ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2498/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2021 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Ляшенко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення та зустрічним позов Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко Олени Володимирівни, ОСОБА_1 , державної організації "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" про визнання протиправними дій приватного нотаріуса щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, скасування нотаріальної дії, свідоцтва про право власності на нерухоме майно й визнання права власності на нерухоме майно, суд - ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Фідобанк» про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення. Мотивуючи свої вимоги тим, що 18 грудня 2015 між ПАТ "Фідобанк" та ОСОБА_1 укладено договір банківського вкладу у сумі 130 000 доларів США на строк до 18 червня 2016 року на строк, а 04 лютого 2016 між цими ж сторонами укладено другий договір банківського вкладу у сумі 170 000 доларів США на строк до 04 серпня 2016 року, загальна сума вкладів склала 300 000 долдарів США. У забезпечення виконання зобов`язань за вказаними договорами, між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки від 30 жовтня 2015 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалкою Р.О., відповідно до умов якого банк (іпотекодавець) передав в іпотеку ОСОБА_1 (іпотекодержатель) нерухомість, а саме: нежитлове приміщення з № 1 по № 17, групи приміщень № 513 - салон краси (в літері А), загальною площею 176,3 кв.м., розрашованого в будинку АДРЕСА_1 , що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі продажу нерухомого майна від 10.08.2007 року. 09 вересня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. проведено перереєстрацію права власності іпотечного майна на ОСОБА_1 на підставі договору іпотеки від 30 жовтня 2015 року. Набувши права власності на вказане майно, ОСОБА_1 стало відомо, що колишній його власник - ПАТ «Фідобанк» без будь-якої правової підстави розмістив відділення свого банку та його майно у нежитловому приміщення з № 1 по № 17, групи приміщень № 513 - салон краси (в літері А), загальною площею 176,3 кв.м., що в будинку АДРЕСА_1 , яке належить йому на праві власнсоті. У зв`язку із чим ним на адресу банку направлено листа від 10 листопада 2016 року з пропозицією укласти договір оренди нежитлового приміщення або звільнити таке приміщення, проте отримав відповідь від банку про те, що банк не визнає право позивача на вказане нежитлове приміщення, відтак звільнити приміщення відмовився. Вважає, що своїми протиправними діями банк порушує право позивача на вільне користування майном, яке йому належить на праві приватної одноособової власності, й просить покласти на відповідача обов`язок усунути перешкоди позивачу у користуванні майном шляхом виселення такого відповідача із незаконно займаного ним приміщення, посилаючись на інститут права власності.

ПАТ «Фідобанк» звернувся до суду із зустрічним позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В., ОСОБА_1 , державної організації "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" про визнання протиправними дій приватного нотаріуса щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, скасування нотаріальної дії, свідоцтва про право власності на нерухоме майно й визнання права власності на таке нерухоме майно (а.с. 109 - 125 том 2).

Мотивуючи свої вимого тим, що 18 грудня 2015 між ПАТ "Фідобанк" та ОСОБА_1 укладено договір банківського вкладу у сумі 130 000 доларів США на строк до 18 червня 2016 року на строк, а 04 лютого 2016 між цими ж сторонами укладено другий договір банківського вкладу у сумі 170 000 доларів США на строк до 04 серпня 2016 року, загальна сума вкладів 300 000 долдарів США.

У забезпечення виконання зобов"язаннь за вказаними договорами, між ПАТ "Фідобанк" та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки від 30 жовтня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округуПадалкою Р.О., відповідно до умов якого банк (іпотекодавець) передав в іпотеку відповідачу (іпотекодержатель) нерухомість, а саме: нежитлове приміщення з № 1 по № 17, групи приміщень № 513 - салон краси (в літері А), загальною площею 176,3 кв.м., що в будинку АДРЕСА_1 , що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі продажу нерухомого майна від 10 серпня 2007 року.

20 травня 2016 року Правлінням Національного банку України прийнято Постанову № 8 «Про віднесення ПАТ «Фідобанк» до категорії неплатоспроможних», на підставі чого Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 783 від 20.05.2016 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Фідобанк».

Тимчасову адміністрацію було запроваджено строком на один місяць з 20.05.2016 року по 19.06.2016 року, який згодом було продовжено до 19.07.2018 року.

Згідно протоколу від 10.06.2016 року засідання комісії з перевірки правочинів за кредитними операціями, вказаною комісією було виявлено договір іпотеки від 30 жовтня 2015 року укладений з ОСОБА_1 , після дослідження якого комісія вирішила, що вказаний договір має всі ознаки, передбачені п. 5, 7 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" щодо визнання договору нікчемним.

16 черня 2016 року ПАТ «Фідобанк» було направлено ОСОБА_1 відповідне повідомлення щодо нікчемності правочину та застосовано наслідки нікчемного правочину з посиланням на п. 5, 7 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а також 17 червня 2016 року на адресу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Палалка Р.О. надіслано повідомлення про визнання договору іпотеки нікчемним відповідно до п. 5, 7 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з прохання здійснити реєстраційні дії щодо зняття заборони відчуження державної реєстрації, припинення обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації, припинення іншого речового права (іпотеки) в Державному реєстрі речових прав на предмет іпотеки тощо. Проте нотаріус відмовив ПАТ «Фідобанк» у задоволенні його звернення, посилаючись на Закон України "Про нотаріат" та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

10 серпня 2016 року ПАТ «Фідобанк» отримав вимогу ОСОБА_1 про усунення порушення - повідомлення у порядку ст.ст. 35, 38 Закону України "Про ітотеку". У зазначеній вимозі ОСОБА_1 просив протягом 30 днів з моменту отримання вимоги виконати зобов`язання за депозитним вкладом 130 000 долдарів США із роз`ясненням, що у разі невиконання претензії, він зверне стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України "Про ітотеку".

12 серпня 2016 року ПАТ «Фідобанк» повторно звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Палалка Р.О. з повідомленням про вимогу зняти заборону на відчуження майна, а також не проводити будь-які реєстраційні дії щодо відчуження предмету іпотеки на користь третіх осіб з посиланням на договір іпотеки та визнання тимчасовою адміністрацією ПАТ «Фідобанк» згідно його рішення договору іпотеки нікчемним.

Згідно листа ОСОБА_1 від 10 листопада 2016 року ПАТ «Фідобанк» стало відомо, що ОСОБА_1 з 09 вересня 2016 року є власником предмета іпотеки, право власності на яке зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В.

ПАТ «Фідобанк» вважає, що переєстрація нотаріусом права власності на предмет іпотеки з ПАТ «Фідобанк» на ОСОБА_1 є незаконною з тієї підстави, що вимога ОСОБА_1 не дотримана процедурою, визначеною ст.ст. 35, 38 Закону України «Про іпотеку», також не вирішено питання щодо вартості заставленого майна, не проведена оцінка такого майна. Окрім того, зважаючи на положення Закону України «Про вистему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, який регулює відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, й з урахуванням надіславного ПАТ «Фідобанк» повідомлення ОСОБА_1 про визнання банком договору іпотеки нікчемним й в силу вказаного закону такий договір є нікчемним, у зв`язку із чим просить визнати протиправними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно - предмету іпотеки за ОСОБА_1 , скасувати рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ОСОБА_1 , скасувати свідоцтво про право власності ОСОБА_1 на нерухоме майно - предмет іпотеки й визнати за ПАТ «Фідобанк» права власності на нерухоме майно.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом ОСОБА_2 , діючий на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 02 грудня 2019 року (а.с. 214 том 2), позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просив їх задовольнити - усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належним йому на праві власності нежитловим приміщенням, а саме: нежилі приміщення з № 1 (один) по № 17 (сімнадцять), групи приміщень № 513 - салон краси (в літері А), загальною площею 176, 3 кв м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 00, розрашованого в будинку АДРЕСА_1 , шляхом виселення ПАТ «Фідобанк» з вказаного нежилого приміщення, а у задоволенні зустрічного позову просив відмовити за необрунованістю.

Позивачем надано відзив на позов, у якому позивач вказує, що ним як іпотекодержателем дотримана уцілому процедура, визначена ст.ст. 35, 38 Закону України «Про іпотеку» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, надіслано боржнику - іпотедодавцю повідомлення у строк, визначений Закону України «Про іпотеку» про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, й таке повідомлення банком отримано, що підтверджується підписом уповноваженої особи, також нотаріусу надано оцінку вартості заставленого майна тощо. Доводи про незаконність набуття позивачем права власності на предмет іпотеки спростовує та вважає, що право власності на предмет іпотеки набуто у спосіб, визначений вказаним законом. Окрім того, просив звернути увагу, що доводи позивача за зустрічнии позовом спростовуються тим, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2018 року, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адмінстартвиного суду від 16 грудня 2019 року, позов ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Фідобанк» Коваленка О.В. про визнання протиправним та скасування рішення та повідомлення задоволено повністю та визнано протиправним й скасовано рішення та повідомлення від 16 червня 2016 року № 2-1-0-3-1/315-ВА Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Фідобанк» Коваленка О.В., тобто щодо нікчемності договору іпотеки.

В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом/ представник відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 , діючий на підставі довіреності від 04 січня 2021 року (а.с. 30 том 3), позовні вимоги первісного позову не визнав, зважаючи на їх необґрунтованість, зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити. Будуючи свої доводи на пріоритетності застосування до спірних правовідносин Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" як спеціального закону, адже згідно протоколу від 10 червня 2016 року засідання комісії з перевірки правочинів за кредитними операціями договір іпотеки від 30 жовтня 2015 року, укладений ПАТ «Фідобанк» з ОСОБА_1 має всі ознаки, передбачені п. 5, 7 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", яким визнано його нікчемним, а також незаконний намір позивача мати подвійне стягнення - за наслідком заборгованості у порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, так й стягнення за договором банківського вкладу.

Позивачем за первісним позовом надано заперечення від 28 листопада 2017 року на зустрічний позов (а.с. 221 - 223 том 2), зводячи свої висновки до того, що набуття права власності ОСОБА_1 є беззаперечним, адже виходячи із однорідної природи поруки та застави як засобів забезпечення виконання зобов`язання, а також того факту, що як порука, так й застава припиняються у разі припинення основного зобов`язання відповідно до ч.1 ст. 575, п.1 ч.1 ст. 593, ч.1 ст. 609 УК України, ч. ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека як вид застави припиняється в разі припинення основного зобов`язання (кредитного договору). Зважаючи на це, припинення юридичної особи у зв`язку із визнанням її банкрутом є підставою для припинення іпотеки, оскільки зобов`язання за кредитним договором припиняється. Оскільки на час виникнення та дії спірних правовідносин позивачем за зустрічним позовом зобов`язання за договором банківського вкладу від 04.02.2016 року та від 18.12.2015 року не виконані, тому звернення стягнення на предмет іпотеки є правомірним та законним заходом й вчиненим з метою задоволення вимог ОСОБА_1 як кредитора. Доводи відповідача щодо пріоритетності застосування до спірних правовідносин Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" як спеціального закону спростовує на підставі рішення суду, яким визнано протиправним й скасовано рішення та повідомлення від 16 червня 2016 року № 2-1-0-3-1/315-ВА Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Фідобанк», тобто щодо нікчемності договору іпотеки, як й позицію про намір позивача мати подвійне стягнення - за наслідком заборгованості у порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, так й стягнення за договором банківського вкладу.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.О. в судове засіданні повторно не з`явивились, про час та місце розгляду справи повідомлена згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судої влади (суду).

Водночас, нотаріусзвернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності відповідно до повідомлення від 27 листопада 2017 року (а.с. 1 - 3 том 2), із викладеною позицією про відмову у задоволенні зустрічного позову в частині вимог до такого нотаріуса, мотивуючи свої доводи тим, що процедура реєстрації права власності за ОСОБА_1 нежитлового приміщення дотримана відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку».

Відповідач в особі державної організації "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" в судове засіданні повторно не з`явивився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судої влади (суду).

Фондом гарантування вкладів фізичних осіб надано відзив на позов від 27 листопада 2017 року (а.с. 117 - 119 том 2), у якому просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, а зустрічний позов - ПАТ «Фідобанк» задовольнити, зважаючи, що у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його вкладниками/кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, і цей закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів Україин у цих правовідносинах.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).

За таких підстав суд визнав за можливе розглядати справу за відсутності відповідачів за зустрічним позовом - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.О. та державної організації "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб"на підставі наявних у справі доказів та за погодженням сторін й згідно поданими такими відповідачами заяв, з урахуванням наданими ними відзивами на позов.

Справа розглядалась у порядку загального позовного провадження.

Вислухавши пояснення сторін за первісним позовом та зустрічним позовом, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що первісним позов підлягає задоволенню, а зустрічний - відмові у його задоволенні із наступних підстав.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч.ч. 5,6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, с обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-прівовнй акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Вирішуючи первісний позов про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення, а також зустрічний позов про визнання протиправними дій приватного нотаріуса щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, скасування нотаріальної дії, свідоцтва про право власності на нерухоме майно й визнання права власності на нерухоме майно,судом встановлені такі правовідносини.

Так, 18 грудня 2015 року та 04 лютого 2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Фідобанк» було укладено договори банківського вкладу, відповідно до яких ОСОБА_1 передав, а ПАТ «Фідобанк» прийняв грошові кошти у сумі 130 000 доларів США на строк до 18 червня 2016 року та у сумі 170 000 доларів США на строк до 04 серпня 2016 року відповідно, загальна сума вкладів 300 000 долдарів США.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаними договорами, між ОСОБА_1 та ПАТ «Фідобанк» укладено договір іпотеки від 30 жовтня 2015 року, із внесенням змін до нього, що складають його невід`ємну частину, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалкою Р.О., відповідно до умов якого банк (іпотекодавець) передав в іпотеку відповідачу (іпотекодержатель) нерухомість, а саме: нежитлове приміщення з № 1 по № 17, групи приміщень № 513 - салон краси (в літері А), загальною площею 176,3 кв.м., розрашованого в будинку АДРЕСА_1 (а.с. 1 - 9, 10 - 11, 12 - 13 том 1).

09 вересня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. проведено реєстрацію права власності іпотечного майна, належного ПАТ «Фідобанк», а саме - нежитлового приміщення з № 1 по № 17, групи приміщень № 513 - салон краси (в літері А), загальною площею 176,3 кв.м., розрашованого в будинку АДРЕСА_1 , на ОСОБА_1 на підставі договору іпотеки від 30 жовтня 2015 року, вимоги про усунення порушення/повідомлення, серія та номер: б/н, виданий 27.07.2016р., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31312570 від 09.09.2016 року (а.с. 14 том 1).

Набувши права власності на вказане майно, ОСОБА_1 стало відомо, що колишній його власник - ПАТ «Фідобанк» розмістив відділення свого банку та його майно у нежитловому приміщення з № 1 по № 17, групи приміщень № 513 - салон краси (в літері А), загальною площею 176,3 кв.м., що в будинку АДРЕСА_1 , яке належить йому на праві власності.

Зважаючи на встановлене ОСОБА_1 порушення права на нерухоме майно ним на адресу банку направлено листа від 10 листопада 2016 року із пропозицією укласти договір оренди нежитлового приміщення або звільнити таке приміщення (а.с. 15, 16 том 1), проте ОСОБА_1 отримав відповідь від банку від 28 листопада 2016 року про те, що банк не визнає право ОСОБА_1 на вказане приміщення, відтак звільнити приміщення відмовився (а.с. 17 - 18 том 1).

ОСОБА_1 вважає, що своїми протиправними діями ПАТ «Фідобанк» порушує право позивача на вільне користування майном, яке йому належить на праві приватної одноособової власності, й просить покласти на відповідача обов`язок усунути перешкоди власнику у користуванні майном шляхом виселення такого відповідача із незаконно займаного ним приміщення.

Натомість ПАТ «Фідобанк» вказує, що зважаючи на положення Закону України «Про вистему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, який регулює відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, й з урахуванням надіславного ПАТ «Фідобанк» повідомлення ОСОБА_1 про визнання банком договору іпотеки нікчемним, в силу вказаного закону такий договір є нікчемним.

Зважаючи на позиції сторін за такими позовами, судом встановлено таке.

Так, 20 травня 2016 року Правлінням Національного банку України прийнято Постанову № 8 «Про віднесення ПАТ «Фідобанк» до категорії неплатоспроможних», на підставі чого Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 783 від 20.05.2016 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Фідобанк». Тимчасову адміністрацію було запроваджено строком на один місяць з 20.05.2016 року по 19.06.2016 року, який згодом було продовжено до 19.07.2018 року.

У спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його вкладниками/кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, і цей закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів Україин у цих правовідносинах.

Згідно протоколу від 10.06.2016 року засідання комісії з перевірки правочинів за кредитними операціями, вказаною комісією було виявлено договір іпотеки від 30 жовтня 2015 року, укладений з ОСОБА_1 , після дослідження якого комісія вирішила, що вказаний договір має всі ознаки, передбачені п. 5, 7 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" щодо визнання такого договору нікчемним.

ПАТ «Фідобанк» було направлено ОСОБА_1 відповідне повідомлення щодо нікчемності правочину та застосовано наслідки нікчемного правочину (а.с. 141 - 142 том 1).

Відповідно до ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Як зазначалось18 грудня 2015 року та 04 лютого 2016 року між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_1 укладено договори банківського вкладу та з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаними договорами 30 жовтня 2015 укладено договір іпотеки.

20 травня 2016 року за рішенням Правління Національного банку України ПАТ «Фідобанк» віднесено до категорії неплатоспроможних та запроваджено тимчасову адміністрацію.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (надалі Закон № 4452-VI).

Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. ЦейЗакон є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 38 цього Закону Фонд зобов`язаний забезпечити збереження активів та документації банку.

Протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Уповноважена особа Фонду: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

У разі отримання повідомлення Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов`язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину. Такий нікчемний договір не може бути використаний для визначення ринкової ціни.

Фонд наділений повноваженнями перевіряти правочини, вчинені банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку та у випадках, передбачених ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI визнавати їх нікчемними.

На виконання приписів зазначеної норми комісією з перевірки правочинів за кредитними операціями було виявлено договір іпотеки від 30 жовтня 2015 року, укладений з ОСОБА_1 після дослідження якого комісія вирішила, що вказаний договір має ознаки, передбачені п. 5, 7 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI щодо визнання договору нікчемним.

Рішення комісії оформлене протоколом від 10 червня 2016 року, який затверджений уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Фідобанк» та направлено банком повідомлення ОСОБА_1 про нікчемності договору іпотеки та змін до нього.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

За змістом статті 3 Закону № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Згідно з частиною першою статті 4 вказаного Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділено відповідними функціями, визначеними частиною другою статті 4 Закону № 4452-VI.

За приписами частини першої статті 54 Закону № 4452-VI рішення, що приймаються відповідно до цього Закону НБУ, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Водночас рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 січня 2018 року, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адмінстартвиного суду від 16 грудня 2019 року, позов ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Фідобанк» Коваленка О.В. про визнання протиправним та скасування рішення та повідомлення, задоволено повністю та визнано протиправним й скасовано рішення та повідомлення від 16 червня 2016 року № 2-1-0-3-1/315-ВА Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Фідобанк» Коваленка О.В., тобто щодо нікчемності договору іпотеки, що є визначальним для вирішення як первісного, так й зустрічного позову (а.с. 128 - 130, 131 - 143 том 2).

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Відтак матеріали справи містять рішення, яке набуло законної сили щодо затвердженого уповноваженою особою Фонду рішення про нікчемність договору іпотеки, укладеного з ОСОБА_1 , й у встановленому законом порядку визнано протиправним й скасовано (а.с. 128 - 130, 131 - 143 том 2).

Зважаючи на таке рішення суду, й за встановлених обставин, суд вважає, що ОСОБА_1 на законних підставах набув права власності на предмет іпотеки та володіє таким майном, та його вимога про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення ПАТ «Фідобанк» є обґрунтованою, заснованою на нормах права як права власника вимагами усунення перешкод у користуванні майном, яке належить такій особа на праві власності, й, зважаючи на таке судове рішення, яке набуло чинності, вимоги зустрічного позову задоволенню не підлягають.

Окрім того, оскільки іпотечне майно перейшло у власність ОСОБА_1 за іпотечним договором, який за рішенням Фонду, прийнятим відповідно до положень ст. 38 Закону № 4452-VI визнаний нікчемним, то належним способом захисту прав та інтересів ПАТ «Фідобанк» є вимога про витребування майна.

Так, відповідно до ст. 38 Закону № 4452-VI Уповноважена особа Фонду вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів, вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами та має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням, натомість таким позивачем обраний інший спосіб захисту порушеного права.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Невірно обраний позивачем спосіб захисту порушеного права підлягає відмові у його задоволенні, зважаючи на принцип диспозитивності.

Так, право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст. 316 ЦК України).

Власникові, відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ч.2 ст. 317 ЦК України).

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтями 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Правовою підставою позовних вимог вимог є положення статті 391 ЦК України, яке визначає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином позивач за первісним позовом звернувся до суду з негаторним позовом, підставою для подання якого є вчинення дій, які ускладнюють здійснення власником повноважень користування та розпорядженням майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правовідношення і його наявність в момент подання та розгляду позову, що встановлено у спірних правовідносинах, й визнається відповідачем.

Щодо доводів позивача за зустрічним позовом про те, що переєстрація нотаріусом права власності на предмет іпотеки з ПАТ «Фідобанк» на ОСОБА_1 є незаконною з тієї підстави, що вимога ОСОБА_1 не дотримана процедурою, визначеною ст.ст. 35, 38 Закону України «Про іпотеку», а також не вирішено питання щодо вартості заставленого майна, не проведена оцінка такого майна, спростовується доказами, які знаходяться у матеріалдах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Й згідно п. 92 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження правил надання послуг поштового зв`язку» № 270 від 05.03.2009 року зазначено, що підлягають доставці додому рекомендовані поштові картки, листи, секограми, рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів.

Таким чином, якщо в повідомленні про вручення поштового відправлення проставлений підпис банка про отримання повідомлення ОСОБА_1 , є підстави констатувати про виконання таким позивачем вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеки».

Так, іпотекодержателем дотримана уцілому процедура, визначена ст.ст. 35, 38 Закону України «Про іпотеку» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, надіслано боржнику - іпотедодавцю повідомлення від 27.07.2016 року у строк, визначений Закону України «Про іпотеку» про намір звернути стягнення на предмет іпотеки у тридцяти денний строк й таке повідомлення - «вимога про усунення порушення/повідомлення в порядку ст.ст. 35, 38 Закону України «Про іпотеку»» ПАТ «Фідобанк» отримано, що підтверджується підписом уповноваженої особи від 29.07.2016 року (а.с. 12 - 13, 14, 15, 16-17, 18, 19), також нотаріусу позивачем надано оцінку вартості заставленого майна - висновок, проведений суб`єктом оціночної дільності ТОВ «Ай ді груп» від 08 вересня 2016 року, вартість нерухомого майна визначено в сумі 5 923 000 грн. 00 коп. (а.с. 11 том 2).

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Інші доводи сторін, які наведені у позовах та відзивах на них, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином суд вважає, що вимоги позивача за є частково обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню, обставини, що уцілому спростовують позовні вимоги, судом не встановлені.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем за первісним позовом при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. (а.с. 3 том 1), який підлягає стягненню з відповідачів на користь такого позивача, при цьому судовий збір, інші судові витрати понесені позивачем за зустрічним позовом та пов`язані з розглядом справи, покласти на такого позивача.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 16, 316, 317, 319, 391 ЦК України, ст.ст. 35, 38 Закону України «Про іпотеку», Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", керуючись п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення, - задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 ,ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_1 , у користуванні належним йому на праві власності нежитловим приміщенням, а саме: нежилі приміщення з № 1 (один) по № 17 (сімнадцять), групи приміщень № 513 - салон краси (в літері А), загальною площею 176, 3 кв м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 00, розрашованого в будинку АДРЕСА_1 , шляхом виселення Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», код ЄДРПОУ - 14351016, з нежилого приміщення з № 1 (один) по № 17 (сімнадцять), групи приміщень № 513 - салон краси (в літері А), загальною площею 176, 3 кв м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 00, розрашованого в будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», код ЄДРПОУ - 14351016, на користь ОСОБА_1 ,ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_1 , 551 (п`ятсот п`ятдесят одна) грн. 20 (двадцять) коп. - судового збору.

У задоволенні зустрічного позову Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Стрельченко Олени Володимирівни, ОСОБА_1 , державної організації "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" про визнання протиправними дій приватного нотаріуса щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, скасування нотаріальної дії, свідоцтва про право власності на нерухоме майно й визнання права власності на нерухоме майно, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судомому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Однак відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Згідно ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Отже, строки оскарження судових рішень в апеляційному порядку складають 30 календарних днів - для рішень і 15 календарних днів - для ухвал, однак апеляційна скарга подається за старими правилами - через суд першої інстанції.

СУДДЯ: