Провадження№2/755/8231/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2021 р. м.Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Коваленко І.В.,

при секретарі судових засідань - Розпутній Я.В.,

учасники справи:

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, в залі суду, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в:

20.10.2021 року представник позивача ПрАТ «СК «Уніка» - Афанасьєв С.В. звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва із позовом до відповідача ОСОБА_1 , у якому просила стягнути з відповідача 21 603,98 грн. у якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньою-транспортною пригодою.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 13.06.2018 р. між ПрАТ «СК «Уніка» та ОСОБА_2 був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» №001360/4605/0000037, предметом якого є страхування транспортного засобу марки «Lexus IS 250», д.р.н. НОМЕР_1 . 03.12.2018 року о 15:58 год на Дніпровському узвозі (в напрямку Набережного шосе) у м.Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю вказаного застрахованого транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу марки «Suzuki Grand Vitara», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді є відповідач, що підтверджується постановою Печерського районного суду м.Києва у справі №757/61743/18-п від 14.03.2019 р. 04.12.2018 р. на підставі заяви страхувальника ОСОБА_2 було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу, про що складено Акт №00281216 (дефектна відомість) та замовлено проведення оцінки визначення вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку, завданого власнику внаслідок аварійних пошкоджень КТЗ у ФОП ОСОБА_3 . Відповідно до Звіту №01-28/12 про оцінку КТЗ від 28.12.2018 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Lexus IS 250», д.р.н. НОМЕР_1 склала 97 800,42 грн. Відповідно до рахунку ФОП ОСОБА_4 № НОМЕР_3 від 06.12.2018 р., вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Lexus IS 250», д.р.н. НОМЕР_1 склала 78 706,54 грн. На підставі вказаного рахунку, 22.01.2019 р. складено страховий акт №00281216, відповідно до якого 29.01.2019 р. сплачено страхове відшкодування у розмірі 69 922,54 грн. шляхом перерахування вказаної суми на рахунок ФОП ОСОБА_4 , та 8 784,00 грн. в рахунок погашення не сплаченої частини страхового платежу. Оскільки позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування, а цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахованою у зв`язку з тим, що відповідач відноситься до пільгової категорії громадян - учасник бойових дій, то 14.04.2020 р. Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) здійснило відшкодування позивачу у сумі 57 102,56 грн. Таким чином, невідшкодованою залишилась різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в сумі 21 603,98 грн., яку у відповідності до ст.993 ЦК України та ст.1194 ЦК України, в порядку суброгації, позивач просить стягнути на свою користь з відповідача.

01.11.2021 року ухвалою судді відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача Афанасьєв С.В. , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, 20.12.2021 року подав до суду письмове клопотання про розгляд справи без участі представника позивача за наявними у справі доказами, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, оскільки, на його думку, він, як учасник бойових дій, відноситься до пільгової категорії громадян, які згідно з діючим законодавством звільняються як від страхування цивільно-правової відповідальності, так і повністю звільняються від майнової відповідальності за завдані збитки. Вважав, що МТСБУ мало здійснити всі виплати по відшкодуванню загальної вартості відновлювального ремонту автомобіля, а не лише різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , 03.12.2018 року о 15:58 год., керуючи автомобілем «Suzuki Grand Vitara», д.н. НОМЕР_2 , в м. Києві на Дніпровському узвозі (в напрямку Набережного шосе), не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Lexus IS 250», д.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , чим порушив п.13.1 ПДР. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, що підтверджується довідкою НПУ №864402 від 03.02.2018 року про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.14-15).

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 на час ДТП не була застрахована.

Разом з тим, згідно укладеного між ПрАТ «СК «Уніка» та ОСОБА_2 . Договору добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» №001360/4605/0000037 від 13.06.2018 р., були застраховані майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки «Lexus IS 250», р.н. НОМЕР_1 . У відповідності до умов даного договору, позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити страхове відшкодування. За змістом п.1.2.1 Договору, страховим ризиком визнається, зокрема, дорожньо-транспортна пригода. (а.с.12-13).

Постановою Печерського районного суду м.Києва від 14.03.2019 року відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та звільнено його від адміністративної відповідальності у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. (а.с.16).

Згідно із ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В силу положень ч.6 ст.82 ЦПК України, наявність винних дій ОСОБА_1 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась 03.12.2018 р. є доведеною та не підлягає доказуванню.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» no.15809/02і 25624/02 ECHR 29.06.2007, постановлено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобіля є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями, та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

У зв`язку з настанням страхового випадку страхувальник ОСОБА_2 звернувся до позивача ПрАТ «СК «Уніка» з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу, що підтверджується заявою №00281216 про подію від 04.12.2018 року (а.с.17-24).

04.12.2018 року, з метою встановлення характеру та розміру шкоди, заподіяної власнику автомобіля «Lexus IS 250», д.н. НОМЕР_1 , позивачем проведено огляд пошкодженого транспортного засобу, про що складено акт №00264344 (дефектна відомість) та замовлено проведення оцінки визначення вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку, завданого власнику внаслідок аварійних пошкоджень КТЗ у ФОП ОСОБА_3 (а.с.25-26).

Відповідно до Звіту №01-28/12 про оцінку КТЗ від 28.12.2018 р., вартість відновлювального ремонту автомобіля «Lexus IS 250», д.н. НОМЕР_1 , склала 97 800,42 грн., вартість матеріального збитку, завданого власнику в результаті аварійних пошкоджень КТЗ, на дату оцінки складає 72967, 30 коп. (а.с.27-46).

Відповідно до рахунку ФОП ОСОБА_4 №А-000021213 від 06.12.2018 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Lexus IS 250», д.н. НОМЕР_1 складає 78 706,54 грн. (а.с.47).

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту №00281216 від 22.01.2019 року та умов добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» №001360/4605/0000037 від 13.06.2018 р., розмір страхового відшкодування склав 78 706, 54 грн., яке позивачем було сплачено за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу згідно заяви страхувальника на СТО згідно платіжного доручення від 24 жовтня 2018 року № 508442.

На підставі розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту №00281216 від 22.01.2019 року, позивач ПрАТ «СК «Уніка», з метою виконання взятих на себе зобов`язань за договором добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» №001360/4605/0000037 від 13.06.2018 р., позивач визнав вказану подію страховим випадком та виплатив страхове відшкодування за договором страхування в розмірі 78 706,54 грн. шляхом безготівкового перерахування на рахунок ФОП ОСОБА_4 в розмірі 69 922,54 грн., що підтверджується платіжним дорученням №066544 від 29.01.2019 року та 8 784,00 грн. в рахунок погашення несплаченої частини страхового платежу, що підтверджується бухгалтерською довідкою №017948 від 29.01.2019 року (а.с.49-51).

Відповідно до частин шістнадцятої, сімнадцятої статті 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України «Про страхування»).

Згідно з частиною другою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом.

Відповідно до статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічне положення міститься у статті 27 Закону України «Про страхування».

У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). При суброгації нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок з відшкодування шкоди не виконала.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

При застосуванні наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70): стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону № 1961-IV, з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Отже, відносини між ПрАТ «СК «Уніка» та ОСОБА_2 у цій справі регулюються правилами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування». Позивач як страховик потерпілої особи виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди ОСОБА_1 , в порядку суброгації.

Таким чином, до ПрАТ «СК «Уніка» перейшло право вимоги до відповідача на підставі ст.993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» - в порядку суброгації.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на підставі пункту 13.1 статті 13 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач ОСОБА_1 , як учасник бойових дій звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від ДТП, винуватцем якої є, зокрема особи вказаної категорії, проводить МТСБУ в порядку, визначеному цим Законом.

Відповідно до підпункту а) пункту 41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону.

Згідно із п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 000 гривень на одного потерпілого (пункт 9.2 статті 9 Закону № 1961-ІV).

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: - у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; - у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Отже, оскільки на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 , як учасник бойових дій, відносився до пільгової категорії громадян, згідно ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», його цивільно-правова відповідальність не була застрахована, тому позивач звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з претензією №24232 від 06.02.2019 року про відшкодування позивачу суми, яку він виплатив в якості страхового відшкодування згідно договору добровільного страхування транспортних засобів, в розмірі 78 706,54 грн.(а.с.52-53)

14 квітня 2020 року Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило відшкодування ПрАТ «СК «Уніка» у сумі 57 102,56 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1477638 від 14.04.2020 року. (а.с.54).

Відповідно до ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

У постанові Верховного Суд України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

На підставі цього висновку Верховний Суд у Постанові від 03.10.2018 року у справі №686/17155/15-ц підтримав попередній правовий висновок та визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за мінусом фізичного зносу, а решту - безпосередній винуватець.

З огляду на зазначене, якщо розмір завданої шкоди перевищує належним чином визначену страхову суму (регламентну виплату), відшкодування шкоди в обсязі такої різниці здійснюється в межах окремого деліктного зобов`язання за участі деліквента (особи, яка винна у скоєнні ДТП) та потерпілого, або іншої особи, до якої у встановленому порядку перейшло право потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди. У спірних правовідносинах такою особою є страховик ОСОБА_2 - ПрАТ «СК «Уніка», яке забезпечило майнові інтереси потерпілого у відносинах майнового страхування.

Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 18 вересня 2019 року у справі № 750/12904/16-ц (провадження № 61-32322св18).

Оскільки загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля «Lexus IS 250», д.н. НОМЕР_1 , становила 78 706,54 грн., франшиза за договором страхування становила 0,00 грн., сума відшкодована Моторним (транспортним ) страховим бюро України становила 57 102,56 грн., тому різниця між фактичним розміром понесених витрат і страховим відшкодуванням складає 21 603,98 грн. (78 706,54 грн. - 57 102,56 грн.) та підлягає відшкодуванню безпосередньо відповідачем.

З метою досудового врегулювання спору позивач направляв відповідачеві досудову вимогу №24232 від 18.03.20121 року, однак жодних дій зі сторони відповідача щодо погашення заборгованості в досудовому порядку проведено не було.

Згідно положень п. 3 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків відносяться втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. ( ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до ч.2 та 3 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Частиною 3 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Виходячи зі змісту п. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Із врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що оскільки позивачем ПрАТ «СК «Уніка» сплачено страхове відшкодування потерпілому від дорожньо-транспортної пригоди, винним у вчиненні якої був відповідач ОСОБА_1 , а МТСБУ виплатило ПрАТ «СК «Уніка» грошові кошти у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу, що не відшкодовує у повному обсязі фактично понесених позивачем витрат на виплату суми страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту, відтак позов слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача різницю між відшкодованою сумою та фактичним розміром понесених витрат у сумі 21 603 грн. 98 коп.

Окрім цього, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягнення понесені позивачем судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору розмірі 2 270 грн.

Керуючись ст.ст. 993, 979, 1166, 1188, 1194 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 10, 12, 82, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274-279, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, ст.27 Закону України «Про страхування», ст.ст.3, 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

У Х В А Л И В:

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» страхове відшкодування за завдані збитки в розмірі 21 603 (двадцять одна тисяча шістсот три) гривні 98 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 коп.

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Учасники справи -

Позивач: Приватне акціонерне товариства «Страхова компанія «Уніка» (адреса місцезнаходження: вул. Теліги Олени, 6, літ.В, м. Київ, 04112; ; IBAN НОМЕР_4 в АТ «Райффайзен Банк Аваль»; МФО 380805).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 )

Повний текст рішення суду складено 28 грудня 2021 року.

Суддя І.В.Коваленко