УХВАЛА

про забезпечення позову

Справа № 621/2682/21

Провадження 2/621/1081/21

29 грудня 2021 року м. Зміїв Харківської області

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючий суддя В.Філіп`єва

секретар судового засідання А.Лацько

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває цивільна справа № 621/2682/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ІІІ особа Служба у справах дітей Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області, про визначення місця проживання дитини.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 06.12.2021 року за клопотанням представника відповідача підготовче засідання по справі відкладено до 11.01.2022 року.

24 грудня 2021 року від позивача ОСОБА_3 надійшла заява про забезпечення позову, в обґрунтування якої зазначила, що для забезпечення права позивача на спілкування з дитиною та участі у її вихованні, оскільки відповідач чинить реальні перешкоди у спілкуванні з дитиною, забрав її від матері та не дає бачитися, та враховуючи можливий тривалий судовий розгляд, просить суд вжити відповідні заходи шляхом встановлення обов`язку відповідачу ОСОБА_2 не чинити перешкоди позивачеві у спілкуванні, вихованні та побаченні з сином, а саме надання позивачеві з понеділка по середу кожного тижня можливості забирати малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для проживання з нею, а також можливості безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з сином кожного дня з четверга по неділю з 09:00 години до 14:00 години.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 28.12 2021 року (з урахуванням святкових та вихідних днів) в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

29 грудня 2021 року від позивача ОСОБА_3 надійшла заява про забезпечення позову, в якій вона зазначила, що ОСОБА_5 (згідно заяви) ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є першою дитиною позивача та відповідача, викрадений батьком та не ходить до дитсадочку, примусово розлучена з матір`ю, в зв`язку з чим позивач 06.12, 18.12, 19.12, 21.12, 23.12-26.12.2021 року зверталася до органу поліції. В сім`ї відповідача відбуваються бійки між ним та його батьком, свідком яких є дитина, позивач дуже хвилюється за сина, оскільки відносини між сторонами негативно впливають на дитину, поведінка відповідача може призвести до руйнування нормальних психо-емоційних зв`язків між нею та сином, в зв`язку з чим просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_2 передати дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на постійне перебування разом із матір`ю з наданням можливості батькові бачитись з дитиною не більше 10 годин на тиждень або надати можливість матері бачитися з дитиною наодинці за графіком, встановленим на розсуд суду.

До заяви про забезпечення позову заявником надано висновок експерта (фахівця з питань судової експертизи) № 2021/12/29 від 29.12.2021 року ОСОБА_7 за результатами психологічних досліджень аналізу сімейних взаємовідносин та діагностики батьківських відносин, копії пояснень ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , копія Витягу з ЄРДР № 0000180 від 30.10.2021р за ч.1 ст.125 КК України, відповіді відділу поліції за результатами звернень позивачки.

Відповідно до положень статті 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Дослідивши доводи поданої заяви, суд зазначає наступне:

Згідно з ч.1, ч.2 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до п.2,п.3 ч.1 статті 150 ЦПК України, позов забезпечується, крім іншого, забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин. Згідно ч.10 цієї ж статті, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Згідно положень статей 149,150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому забезпечення позову не порушує принцип змагальності і процесуальної рівноправності сторін. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися.

Основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HANT v. UKRAINЕ, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Крім того, ЄСПЛ також наголошує про необхідність та важливість контакту дитини з кожним із батьків під час тривання судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дітей. У рішенні від 04 вересня 2018 року "Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії" (заява № 6221/14) ЄСПЛ вважав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі, зі встановленням графіку відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, а тому допустимим є встановлення такого графіку до закінчення розгляду справи по суті, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції щодо права на повагу до його приватного i сімейного життя.

Судом встановлено, що на даний час існує спір про визначення місця проживання дитини й між сторонами склалися стосунки, які позбавляють можливості позивача регулярно спілкуватися з сином.

На момент пред`явлення позову дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з батьком відповідачем ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Доказами, наданими позивачем до заяви про забезпечення позову, підтверджується, що відповідач чинить перешкоди позивачці у спілкуванні з малолітнім сином, не надає можливості бачитися з дитиною й приймати участь у його вихованні, що негативно впливає на емоційний стан трирічної дитини та призводить до руйнування психо-емоційних зв`язків матері й дитини.

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до частин першої і другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Такою ж є й позиція Верховного Суду, який в своїй постанові від 29.09.2021 року у справі № 490/1087/21 зазначив, що системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що мати, яка проживає окремо від дитини, має рівні права на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Суд також враховує, що можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини може негативно вплинути на психоемоційний стан дитини, позбавленої контакту з матір`ю, а тому сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю.

Отже, з метою запобігання можливим негативним наслідкам тривалості судового розгляду, пов`язаного з всебічним дослідженням обставин справи, до остаточного вирішення питання про визначення місця проживання малолітньої дитини, суд вважає за необхідне застосувати захід забезпечення позову у спірних правовідносинах із дотриманням вимог законодавства, яким врегульовано правовий механізм забезпечення позову.

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, враховуючи право матері на особисте спілкування з дитиною, відсутність випадків, які обмежують право на таке спілкування, а також те, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання малолітнього сина і саме під час вирішення даного спору підлягають доведенню твердження позивача про неправомірну зміну місця проживання дитини, що не може бути вирішено під час розгляду заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку про доцільність забезпечення позову шляхом зобов`язання відповідача надати позивачу рівної можливості безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітнім сином ОСОБА_19 щонеділі з 13.00 години середи по 08.00 годину неділі без присутності батька за місцем перебування (проживання) позивача.

Суд вважає, що встановлення такого графіку участі обох батьків у вихованні й спілкуванні з дитиною забезпечує рівність прав кожного з учасників справи, відповідає найкращим інтересам дитини та усуває загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про визначення місця проживання дитини.

Спільне проведення часу матері та дитини без участі батька є співмірним заходом забезпечення позову, не порушує прав відповідача та не призведе до негативних наслідків для останнього, та не є тотожним позовним вимогам про визначення місця проживання дитини.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст. 149-150, 153, 260-261, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Зобов`язати відповідача ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 забезпечити позивачці ОСОБА_1 безперешкодне спілкування, побачення та спільне проведення часу з малолітнім сином ОСОБА_19 , 06.07.2018 року щонеділі у дні тижня з 13.00 години середи по 08.00 годину неділі без присутності батька за місцем перебування (проживання) позивача з обов`язковим поверненням дитини за місцем проживання відповідача з 08.00 години неділі до 13.00 години середи.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Оскарження ухвали не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 28.12.2021 року.

Суддя: В.Філіп`єва