Справа № 588/1966/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.03.2021 року м.Тростянець

Тростянецький районний суд Сумської області в складі: головуючого судді Линник О.С., з участю секретаря судових засідань Семенішина С.С., з участю позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні залу суду, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів,

В С Т А Н О В И В:

21.12.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду із указаним позовом, який мотивований тим, що 24.08.2019 він позичив ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 8000,00 грн., шляхом поповнення її карткового рахунку за № НОМЕР_1 , відкритого у АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Кошти він перерахував зі своєї картки за № НОМЕР_2 , відкритого у АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Кошти ОСОБА_2 обіцяла повернути через три місяці. Як пояснила ОСОБА_2 , кошти їй були необхідні для сина, який перебуває у місцях позбавлення волі у Російській Федерації.

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 знову просила позичити їй кошти у сумі 3000,00 грн., які позивач їй позичив.

У грудні 2019 року відповідачка знову позичила у позивача кошти у сумі 3800,00 грн., які він їй позичив.

Також відповідачка із проханням про позичку коштів зверталася до позивача 24.02.2020, мотивуючи тим, що кошти їй необхідні начебто для виїзду на заробітки до Польщі. Відповідачка повідомила, що із зароблених коштів віддасть позивачу усі позичені нею кошти. Тому позивач знову повіривши відповідачці позичив їй кошти у сумі 5100,00 грн., попередньо знявши ці кошти із свого рахунку у АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

За увесь час ОСОБА_2 отримала від позивача грошові кошти на загальну суму 19900,00 грн. і утримує їх без достатніх правових підстав.

Починаючи із травня 2020 року позивач звертався до ОСОБА_2 як із усними, так і з письмовими вимогами повернути кошти у сумі 19900,00 грн., але ці вимоги відповідачка ігнорує.

Листи-вимоги про повернення коштів були направлені ОСОБА_2 26.05.2020 та 23.09.2020 листом на замовлення. Лист, відправлений 23.09.2020, повернуто Укрпоштою без вручення за закінченням терміну зберігання.

За указаних обставин позивач, посилаючись на вимоги ст. 1212, 1213, 1214 ЦК України, які регулюють випадки набуття, збереження, повернення майна без достатньої правової підстави - просить стягнути із ОСОБА_2 на його користь грошові кошти у сумі 19900,00 грн. набуті без достатніх правових підстав, а також понесені ним судові витрати.

Провадження за даним позовом було відкрите 29.12.2020 за ухвалою судді та призначено судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін (а.с.17).

Своїм правом, визначеним ст.178 ЦПК України, на подання відзиву на позов відповідачка скористалася та 04.02.2021 її представником був поданий відзив на позов, за яким сторона позивача вважає заявлені позивачем вимоги необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню (а.с.34-35).

Відзив мотивований тим, що сторони знайомі між собою починаючи із 2018 року. Вже із того часу позивач заявляв до відповідачки неприховану симпатію. Оскільки позивач періодично перебував на заробітках у м.Київ сторони постійно спілкувалися по телефону. Приїжджаючи із заробітків ОСОБА_1 зупинявся вдома у ОСОБА_2 . Таким чином сторони підтримували стосунки.

У серпні 2019 року, коли позивач саме працював у м.Київ у розмові по телефону ОСОБА_2 згадала про своє скрутне матеріальне становище та про те, що у неї накопичився борг зі сплати послуг із газового опалення близько 8000,00 грн. ОСОБА_4 сам запропонував допомогти вирішити питання погашення вказаної заборгованості і здійснив переказ коштів зі своєї картки у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на картковий рахунок, належний ОСОБА_2 . Жодних зобов`язань після переказу цих коштів щодо їх повернення у відповідача не виникло.

Позивач неодноразово пропонував відповідачу спільне проживання однією сім`єю і, намагаючись забезпечити прихильність з її боку, сам пропонував свою допомогу як фізичною працею, так і грошовими коштами.

Перераховані позивачем кошти у сумі 8000,00 грн. були саме допомогою у оплаті заборгованості із послуг газового опалення. Кошти були надані як засіб для існування, перерахування яких проведено позивачем добровільно.

Також позивач вказує, що він тричі давав у борг відповідачці готівкові кошти, які складають суму у розмірі 11900,00 грн. Відповідачка категорично заперечує факт отримання від позивача вказаних готівкових коштів у сумі 11900,00 грн. Позивачем до того ж не наведено жодних доказів набуття будь-яким способом цих коштів ОСОБА_2 .

Свої вимоги стосовно повернення коштів ОСОБА_1 почав заявляти відповідачу після того, як стосунки між ними не склалися.

Позивач зазначив, що 24.08.2019 добровільно перерахував кошти у сумі 8000,00 грн., нібито у якості позики, а ОСОБА_2 , нібито обіцяла повернути кошти через три місяці. Однак доказів надання відповідачці коштів у позику як шляхом перерахування на картку, так і готівкою, позивач не надав. Отже, ні про помилку, ні про обман чи випадковість не може бути мови. Позивач не посилається на будь-які інші обставини, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Також не йдеться про ситуацію, коли, існуюча раніше підстава згодом відпала.

За указаних обставин сторона відповідача вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами заявлені ним вимоги та просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі

Відповідь на відзив, передбачений ст.179 ЦПК України, позивачем не подавалася.

У судовому засіданні позивач заявлений позов підтримав повністю із підстав, викладених у ньому, просив його задовольнити, не визнає обставин, викладених у відзиві, заперечує факт передачі коштів у дарунок чи як безповоротну фінансову допомогу відповідачці.

Відповідачка та її представник у судовому засіданні заперечили проти позову із підстав, викладених у відзиві на позов, просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Суд, заслухавши позицію сторін, представника відповідачки, пояснення свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню із огляду на наступне.

Судом установлено, що 24.08.2019 ОСОБА_1 із свого карткового рахунку за № НОМЕР_2 , відкритого у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», поповнив картковий рахунок ОСОБА_2 за № НОМЕР_1 , відкритий у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», грошовими коштами у сумі 8000,00 грн., що підтверджується копією дублікату чека із датою та часом приймання платежу 24.08.2019 о 10:28:44 у сумі 8000,00 грн., із призначенням поповнення картки/рахунку, отримувач ОСОБА_2 , платник ОСОБА_1 , картка/рахунок одержувача НОМЕР_3 (а.с.7).

Указане також підтверджується інформацією, наданою АТ КБ «ПРИВАТБАНК», який підтвердив зарахування 8000,00, грн. 24.08.2019 на картку № НОМЕР_1 ОСОБА_2 . Поповнення відбувалося у терміналі самообслуговування за адресою: вул.Бориспільська, буд.26к, м.Київ, мінімаркет Столичний, платник: ОСОБА_1 (а.с.30).

Із приводу повернення коштів позивач звертався із письмовими вимогами до відповідачки 26.05.2020 та 23.09.2020, які надсилав листом на замовлення (а.с.3,4,8,9,12).

За вимогами ч.1,2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Предметом регулювання гл.83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Водночас, договірні зобов`язання врегульовані іншими нормами ЦК України.

Так, відповідно до ч.4 ст.653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Але, у п.3 ч.3 ст.1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Тлумачення ч.3 ст. 651, ч. 4 ст. 653, п.3 ч.3 ст.1212 ЦК України дає підстави для висновку про те, що якщо одна зі сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї зі сторін, то сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання. Тобто якщо сторона, яка виконала зобов`язання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам), і згодом відмовилася від договору, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічного надання, повернення майна (коштів) на підставі п.3 ч.3 ст.1212 ЦК України (постанова Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 537/4259/15-ц (провадження № 61-592св20)).

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Щодо твердження відповідачки та її представника, що зазначені грошові кошти є подарунком, оскільки сторони перебували в романтичних відносинах, то такі доводи суперечать цивільному законодавству: Сімейному Кодексу України та Цивільному Кодексу України.

Відповідно до положень ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів творчої діяльності, завдання шкоди іншій особі, інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо із актів цивільного законодавства (ч.3 ст.11 ЦК України), а у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (ч.5 ст.11 ЦК України).

Згідно зі ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала, що сторони перебували у романтичних стосунках, позивача вона бачила вдома у відповідачки, він приїздив до відповідачки до листопада 2019 року. Знає, що у середині серпня 2019 року був перерахунок коштів відповідачці, але яка сума коштів вона не пам`ятає. Ці кошти ОСОБА_2 заплатила за газопостачання через інтернет по телефону. Особисто вона не бачила передачі ОСОБА_1 грошей відповідачці.

Отже, належними і допустимими доказами відповідачем не доведено, що вона отримала 8000 грн. як дарунок, так як письмово такий договір не укладався, а свідком сторони відповідача не підтверджений факт дарування вказаних коштів позивачем відповідачці.

Доказів того, що сторони були заручені і позивач надавав матеріальну допомогу відповідачці як своїй нареченій також не підтверджено.

Отже, суд вважає, що у даному спорі заявлена позивачем вимога щодо надання грошових коштів відповідачці у сумі 8000,00 грн. є доведеною, дані кошти є безпідставно набутими та підлягають поверненню відповідачкою.

При цьому, суд зазначає, що достеменно установити на якій підставі ці кошти надавалася позивачем відповідачці, суду не видалося за можливе, оскільки позивач стверджував, що позичив ці кошти відповідачці, а остання стверджувала, що вона ці кошти отримала від позивача як фінансову допомогу для погашення заборгованості за газопостачання під час їх взаємовідносин, а коли стосунки між ними не склалися позивач почав вимагати повернення цих коштів.

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення із відповідачки коштів, які він тричі давав у борг відповідачці, та які складають суму у розмірі 11900,00 грн. суд погоджується із позицією сторони відповідача та вважає, що отримання цих коштів відповідачкою не були доведені належними та допустимими доказами з боку позивача. На підтвердження цих вимог позивачем було надано довідку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про зняття ним готівки у банкоматі відділення банку за адресою: вул.Горького, буд.26, м.Тростянець, у сумі 5000,00 грн. Суд вважає, що зазначена довідка не є належним доказом, оскільки крім зняття позивачем готівки у сумі 5000,00 грн. не підтверджує факту набуття будь-яким способом цих коштів відповідачкою.

Ураховуючи викладене, зважаючи на докази, які підтверджують отримання відповідачкою шляхом перерахування на її картковий рахунок коштів у сумі 8000,00 грн., що фактично було підтверджено самою відповідачкою, але не визнано природу набуття нею цих коштів, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд керується положеннями ст.141 ЦПК України.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково у сумі 8000,00 грн., тобто на 40,2%, тому із відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 338,00 грн. (840,80 грн. х 40,2%) судового збору.

На підставі викладеного та керуючись вимогами статей ст.ст.12,13,141,259,264,265,

279,354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 8000,00 грн. (вісім тисяч грн. 00 коп.), як набутих без достатніх правових підстав, та 338,00 грн. (триста тридцять вісім грн. 00 коп.) у відшкодування судових витрат, у задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_5 від 16.05.2015, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ).

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Сумського апеляційного суду через Тростянецький районний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 05.03.2021.

Суддя О.С.Линник