ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-936/11 Номер провадження 22-ц/814/610/21Головуючий у 1-й інстанції Обревко Л.О. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Гальонкіна С. А., Кузнєцової О.Ю.,при секретарі судового засідання: Ряднині І.В., -

розглянувшиу відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Остахова Володимира Павловича на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 січня 2021 року (повний текст ухвали складено - дата не вказана) у справі за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Остахова Володимира Павловича про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню; заінтересовані особи: Автозаводський відділ державної виконавчої служби у м. Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», -

В С Т А Н О В И В :

10 листопада 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Остахов В. П. звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, в якій просив визнати виконавчий лист №2-936/2011 від 03.03.2011 року, виданий Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування вимог заявник вказав, що 14.03.2008 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 12-194-КЕК-08, згідно умов якого, останньому було надано кредит у розмірі 9000 доларів США з кінцевим строком повернення 12.03.2020 року.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука 16.02.2011 року (справа № 2-936/11) стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованість у сумі 63500,90 грн.

На підставі даного рішення суду від 16.02.2011 року було видано виконавчий лист № 2-936/2011 від 03.03.2011 року. 14.03.2011 року державним виконавцем Автозаводського відділу ДВС Кременчуцького МУЮ Мороз Т.Г. відкрито виконавче провадження та винесено постанову про арешт майна боржника № 25447610. 17.11.2011 року, після проведення всіх виконавчих дій та не виявлення у боржника належного до звернення майна, виконавче провадження було закрито, а виконавчий лист повернуто стягувану без виконання на підставі п.2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

26.12.2011 року державним виконавцем Автозаводського відділу ДВС Кременчуцького МУЮ Коршенко Л.В. було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-936/2011 від 03.03.2011 року та винесено постанову про арешт майна боржника № 30524048. 24.05.2012 року, після проведення всіх виконавчих дій та не виявлення у боржника належного для звернення майна, виконавче провадження було закрито, а виконавчий лист повернуто стягувану без виконання на підставі п.2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

30.08.2012 року державним виконавцем Автозаводського відділу ДВС Кременчуцького МУЮ було відкрито виконавче провадження № 37285266 з примусового виконання виконавчого листа № 2-936/2011 від 03.03.2011 року. 29.12.2012 року, проведення всіх виконавчих дій та не виявлення у боржника належного для звернення майна, виконавче провадження було закрито, а виконавчий лист повернуто стягувану без виконання на підставі п.2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

27 вересня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк», який є правонаступником ВАТ «Кредитпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого Пат «Кредитпромбанк» відступило ПАТ «Дельта Банк» право вимоги до боржника.

На підставі зазначеного, у виконавчому провадженні було замінено первісного кредитора Пат «Кредитпромбанк» на нового кредитора ПАТ «Дельта Банк». 23.07.2014 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-936/2011 від 03.03.2011 року. 25.09.2014 року, проведення всіх виконавчих дій та не виявлення у боржника належного для звернення майна, виконавче провадження було закрито, а виконавчий лист повернуто стягувану без виконання на підставі п.2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

26.11.2014 року знову було відкрито виконавче провадження. 24.05.2016 року, згідно постанови державного виконавця, повернуто виконавчий лист стягувану без виконання у зв`язку з відсутністю майна боржника, на підставі п.2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Після повернення виконавчого листа 24.05.2016 року, стягувач більше не звертався до виконавчої служби.

01.10.2020 року, відповідно до статті 53 закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 060002930 про державну реєстрацію припинення ПАТ «Кредитпромбанк» як юридичної особи, а отже ліквідаційна процедура банку вважається завершеною, а банк ліквідованим.

Відповідно до вимоги статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» 02.03.2015 року правління Національного банку України прийняло постанову № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в категорію неплатоспроможних та в банку введена тимчасова адміністрація.

На час подання вказаної заяви до суду, ПАТ «Дельта Банк» перебуває в процесі припинення з 08.10.2015 року «В стані припинення, 9017828, внесення рішення державного органу про припинення юридичної особи в результаті її ліквідації». Уповноважена особа ОСОБА_2 (Уповноважена особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» - керівник).

Після повернення виконавчого листа 24.05.2016 року, стягувач ПАТ «Дельта Банк» не звертався до органів виконавчої служби з заявою про примусове виконання виконавчого листа, у зв`язку з чим пропустив строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, а тому вважає, що виконавчий документ є таким, що не підлягає виконанню.

Оскільки, під час розгляду справи в суді та під час виконавчого провадження на все майно боржника було накладено арешт і заборону на відчуження, згідно постанов державних виконавців, а виконавчий лист є, на його думку, таким, що не підлягає примусовому виконанню, є необхідність у знятті арешту з всього майна боржника та скасування заборони на його відчуження.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 січня 2021 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Остахова Володимира Павловича про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та зняття арешту - відмовлено.

З вказаною ухвалою суду не погодився представника ОСОБА_1 - адвокат Остахов В.П. та подав на неїапеляційну скаргу, в якій прохає ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 січня 2021 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права. Посилається на те, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зокрема вказує, що стягувачем пропущено строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, у зв`язку з чим виконавчий лист є таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч.1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року виконавчі документи можуть пред`явлені до виконання протягом одного року. Також звертає увагу на те, що переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. Таким чином, вважає, що згідно законодавства, чинного на момент повернення виконавчого листа стягувану, спірний виконавчий документ за рішенням , міг бути пред`явлений до виконання до 24 липня 2017 року. Крім того, враховуючи п.5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» визначено, що строк пред`явлення виконавчих документів до виконання, виданих до 05 жовтня 2016 року збільшено до трьох років. Таким чином строк пред`явлення спірного виконавчого документа продовжено на 3 роки, тобто до 24 травня 2019 року. Після повернення виконавчого листа 24.05.2016 року стягував ПАТ «ДельтаБанк» не звертався до органів виконавчої служби з заявою про примусове виконання виконавчого листа, в зв`язку з чим пропустив строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, а відтак виконавчий лист є таким, що не підлягає виконанню. Крім того, відсутня необхідність у застосуванні арешту всього майна боржника.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходив.

Судове засідання проводилося в порядку спрощеного позовного провадження за участі сторін та інших осіб по справі. На моменту розгляду справи був присутній апелянт, інші особи будучи належним чином та завчасно повідомленими про час і місце слухання справи в судове засідання не з`явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 лютого 2011 року позов публічного акціонерного товариства „Кредитпромбанк, в особі Кременчуцької філії публічного акціонерного товариства „Кредитпромбанк задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» заборгованість за кредитним договором № 12/194-КЕК-08 від 14.03.2008 року в сумі - 63500 (шістдесят три тисячі п`ятсот) грн. 90 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства „Кредитпромбанк у повернення сплаченого судового збору (держмита) 635,07грн та 120 грн. у повернення сплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с. 29).

На виконання зазначеного рішення 03.03.2011 року судом було видано виконавчий лист №2-936/11 від 01.08.2013 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» у розмірі 64 255,97 грн.

Згідно інформації, наданої Автозаводським відділом державної виконавчої служби у м. Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), в період з березня 2011 по травень 2016 року виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа виданого Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області від 03.03.2011 року №2-936/11 декілька разів було відкрито, проте даний виконавчий лист був повернутий стягувачу.

Крім того, 27 вересня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк», який є правонаступником ВАТ «Кредитпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого Пат «Кредитпромбанк» відступило ПАТ «Дельта Банк» право вимоги до боржника. Тобто у виконавчому провадженні було замінено первісного кредитора Пат «Кредитпромбанк» на нового кредитора ПАТ «Дельта Банк».

Заявник вважає, що виконавчий лист не підлягає виконанню, оскільки закінчився строк пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Відмовляючи в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що за встановлених обставин, пропуск строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у відповідності до ч. 2 ст.432 ЦПК України. Зазначені у заяві обставини можуть бути підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження, а не визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відповідно до ст.432 ЦПК України. А задоволення вказаної заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, на даний момент, фактично позбавить стягувача права на звернення до суду з вимогою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції в цілому повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ч.1ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. При цьому виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. ст. 6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів, внормовані Розділом VІ ЦПК України.

В силу ст.431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно із Законом України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

З наведених положень законодавства випливає, що підставою для виконання судових рішень є виконавчі листи.

Відповідно до ст.432 ЦПК України виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». Суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

В інформаційному листі ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25 вересня 2015 року» зазначено, що процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Так, наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Апогеєм судового захисту є фактичне виконання рішення суду, тому наведеними положеннями Основного Закону України встановлено обов`язковість до виконання судових рішень.

Виняток з цього правила становлять перелічені в статті 432 ЦПК України причини, якими може бути обумовлено невиконання рішення суду.

Таким чином, до підстав для невиконання рішення суду (визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню), відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Згідно матеріалів справи, колегією суддів встановлено, що виконавчий лист у даній справі виданий на підставі судового рішення, яке набрало законної сили. Відтак будь - якої помилки при видачі виконавчого листа не встановлено та на помилковість видачі виконавчого листа заявник також не посилався.

Необхідним для позитивного вирішення питання щодо визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є порушення прав боржника видачею виконавчого листа чи його виконанням. У даній справі встановлено, що будь - яких порушень прав та інтересів боржника не відбулося.

Виконавчий документ видано у той період, коли рішення набрало законної сили. Подальші питання щодо здійснення стягнення за даним виконавчим листом вирішуються у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до положень ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

При цьому матеріали справи не містять інформації щодо повного виконання судового рішення. Виконавчий лист повернутий стягувачу без виконання у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Вказані обставини щодо не виконання рішення суду першої інстанції про стягнення заборгованості не заперечує і заявник.

Крім того, при зверненні до суду заявником, як підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, було зазначено - закінчення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

На час відкриття виконавчого провадження (2011 рік) та повернення виконавчого документа стягувачу (травень 2016 року) був чинний Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року (далі - Закон № 606-XIV). На час звернення заявника до суду зі заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, був чинний Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону № 1404-VIII строк пред`явлення виконавчого документа до виконання - це період часу, в межах якого стягувач має право пред`явити виконавчий документ до примусового виконання.

Виконавчі документи, зокрема й судові рішення, можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 22 Закону № 606-XIV).

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII; близький за змістом припис був відображений у частині другій статті 24 Закону № 606-XIV).

У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України).

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, фактично позбавить стягувача права на звернення до суду з вимогою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, а тому є передчасним на даний час.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що викладені в апеляційній скарзі доводи, не можуть бути взяті до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Остахова Володимира Павловича - залишити без задоволення.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 04 березня 2021 року.

Головуючий суддя : __________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ С. А. Гальонкін _______________ О.Ю. Кузнєцова