КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2021 року м. Київ

Справа № 371/1558/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України, яка подана представником Бубликом Антоном Віталійовичем, на рішення Миронівського районного суду Київської області від 15 червня 2021 року, ухвалене у складі судді Капшук Л.О.,

у справі за позовом Моторного ( транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

У грудні 2018 року позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до суду з вказаним позовом до відповідача ОСОБА_1 , посилаючись на ті обставини, що 08 жовтня 2016 року о 10 годині на 52 км автодороги Київ-Знам`янка сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля «CHEVROLET AVEO», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «MERCEDES», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . В результаті зіткнення мало місце пошкодження транспортних засобів.

Відповідно до довідки про дорожньо-транспортну пригоду, після настання дорожньо-транспортної пригоди співробітниками поліції були складені протоколи про адміністративне правопорушення відносно обох водіїв.

Постановами Обухівського районного суду Київської області водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнано винуватими у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, на обох водіїв накладено адміністративне стягнення у виді штрафу .

11 жовтня 2016 року власник пошкодженого автомобіля марки «CHEVROLET AVEO», ОСОБА_2 звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про виплату страхового відшкодування.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «CHEVROLET AVEO», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована відповідно до полісу № АЕ/6212981 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія».

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «MERCEDES», д.н.з. НОМЕР_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди, не була застрахована в жодній страховій компанії.

За дорученням МТСБУ врегулювання даної справи було доручено Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Країна». За дорученням ПрАТ «СК «Країна» було проведене незалежне автотоварознавче дослідження пошкодженого у ДТП транспортного засобу автомобіля марки «CHEVROLET AVEO», д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до звіту серія SL № 24435 від 28 жовтня 2016 року, розмір матеріального збитку, спричиненого власнику в результаті пошкодження автомобіля марки «CHEVROLET AVEO», д.н.з. НОМЕР_1 , становить 48 470, 88 грн. з ПДВ.

У зв`язку з тим, що винних у дорожньо-транспортній пригоді було двоє водіїв, на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ було прийнято рішення про поділ навпіл розміру завданого збитку власнику автомобіля марки «CHEVROLET AVEO», д.н.з. НОМЕР_1 , та зменшення виплати на суму ПДВ. Тому МТСБУ сплатило на користь власника транспортного засобу марки «CHEVROLET AVEO», д.н.з. НОМЕР_1 , грошові кошти в сумі 22 090 грн. 21 коп.

Також позивачем було сплачено витрати за послуги з врегулювання справи № 36562 в сумі 1300 гривень.

В добровільному порядку витрати відповідачем не відшкодовані, а тому позивач просив стягнути понесені ним регламентні виплати, а саме - страхове відшкодування в розмірі 22 090,21 гривень та витрати за послуги з врегулювання справи № 36562 в розмірі 1300 гривень та понесені судові витрати в розмірі 1762 гривні.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 15 червня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України в порядку регресу суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 9694 грн. 18 коп., та понесені судові витрати у виді судового збору в розмірі 730 грн. 27 коп., а всього 10424 грн. 27 коп.

Відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення вартості послуг з врегулювання справи в сумі 1300 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник МТСБУ - Бублик А.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись його незаконність, необґрунтованість, порушення норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що позивач вважає необґрунтованими та безпідставними висновки суду першої інстанції щодо визначення судом першої інстанції ступеню вини кожного учасника в ДТП в процентному співвідношенні під час розгляду цивільної справи щодо відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та у зв`язку з цим - про зміну розміру частки відшкодування відповідачем завданих збитків.

Зазначений висновок суду спростовується тим, що, як вбачається з тексту обох постанов суду про притягнення водіїв до адміністративної відповідальності, під час розгляду адміністративних матеріалів суддями Обухівського районного суду Київської області ступінь вини кожного з водіїв в настанні дорожньо-транспортної пригоди не встановлювалась, більш того, ані відповідачем, ані гр. ОСОБА_2 не заявлялись відповідні клопотання щодо визначення в процентному співвідношенні ступеню вини кожного з них, жодним з них вищевказані постанови не оскаржувались в апеляційному порядку.

У зв`язку з тим, що винних у дорожньо-транспортній пригоді було двоє водіїв, на підставі ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачем було прийнято рішення про поділ навпіл (50%) розміру завданого збитку власнику автомобіля «Шевроле» д.н.з. НОМЕР_1 та зменшення виплати на суму ПДВ.

Крім того, вказує, що жодних заборон щодо стягнення з відповідача понесених додаткових витрат з врегулювання справ ні в пунктах 38.2, 38.2.1. статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ні в статті 38 даного Закону України в цілому не міститься. Тому вважає, що судом першої інстанції не вірно тлумачено зміст ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що призвело до невірного застосування норм матеріального права та до необґрунтованої відмови у стягненні з відповідача на користь позивача витрат за послуги з врегулювання справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що у постанові Обухівського районного суду Київської області від 21 жовтня 2016 року у справі № 372/2792/16-п про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення за ст. 124 КУпАП ОСОБА_2 та постанові Обухівського районного суду Київської області від 21 жовтня 2016 року у справі № 372/2793/16-п про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення за ст. 124 КУпАП ОСОБА_1 ступінь вини кожного з водіїв не встановлювалася.

Проте, досліджуючи обставини, встановлені в постановах Обухівського районного суду під час розгляду справ про адміністративне правопорушення, порушених відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , та, оцінюючи вказані обставини, як докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що до виникнення аварійної ситуації призвели дії саме ОСОБА_2 . Вказану обставину суд вважав істотною, а тому і такою, що впливає на визначення розміру частки відшкодування шкоди.

За викладених обставин, суд дійшов висновку про встановлення ступеня вини ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у співвідношенні 80 % на 20 %. Тому, розмір частки відшкодування шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 судом визначено як 20 % загального розміру шкоди, заподіяної транспортному засобу «CHEVROLET AVEO», д.н.з. НОМЕР_1 , що становить: 48470,88 грн. х 20 % = 9694,18 грн. Тому вважав, що саме в частині стягнення вказаної суми позовні вимоги підлягають задоволенню.

Таким чином, з урахуванням ступеня вини кожного з осіб, які стали учасниками дорожньо-транспортної пригоди, частка розміру відшкодування шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 визначена судом як 20 % загального розміру шкоди, заподіяної транспортному засобу «CHEVROLET AVEO», д.н.з. НОМЕР_1 , і становить 9694,18 гривень.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки вони зроблені без дотримання норм процесуального права, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 жовтня 2016 року о 10 годині на 52 км автодороги сполученням «Київ-Знам`янка» трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «CHEVROLET AVEO», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля марки «MERCEDES», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . В результаті зіткнення мало місце пошкодження транспортних засобів. Працівниками поліції було складено протоколи про адміністративне правопорушення відносно обох водіїв.

Постановою судді Обухівського районного суду Київської області від 21 жовтня 2016 року у справі № 372/2792/16-п ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Постановою судді Обухівського районного суду Київської області від 21 жовтня 2016 року відповідача у справі № 372/2793/16-п ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля марки «CHEVROLET AVEO», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована відповідно до полісу № АЕ/6212981 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія». Строк дії страхового полісу з 18 червня 2016 року по 17 червня 2017 року. Страхувальником є ОСОБА_2 . Вказана обставина підтвердженна даними полісу № АЕ/6212981 від 17 червня 2016 року (а.с.7).

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «MERCEDES», д.н.з. НОМЕР_2 , не була застрахована в жодній страховій компанії, що підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ від 11 жовтня 2016 (а.с. 8).

11 жовтня 2016 року власник пошкодженого транспортного засобу автомобіля марки «CHEVROLET AVEO» ОСОБА_2 повідомив позивача про страховий випадок. 11 листопада 2016 року він звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 40).

17 жовтня 2016 року начальним департаменту внутрішнього страхування МТСБУ було надано доручення № 3/1-05/36562/вих1 на виконання робіт по справі № 36562 Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Країна» (а.с.12).

За дорученням ПрАТ «СК «Країна» було проведене незалежне автотоварознавче дослідження пошкодженого у ДТП транспортного засобу автомобіля марки «CHEVROLET AVEO», д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до звіту серія SL № 24435 від 28 жовтня 2016 року розмір матеріального збитку спричиненого власнику в результаті пошкодження автомобіля марки «CHEVROLET AVEO», д.н.з. НОМЕР_1 , становить 48 470, 88 грн. з ПДВ.

Вказана обставина підтверджується даними звіту серії SL № 24435 від 28 жовтня 2016 року, проведеного ТОВ АК «Укравтоекспертиза» (а.с.а.с. 13-39).

Згідно з довідкою № 1 від 10 лютого 2017 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, розмір страхового відшкодування шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу, розрахований в сумі 22 090, 21 грн.

Вказана сума становить 50% від розміру завданого збитку власнику автомобіля марки «CHEVROLET AVEO», д.н.з. НОМЕР_1 , та зменшення виплати на суму ПДВ. Сума розрахована МТСБУ з врахуванням обопільної вини власників транспортних засобів у дорожньо - транспортній пригоді та вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». (а.с. 41).

17 лютого 2017 року МТСБУ видано наказ № 1440 про відшкодування ОСОБА_2 шкоди з фонду захисту потерпілих у розмірі 22090,21 грн.

22 лютого 2017 року вказана сума коштів була перерахована ОСОБА_2 платіжним дорученням № 1440рв від 21 лютого 2017 року (а.с. 41 зв., 42).

21 лютого 2017 року позивачем на адресу відповідача направлено претензію щодо відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП (а.с. 43).

23 березня 2018 року АО «Адвокатська фірма «Лігал Лайн» на адресу відповідача направлено вимогу про компенсацію регламентних виплат на суму 23390,21 грн., яку відповідач отримав 28 березня 2018 року.

Вказані обставини підтверджуються даними вимоги № 0037-05/03-18 від 27 березня 2018 року та трекінгом відстеження на офіційному сайті АТ «Укрпошта» (а.с. 44-45). Однак у добровільному порядку відповідач не компенсував позивачу витрати по виплаті страхового відшкодування.

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно підпункту 38.2.1. пункту 38.2. статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Таким чином, зазначеним Законом встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди заподіяної потерпілій у ДТП особі, а саме: в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Встановивши, що МТСБУ сплатило страхове відшкодування ОСОБА_2 , а тому, відповідно до частини 1 статті 1191 ЦК України, має право зворотної вимоги (регресу) до відповідача, суд першої інстанції у цій частині дійшов вірного висновку про застосування норм матеріального права та наявності підстав для відшкодування шкоди МТСБУ в порядку регресу.

Разом з тим, визначаючи розмір такого відшкодування, суд першої інстанції вважав за необхідне встановити ступінь вини кожного водія у ДТП та стягнути відшкодування у порядку регресу лише у розмірі 20% від суми заподіяної шкоди, оскільки, досліджуючи обставини, встановлені в постановах Обухівського районного суду під час розгляду справ про адміністративне правопорушення, порушених відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , та, оцінюючи вказані обставини, як докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що до виникнення аварійної ситуації призвели дії саме ОСОБА_2 . Вказана обставина є істотною, а тому і такою, що впливає на визначення розміру частки відшкодування шкоди.

Проте колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до звіту серія SL № 24435 від 28.10.2016 року розмір матеріального збитку, спричиненого власнику в результаті пошкодження «Шевроле» д.н.з. НОМЕР_1 становить 48 470, 88 гри. з ПДВ.

У зв`язку з тим, що винними у дорожньо-транспортній пригоді визнано обох водіїв, на підставі вищевказаних норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ було прийнято рішення про поділ навпіл (50%) розміру завданого збитку власнику автомобіля «Шевроле» д.н.з. НОМЕР_1 та зменшення виплати на суму ПДВ.

Отже, власнику автомобіля «Шевроле» д.н.з. НОМЕР_1 по справі № 35499 МТСБУ була відшкодована завдана матеріальна шкода в сумі 22 090, 21 грн., що підтверджується платіжним дорученням за № 1440рв від 21.02.2017 року.

Порядок відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, встановлено статтею 1188 ЦК України.

Положеннями частини першої статті 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

У пункті 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК України). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.

Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК України, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

Відповідно до частини 1 пункту 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Крім того, відповідно до частини 2 пункту 36.2. статті 36 Закону України передбачено, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Таким чином, здійснюючи виплату відшкодування власнику автомобіля «Шевроле» д.н.з. НОМЕР_1 в розмірі 50% вартості майнової шкоди, тобто в сумі 22 090, 21 грн., позивач керувався положеннями ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який є спеціальним та підлягав обов`язковому застосуванню позивачем при розрахунку відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, отримавши 01 лютого 2019 року копію ухвали суду про відкриття провадження, копію позовної заяви МТСБУ, відповідач ОСОБА_1 не подавав до суду відзиву на позовну заяву, тобто заперечень проти позовних вимог не висловлював.

З урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях покладає на відповідача обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а на позивача обов`язок доведення наявності шкоди та її розмір.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).

Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 753/10580/14-ц, обсяг цивільно-правової відповідальності особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову, встановлюється судом у порядку доказування.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які заперечення відповідача ОСОБА_1 стосовно обсягу його цивільно-правової відповідальності, розміру відшкодування, що підлягає стягненню в порядку регресу, заперечення щодо ступеню вини в ДТП кожного з водіїв. Відповідно належних доказів щодо відсутності технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «Шевроле Авео» НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 - відповідач ОСОБА_1 не подавав.

Постановою Обухівського районного суду Київської області від 21 жовтня 2016 року у справі № 372/2792/16-п про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП встановлено, що 08 жовтня 2016 року о 10 год. на 52 км автодороги Київ - Знам`янка поза населеним пунктом водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Шевроле, НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху, а саме при здійсненні розвороту наліво, не включивши завчасно поворот ліворуч (за 150 метрів поза містом), тобто не попередивши інших учасників дорожнього руху про зміну напрямку руху, різко зупинився на ділянці дороги, яка не супроводжувалася вказівками дорожніх знаків на напрямки населених пунктів ліворуч, при цьому допускала такий розворот дорожньою розміткою. В результаті різкої зупинки водія ОСОБА_2 для здійснення маневру на розворот ліворуч водій автомобіля Мерседес НОМЕР_2 ОСОБА_1 , який з`їжджав з полоси розгону та рухався позаду автомобіля, належного ОСОБА_2 , не встиг здійснити екстрене гальмування, в результаті чого сталося зіткнення автомобілів, які отримали механічні ушкодження.

Постановою Обухівського районного суду Київської області від 21 жовтня 2016 року у справі № 372/2793/16-п про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП ОСОБА_1 встановлено, що 08 жовтня 2016 року о 10 год. на 52 км автодороги Київ - Знам`янка водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Мерседес НОМЕР_2 , з`їжджав з полоси розгону та рухався позаду автомобіля «Шевроле Авео» НОМЕР_1 , належного ОСОБА_2 , не дотримався безпечної дистанції, не встиг здійснити екстрене гальмування в результаті чого сталося зіткнення автомобілів, які отримали механічні ушкодження.

У вказаній постанові суд зазначив, що зі сторони ОСОБА_1 мало місце порушення п. 13.1 ПДР України, відповідно до якого водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

При цьому зазначена постанова не містить оцінки дій ОСОБА_1 щодо порушення ним п. 12.3 ПДР України, тоді як у довідці про дорожньо-транспортну пригоду від 08.10.2016 року Обухівського відділу поліції ГУНП у Київській області зазначено, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_1 саме пункту 12.3 Правил дорожнього руху України ( а.с. 5).

Відповідно до п. 12.3 ПДР України, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Покладаючи в основу висновку про визначення ступеню вини ОСОБА_1 - 20%, а ОСОБА_2 - 80%, суд першої інстанції послався на покази свідка ОСОБА_3 , що зазначені у постанові Обухівського районного суду у справі № 372/2792/16-п.

Однак колегія суддів вважає, що зазначений висновок зроблений без дотримання норм процесуального права, оскільки клопотань про допит зазначеного свідка сторони не заявляли, відповідно свідок не був допитаний судом при розгляді цивільної справи. При цьому зі змісту постанови у справі про адміністративне правопорушення № 372/2792/16-ц покази зазначеного очевидця прийняті до уваги як доказ вини ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 2 ст. 229 ЦПК України докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про визначення обсягу відповідальності ОСОБА_1 та визначення ступеню його вини - 20% зроблений з порушенням норм процесуального права, оскільки за відсутності в матеріалах справи заперечень з боку відповідача ОСОБА_1 проти позову щодо визначення обсягу його відповідальності МТСБУ в розмірі 50% відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів того, порушення яких саме пунктів Правил дорожнього руху України кожним із водіїв знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із заподіянням шкоди та у якому обсязі, зазначений висновок суду колегія суддів вважає необґрунтованим.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За викладених обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги МТСБУ є обґрунтованими, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог про відшкодування шкоди та стягнення витрат по сплаті судового збору з ухваленням нового судового рішення про задоволення цих позовних вимог та стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь МТСБУ суми відшкодування у порядку регресу в розмірі 22 090 грн. 21 коп., а також судових витрат позивача по сплаті судового збору за подання позовної заяви - 1762 грн., за подання апеляційної скарги - 2643 грн., а всього - 4405 грн.

Крім того, звертаючись до суду з даним позовом, позивач також просив стягнути з відповідача суму в розмірі 1300 грн. за послуги з врегулювання справи, до яких позивачем віднесено послуги працівників ПАТ «Страхова компанія «Країна» по збору документів, проведення автотоварознавчої експертизи.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення вартості послуг з врегулювання справи у розмірі 1300 грн., суд першої інстанції виходив з того, що такі виплати страховика не є страховим відшкодуванням, а пов`язані з його внутрішньогосподарською діяльністю, а також не є витратами, що підлягають стягненню з особи, яка відповідальна за спричинену шкоду.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки відповідно до пункту 8 «Порядку залучення Моторним (транспортним) страховим бюро України аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, для визначення причин настання страхових випадків та розміру збитків», затвердженого Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 23 лютого 2006 року № 5417 для визначення причин настання страхових випадків та розміру збитків МТСБУ здійснює оплату послуг представників МТСБУ за рахунок коштів відповідного централізованого страхового резервного фонду.

Як вбачається з платіжного доручення від 15 грудня 2016 року МТСБУ було перераховано на рахунок ПАТ СК «Країна» за послуги з врегулювання згідно з рахунком № 70/СВ/2016 від 10.11.2016 року , справа 36562, суму в розмірі 1300 грн.

Разом з тим, враховуючи, що матеріали справи не містять документальних підтверджень про те, які саме послуги було фактично надано МТСБУ працівниками ПАТ СК «Країна» з врегулювання справи, тоді як звіт про оцінку вартості матеріального збитку було виконано ТОВ «АК «Укравтоекспертиза» та вартості складання звіту матеріали справи також не містять, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення вартості зазначених послуг колегія суддів вважає правильними, а тому оскаржуване рішення у цій частині слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України, яка подана представником Бубликом Антоном Віталійовичем, - задовольнити частково.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 15 червня 2021 року в частині вирішення позовних вимог про відшкодування шкоди та стягнення витрат по сплаті судового збору - скасувати та ухвалити в цій частині постанову:

Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України () в порядку регресу суму виплаченого відшкодування у розмірі 22 090 (двадцять дві тисячі дев`яносто) грн. 21 коп. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4405 ( чотири тисячі чотириста п`ять) грн.

В іншій частині рішення Миронівського районного суду Київської області від 15 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 24 грудня 2021 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.