Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 2/733/367/21
Єдиний унікальний №733/786/21
Рішення

Іменем України

24 грудня 2021 року м. Ічня

Ічнянський районний суд Чернігівської області

у складі головуючого судді Овчарика В.М.,

за участю секретаря Кулак О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача та третьої особи

Ічнянської міської ради Гармаша Г.Г. та

представника третьої особи ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду м. Ічня за правилами загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Ічнянської міської ради Чернігівської області, треті особи: ОСОБА_3 та Ічнянська міська рада Чернігівської області, про часткове скасування рішення виконавчого комітету Ічнянської міської ради від 25 грудня 1997 року № 323,

установив:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що позивач є власником житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_1 . Із метою безкоштовного отримання у власність земельної ділянки за вказаною адресою, для обслуговування власного будинку останній вирішив звернутись до Ічнянської міської ради для оформлення необхідних документів, проте в січні 2021 року йому стало відомо, що на підставі рішення виконавчого комітету Ічнянської міської ради народних депутатів від 25.12.1997 року № 323, 400 кв. м земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 було передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_3 , незважаючи на те, що позивач починаючи із 20 травня 1983 року є фактичним власником будинку та користувачем присадибної ділянки. Таким чином, виконавчий комітет Ічнянської міської ради народних депутатів 25.12.1997 року всупереч майновим інтересам позивача, вирішив безпідставно передати у власність частину його земельної ділянки іншій особі. Крім того, під час прийняття рішення виконавчим комітетом Ічнянської міської ради народних депутатів оскаржуваного рішення від 25.12.1997 року № 323 були грубо порушені норми Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 року, вимоги Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України, затвердженого Наказом Державного комітету України по земельним ресурсам від 15.02.1993 року № 10, а сам виконавчий комітет Ічнянської міської ради народних депутатів відповідно до п. 34 ч.1 ст. 26 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні» взагалі не мав права самостійно приймати будь-які рішення щодо регулювання земельних відносин, тому відповідно вказане рішення від 25.12.1997 року № 323 є протиправними та підлягає скасуванню. У зв`язку з викладеним вище позивач просив скасувати рішення виконавчого комітету Ічнянської міської ради народних депутатів від 25 грудня 1997 року № 323 в частині безкоштовної передачі у приватну власність громадянину України ОСОБА_3 земельної ділянки, площею 400 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки про існування вказаного вище рішення позивач дізнався лише 12.01.2021 року, тому просить суд також поновити пропущений строк для звернення до суду з вказаним позовом.

Відповідно до відзиву, поданого виконавчим комітетом Ічнянської міської ради Чернігівської області (а.с. 101-103), останній просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 з посиланням на те, що останній пропустив строк позовної давності, оскільки міг би дізнатися про виділення земельної ділянки ОСОБА_3 у власність ще з 1997 року, оскільки ОСОБА_3 використовував дану земельну ділянку відкрито і гласно. Оспорюване рішення ніяким чином не зачіпає права та інтереси позивача, так як земельна ділянка, яка була передана ОСОБА_3 , надавалася за рахунок земель, які розташовані вкінці присадибних ділянок по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , а не безпосередньо на земельній ділянці позивача, який при цьому використовував земельну ділянку по АДРЕСА_1 без жодних правовстановлюючих документів, розмір якої був невідомим.

Відповідно до пояснень третьої особи ОСОБА_3 щодо пред`явленого позову (а.с. 41-45), останній просить відмовити в його задоволенні ОСОБА_1 , так як останнім не надано жодного достовірного, достатнього, допустимого та належного доказу того, що він набув право на користування відповідною земельною ділянкою з відповідним цільовим призначенням, у певному розмірі та у відповідно встановлених межах, що дають підстави стверджувати про порушене право позивача на земельну ділянку, внаслідок передачі її частини у власність третій особі ОСОБА_3 . Спірна земельна ділянка розміром 400 кв. м. була надана йому, як працівнику колгоспу для ведення особистого селянського господарства відповідно до рішення виконавчого комітету Ічнянської міської ради № 323 від 25.12.1997 року, яка знаходилася в кінці присадибної ділянки по АДРЕСА_1 , і якою, як до, так і після передачі її у власність він та його сім`я відкрито користуються для сільськогосподарських потреб. Станом на винесення рішення виконавчим комітетом, останній, виходячи з норм Законів, які існували на той час, мав делеговані повноваження приймати рішення щодо розпорядження земельними ділянками.

Відповідно до письмових пояснень, поданих представником позивача ОСОБА_2 (а.с. 157-160), останній зазначив, що позивач фактично користується земельною ділянкою по АДРЕСА_3 з 20 травня 1983 року, що підтверджується рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 15.09.2014 року. Із метою оформлення права власності на земельну ділянку за вказаною адресою ОСОБА_1 ще 23.12.2020 року звернувся до Ічнянської міської ради Чернігівської області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності у власність орієнтовною площею 0,18 га для ведення особистого селянського господарства. Однак, на даний час зазначену заяву позивача Ічнянська міська рада не розглянула, тому з метою захисту своїх порушених прав позивач звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Ічнянської міської ради Чернігівської області щодо зобов`язання останньої надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою для відведення у власність земельної ділянки відповідно до заяви від 23 грудня 2020 року, що дає підстави дійти висновку про те, що рішення виконавчого комітету Ічнянської міської ради від 25 грудня 1997 року № 323 порушує майнові права позивача.

Відповіді на відзив виконавчого комітету Ічнянської міської ради Чернігівської області позивачем та його представником не подано.

Від третьої особи Ічнянської міської ради Чернігівської області письмових пояснень щодо позову та відзиву не надійшло.

20 серпня 2021 року представником позивача ОСОБА_5 подане клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи (а.с. 65-66); 20 серпня 2021 року представником позивача ОСОБА_5 подане клопотання про заміну неналежного відповідача та залучення третьої особи (а.с. 68-69), відповідно до якого ухвалою суду від 20 серпня 2021 року було замінено належного відповідача Ічнянську міську раду Чернігівської області на належного виконавчий комітет Ічнянської міської ради Чернігівської області, а також залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Ічнянську міську раду (а.с. 70-71); за заявою представника третьої особи ОСОБА_3 адвоката Лук`янової Н.М. (а.с. 91-92), ухвалою суду від 02 вересня 2021 року визначено судове засідання по справі, призначене на 16 вересня 2021 року проводити в режимі відеоконференції (а.с. 93-94); 14 вересня 2021 року представником третьої особи ОСОБА_3 адвокатом Лук`яновою Н.М. подане клопотання про долучення доказів до справи (а.с. 111-113); ухвалою суду від 16 вересня 2021 року продовжено підготовче провадження по справі на строк не більше ніж тридцять днів (а.с. 128-129); 24 вересня 2021 року представником третьої особи ОСОБА_3 адвокатом Лук`яновою Н.М. подане клопотання про долучення доказів до справи (а.с. 132-133); 11 жовтня 2021 року представником третьої особи ОСОБА_3 адвокатом Лук`яновою Н.М. подано заяву про виклик свідків (а.с. 172-173); ухвалою суду від 11 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 179-181); за заявою представника третьої особи ОСОБА_3 адвоката Лук`янової Н.М. (а.с. 182-183), ухвалою суду від 13 жовтня 2021 року визначено судове засідання по справі, призначене на 05 листопада 2021 року проводити в режимі відеоконференції (а.с. 184-185); 05 листопада 2021 року представником позивача ОСОБА_5 подане клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи (а.с. 191-192); за заявою представника третьої особи ОСОБА_3 адвоката Лук`янової Н.М. (а.с. 209-210), ухвалою суду від 10 листопада 2021 року визначено судове засідання по справі, призначене на 22 листопада 2021 року проводити в режимі відеоконференції (а.с. 211-212); за заявою представника третьої особи ОСОБА_3 адвоката Лук`янової Н.М. (а.с. 223-224), ухвалою суду від 22 листопада 2021 року визначено судове засідання по справі, призначене на 10 грудня 2021 року проводити в режимі відеоконференції (а.с. 225-226).

Інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити із зазначених у ньому підстав.

Представник відповідача виконавчого комітету Ічнянської міської ради Чернігівської області та третьої особи Ічнянської міської ради Чернігівської області у судове засідання 24 грудня 2021 року не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату час і місце розгляду справи.

Представник третьої особи ОСОБА_3 ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з посиланням на його безпідставність.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні показав, що з листопада 1997 року по вересень 1998 року він працював землевпорядником в Ічнянській міській раді. Йому особисто відомо про те, що ОСОБА_3 було надано спірну земельну ділянку у користування як працівнику колгоспу, про що малися відповідні записи у земельно-шнуровій книзі колгоспників, які він особисто бачив, та на підставі яких ОСОБА_3 рішенням від 1997 року було надано у приватну власність відповідну земельну ділянку, якою той користувався ще до купівлі ОСОБА_1 будинку по АДРЕСА_3 .

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні показала, що вона постійно проживала по АДРЕСА_2 , на даний час АДРЕСА_3 , разом з її батьком ОСОБА_3 та іншими членами сім`ї. ОСОБА_3 користується спірною земельною ділянкою з 1983 року, щодо якої у ОСОБА_1 ніколи не виникало претензій.

Дослідивши матеріали справи, та заслухавши показання свідків, суд дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_3 (а.с. 11-12, 13).

Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області № 733/1666/14-ц від 15 вересня 2014 року визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 (а.с. 13).

Зазначений вище будинок ОСОБА_1 придбав за договором купівлі-продажу 20 травня 1983 року (а.с. 141-145).

Відповідно до архівного витягу з рішення виконавчого комітету Ічнянської міської ради народних депутатів від 25.12.1997 року № 323, виконком вирішив передати безкоштовно у приватну власність земельні ділянки згідно заяв та документів, що підтверджують право користування земельними ділянками ОСОБА_3 , який проживає по АДРЕСА_3 , приватизувати земельну ділянку площею 4400 кв. м: 600 кв. м. для обслуговування жилих та господарських будівель, 1500 кв. м для сінокосу по АДРЕСА_4 , для ведення підсобного господарства 2300 кв. м., із них: 900 кв. м. в кінці присадибних ділянок по АДРЕСА_5 і 400 кв.м. по АДРЕСА_3 (а.с. 15).

23 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до міського голови Бутурлим О.В. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності у власність орієнтовною площею 0,18 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по АДРЕСА_3 (а.с. 161).

Листом Ічнянської міської ради від 24.03.2021 року, адресованого ОСОБА_1 , зазначено, що заява останнього про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності орієнтовною площею 0,18 га для ведення особистого селянського господарства була розглянута на постійній комісії з питань містобудування, архітектури. Землекористування, використання природних ресурсів та охорони навколишнього середовища, яка рекомендувала відкласти згадану вище заяву для додаткового вивчення та винесення на чергову сесію Ічнянської міської ради. Про додатковий розгляд заяви ОСОБА_1 буде повідомлено (а.с. 85).

Відповідно до рішення Ічнянської міської ради від 27 жовтня 2021 року № 444-VIII надано ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель комунальної власності орієнтовною площею 0,18 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в межах АДРЕСА_3 (а.с. 193-201, 235-251).

Вирішуючи питання протиправності оскаржуваного рішення виконавчого комітету Ічнянської міської ради від 25.12.1997 року № 323 суд враховує наступне.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

У статті 15 ЦК України вказано, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Пунктом 1 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 Про приватизацію земельних ділянок встановлено, що сільським, селищним, міським Радам народних депутатів забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», в редакції від 21.05.1997 року, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим також нормативно-правовими актами Верховної ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Згідно із частиною третьою статті 6 ЗК України 1990 року передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно.

Статтями 17, 18 ЗК України 1990 року визначався певний порядок та підстави надання громадянам у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності за рішенням органів державної влади в межах їх повноважень.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Стаття 26 цього Закону визначає виключну компетенцію сільських, селищних, міських рад. Зокрема до виключної компетенції селищних рад відносяться лише повноваження щодо регулювання земельних правовідносин (пункт 34) та встановлення земельного податку (пункт 35).

Статтею 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено як власні, так і делеговані на підставі цього Закону повноваження селищних рад у сфері регулювання земельних відносин, до яких повноваження щодо надання земельних ділянок не віднесено.

Разом із тим за статтею 3 ЗК України 1990 року повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві ради народних депутатів могли передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування.

За системним аналізом зазначених норм, беручи до уваги наявність прямої вказівки у статті 3 ЗК України 1990 року, станом на грудень 1997 року місцеві ради мали повноваження для делегування частини своїх функцій у сфері регулювання земельних відносин, зокрема щодо надання, передачі та вилучення земельних ділянок виконкомам, за винятком тих повноважень, що відносяться до виключної компетенції селищних рад.

За таких обставин суд вважає, що на час винесення спірного рішення, виконком Ічнянської міської ради мав право на передачу земельних ділянок у власність, тому перевищення повноважень останнім щодо винесення рішення про безкоштовну передачу у власність спірної ділянки ОСОБА_3 судом не вбачається.

Відсутність у матеріалах справи рішення Ічнянської міської ради про передачу повноважень виконавчому комітету Ічнянської міської ради у частині регулювання земельних відносин не може слугувати підставою для визнання рішення виконавчого комітету Ічнянської міської ради від 25.12.1997 року № 323 протиправним.

Відсутність технічної документації на спірну земельну ділянку у ОСОБА_3 не спростовує факт законного володіння нею останнім, враховуючи наступне.

Відповідно до перехідних положень Земельного Кодексу України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III установити, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності власником житлового будинку АДРЕСА_3 є ОСОБА_3 (а.с. 48).

Із трудової книжки останнього вбачається що він з 1970 року по 2000 рік працював у колгоспі ім. ХХІІ з`їзду КПРС (а.с. 49-52), якому згідно земельної шнурової книги та земельної кадастрової книги Ічнянської міської ради № 12 у 1976 році було надано у користування 0,06 га землі (а.с. 53, 54) та для приватизації 4400 рішення № 323, 25.12.1997 року (а.с. 55).

Відповідно до акту обстеження земельних ділянок в АДРЕСА_3 від 06 квітня 2021 року в складі: голови комісії Животяги Я.В., заступника голови комісії Коваленка О.М. та членів комісії ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , в результаті обстеження даної земельної ділянки встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету № 323 від 25.12.1997 року ОСОБА_3 передані у приватну власність земельні ділянки загальною площею 4400 га із них: 0,0600 га для обслуговування жилих та господарських будівель, 0,1500 га для сінокосу по АДРЕСА_4 , для ведення підсобного господарства 0,2300 кв. м., із них: 0,0900 га в кінці присадибних ділянок по АДРЕСА_6 і 0,0400 га по АДРЕСА_3 . ОСОБА_3 звернувся до ФОП ОСОБА_11 щодо виготовлення технічних документацій із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), відповідно до пункту 1 перехідних положень Земельного кодексу України, ФОП ОСОБА_11 розробив технічні документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) на підставі вище вказаних рішень, проте суміжний землекористувач ОСОБА_1 не підписує АКТ визначення та погодження зовнішніх меж земельних ділянок мотивуючи тим, що частиною його земельної ділянки користується ОСОБА_3 . Комісією відзначено, що ФОП ОСОБА_11 виготовив технічні документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) по існуючих межах (паркан та електроопора), які використовуються впродовж багатьох років (а.с. 57).

ОСОБА_3 користується наданою йому спірною земельною ділянкою з 1983 року, що не заперечується позивачем, який щодо незаконного володіння зазначеною земельною ділянкою претензій як до ОСОБА_3 , так і органів місцевого самоврядування не пред`являв, а з питанням приватизації земельної ділянки звернувся тільки у 2020 році, незважаючи на те, що фактичним власником житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , був з 1983 року, в якому почав проживати з 1984 року.

Позивачем не надано доказів про надання йому або користування ним спірною земельною ділянкою, яка до того ж знаходиться у кінці його присадибної ділянки по АДРЕСА_1 , а викопіювання з схематичного плану АДРЕСА_3 не може слугувати доказом цьому, так як остання датована 25.10.1960 року (а.с. 84), тобто ще до придбання ОСОБА_1 житлового будинку за вказаною адресою.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем не надано достатніх та допустимих доказів, які б свідчили про порушення його прав винесеним виконавчим комітетом Ічнянської міської ради рішенням від 25 грудня 1997 року № 323 в частині безкоштовної передачі у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки, площею 400 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Не може слугувати цьому і рішення Ічнянської міської ради від 27 жовтня 2021 року № 444-VIII, яким надано ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель комунальної власності орієнтовною площею 0,18 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в межах АДРЕСА_3 , оскільки судом установлено, що частиною земельної ділянки по АДРЕСА_3 ОСОБА_1 не користувався.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Оскільки про оскаржуване рішення позивач дізнався лише 12.01.2021 року, тому останньому необхідно поновити строк для звернення до суду з позовом, так як будь-яких доказів щодо спростування цього іншими учасниками справи не надано.

Так як у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, тому судові витрати відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 15, 257, 261 ЦК України, статтями 2, 4, 12, 13, 76, 81, 89, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Поновити ОСОБА_1 пропущений строк для звернення до суду з позовом до виконавчого комітету Ічнянської міської ради Чернігівської області, треті особи: ОСОБА_3 та Ічнянська міська рада Чернігівської області, про часткове скасування рішення виконавчого комітету Ічнянської міської ради від 25 грудня 1997 року № 323.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Ічнянської міської ради Чернігівської області, треті особи: ОСОБА_3 та Ічнянська міська рада Чернігівської області, про часткове скасування рішення виконавчого комітету Ічнянської міської ради від 25 грудня 1997 року № 323 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Виконавчий комітет Ічнянської міської ради Чернігівської області, місце розташування: площа Т.Г. Шевченка, 1, м. Ічня Чернігівської області, .

Третя особа: ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Третя особа: Ічнянська міська рада Чернігівської області, місце розташування: площа Т.Г. Шевченка, 1, м. Ічня Чернігівської області, .

Повне судове рішення складено 30 грудня 2021 року.

Головуючий суддя В.М.Овчарик