийняв його умови шляхом електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора, який був надісланий йому SMS-повідомленням, а товариство протягом 15 хвилин після одержання електронного повідомлення про прийняття пропозиції відправило клієнту примірник договору у формі електронного документу за вказаною ним електронною адресою та розмістило договір в особистому кабінеті клієнта. Дане дає підстави відповідачу стверджувати, що між ним та ОСОБА_1 дійсно було укладено договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту.

ТОВ «Авентус Україна» у відзиві також спростовує твердження апелянта щодо відсутності документального підтвердження факту отримання ним грошових коштів по кредитному договору №1323314, вказуючи, що переказ коштів в рамках кредитного договору підтверджується копією Інформаційної довідки №4315-ВП від 30 жовтня 2020 року, що складена ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає відповідачу послуги із здійснення переказу грошових коштів від кредитної установи (ТОВ «Авентус Україна») на банківські картки клієнтів. Та разом з тим, апелянт на виконання умов договору здійснював платежі у рахунок погашення заборгованості , що також підтверджує факт отримання ним грошових коштів.

Зазначає, що у зв`язку із невиконанням клієнтом умов кредитного договору товариством на його адресу направлено письмову вимогу про усунення порушень від 05 травня 2020 року вих. №1323314-5-2020 , яку отримано ОСОБА_1 12 травня 2020 року, та в якій було зазначено суму заборгованості та одночасно проінформовано, що у випадку невиконання вимог повідомлення буде розпочато дії щодо примусового стягнення заборгованості шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. В свою чергу, нотаріусом вчинено виконавчий напис на підставі наданих йому документів, а саме: кредитного договору №1323314 від 27 вересня 2019 року, копії реєстру поштових відправлень рекомендованих листів, розрахунку суми заборгованості, копії довіреності представника. Таким чином, товариство надало нотаріусу виписку із особистого рахунку апелянта за кредитним договором №1323314 із зазначенням суми заборгованості з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, яка підлягає стягненню у примусовому порядку та є безспірною. Таким чином, відповідач вважає твердження ОСОБА_1 щодо порушення норм законодавства при вчиненні виконавчого напису нотаріусом таким, що не відповідає дійсності та спростовується викладеним вище.

Заперечує ТОВ «Авентус Україна» й щодо задоволення вимог апелянта про стягнення на його користь витрат на юридичні послуги у розмірі 8 000 грн., вважаючи їх безпідставними, необґрунтованими та завищеними, враховуючи нескладність справи, ціну позову, принцип співмірності, розумності судових витрат. Й з урахуванням викладеного у відзиві ТОВ «Авентус Україна» просить апеляційний суд залишити рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 листопада 2020 року без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Сторони у справі, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи (а.с.138) до суду апеляційної інстанції не з`явилися та подали заяви про розгляд вказаної справи у суді апеляційної інстанції за їх відсутністю (а.с.140-142).

З врахуванням положень визначених ч.2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд вважає причини неявки сторін на розгляд вказаної справи не поважними та вважає можливими вирішення вказаної справи у відсутність представників сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, судом першої інстанції при розгляді справи встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 20 червня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинено виконавчий напис №1305 про стягнення заборгованості за кредитним договором №1323314 від 27 вересня 2019 року в розмірі 22271,20 грн, яка виникла за період з 29 січня 2020 року по 05 травня 2020 року, що складається з простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 6450,00 грн, простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам - 13499,20 грн, строкової заборгованості за штрафами і пенею - 2322,00 грн. (а.с. 27)

Звертаючись до приватного нотаріуса ТОВ «Авентус Україна» із заявою про видачу виконавчого напису надало договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 27 вересня 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» зобов`язується надати ОСОБА_1 кошти в загальному розмірі 6450,00 грн, строком на 30 днів. Договір діє до повного виконання клієнтом зобов`язань за цим договором. (п.п. 1.1, 1.2 договору.), а також : розрахунок суми заборгованості; копію реєстру поштових відправлень рекомендованих листів, копію довіреності представника ТОВ «Авентус Україна».

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що наданими позивачем у справі доказами не спростовують законність вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. виконавчого напису №1305 про стягнення заборгованості за кредитним договором №1323314 від 27 вересня 2019 року в розмірі 22271,20 грн., та не містять належних обґрунтувань щодо недотримання нотаріусом ст.. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністра Юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у МЮ України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Однак погодитися із даним висновком місцевого суду колегія суддів не може виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення місцевого суду не відповідає.

Так, за приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до ст. 18 цього Кодексу, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону "Про нотаріат"). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства Юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві Юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі по тексту - Порядок).

Так, згідно зі ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів У країни.

Статтею 88 цього Закону України визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку.

Апеляційний суд при вирішення вказаної справи враховує, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п. 1 та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р., визнано незаконним та нечинним розділ "Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин", а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: "Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття".

Положення ст. 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Суд першої інстанції, вирішуючи вказаний спір взагалі не надав належної правової оцінки доводам позивача щодо недійсності положень постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" з урахування ухвалених судових рішень у адміністративній справі №826/20084/14 .

Тому, апеляційний суд, перевіряючи доводи викладені, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 погоджується із зазначеними доводами в частині незаконності вчинення нотаріусом виконавчого напису на підставі положень Переліку, які рішенням суду визнанні нечинними.

Так, згідно п.16 Порядку скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, занесених до державного реєстру, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 31 липня 2000 року № 32/5, нормативно-правовий акт, рішення про державну реєстрацію якого скасовано, не є чинним з дня його виключення з державного реєстру, крім випадків визнання нормативно-правових актів нечинними судом.

Згідно ч.1 ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття. Таким чином, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 набрала законної сили цього ж дня - 22.07.2017 року, отже і постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" також втратила чинність з цього дня.

З врахуванням вказаних вище положень апеляційний суд доходить висновку, що оскільки виконавчий напис нотаріуса, відповідно до якого стягнуто заборгованість з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Авентус Україна», вчинений 20 червня 2020 року тому приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. не мав права керуватись розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Разом із тим «Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», який затверджений постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 в не скасованій рішенням суду частині не передбачає права нотаріуса вчиняти виконавчі написи на підставі кредитних договорів, які нотаріально не посвідчені.

Враховуючи, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження тому законним та обґрунтованими є доводи позивача про покладення на відповідача понесених ним судових витрат.

Так, право на правничу допомогу в Україні передбачено статтею 137 ЦПК України .

Згідно приписами статті 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року справа № 757/47925/15-ц, від 20 червня 2018 року справа № 127/1284/14-ц, від 27 червня 2018 року справа №554/9348/15-ц, від 25 липня 2018 року справа № 522/4198/17-ц.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано ордер ПТ №3009 про надання правової допомоги ОСОБА_1 адвокатом Цокало Т.М. (а.с.19), договір про надання правничої допомоги №192/11-08-2020 від 11 серпня 2020 року (а.с.20-21) додаткова угода до Договору від 11 серпня 2020 року (а.с. 31) та акт виконаних робіт із розрахунком наданих послуг та суми гонорару, який не включає розрахунку участі адвоката у судових засіданнях (а.с. 33 ), та квитанція на оплату послуг адвоката на суму 8000 грн ( а.с. 31).

Наведені докази є достатніми у розумінні ст.80 ЦПК України на підтвердження факту понесення витрат на правову допомогу, при цьому колегія суддів враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт на стадії розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції є співмірним із заявленим розміром оплачених послуг адвоката. Враховуючи викладені обставини колегія суддів не вбачає підстав для зменшення розміру визначених позивачем витрат на правничу допомогу.

Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Оскільки ОСОБА_1 при зверненні до суду та при подачі апеляційної скарги понесено судові витрати в розмірі 1261,20 грн, при звернення до суду першої інстанції ( а.с. 11,15) та 1261,21 грн. при подачі апеляційної скарги, а всього 2521,41 грн., тому суд апеляційної інстанції стягує дані витрати з відповідача у справі на користь ОСОБА_1 .

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст.141, 367, 374, 376, 382,384 ЦПК України, ст.. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» , Київський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Цокало Тетяною Михайлівною задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 листопада 2020 року скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення, яким позовом задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 20 червня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., зареєстрованим в реєстрі №1305, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Авентус Україна» заборгованості за кредитним договором №1324414 від 27 вересня 2019 року в розмірі 23071,20 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (юридична адреса 03062 місто Київ проспект Перемоги, 90-А ) на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2521,41грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000 грн., а всього 10522 грн. 41 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв