Справа № 359/6614/20
Провадження №2/359/775/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2021р. м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чирки С.С.,

при секретарі Рожковій Ж.Р.,

за участю

відповідача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року представник ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_3 , звернулась до суду з вищезазначеним позовом та просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , половину вартості додаткових витрат на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 31 222 гривні 50 копійок.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 . Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею. Спільне життя у сторін не склалося, а тому шлюб між ними було розірвано 08 квітня 2009 року.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь позивача на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі Ѕ частини заробітку (доходу) але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 19.01.2007 року до досягнення повноліття. Позивач зазначає, що з кожним місяцем витрати на утримання дитини суттєво збільшуються. Так, ОСОБА_4 відвідує секцію футболу. Заняття з футболу та розвиток здібностей дитини в цьому напрямку потребують значних фінансових витрат, які позивач несе сама особисто. ОСОБА_3 на протязі 2018-2020 років понесла витрати у розмірі 31 450,00 гривень, що склали вартість навчання та вартість поїздок на змагання. Для занять спортом сину ОСОБА_4 також необхідний був відповідний спортивний одяг на який позивачка витратила суму в розмірі 30 995,00 гривень.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. ОСОБА_2 зазначила, що аліменти, які сплачує відповідач на утримання дитини не забезпечують належного утримання дитини.

Відповідач в суді заперечив проти позову, просив у позові відмовити. Зазначив, що доводи позивача безпідставні та не підтверджуються будь-якими доказами. Так позивач вказує, що нею було витрачено суму в розмірі 31 450,00 гривень, на навчання та поїздки на змагання. На підтвердження вище вказаного ОСОБА_3 , до позовної заяви додає лише довідку підписану тренером неповнолітнього сина, що не може бути належним доказом та не підтверджує обставини про які зазначає позивач. На купівлю відповідного спортивного одягу із слів ОСОБА_3 було витрачено суму в розмірі 30 995,00 гривень. На підтвердження даної обставини позивачем до позовної заяви було додано копії товарних чеків, проте дані копії не відповідають вимогам щодо їх оформлення та змісту та також не можуть бути належним доказом по справі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 грудня 2003 року, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадського стану Бориспільського міськрайонного управлінням юстиції Київської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження було зроблено відповідний запис №554, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 від 11 грудня 2003 року (а.с.11).

Шлюб між сторонами було розірвано 08 квітня 2009 року, відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управлінням юстиції у Київській області та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , про що зроблено відповідний актовий запис № 102 (а.с.12).

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_3 (а.с.10).

16.09.2015 року, відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управлінням юстиції у Київській області видано свідоцтво серія НОМЕР_4 про зміну імені, про що складено відповідний актовий запис №24, відповідно до якого ОСОБА_6 змінила своє прізвище на « ОСОБА_3 » (а.с.13).

Син проживає з матір`ю. Факт проживання сина з позивачем підтверджується актом обстеження житлових і матеріально-побутових умов, що видана депутатом Бориспільської міської ради Адамовським Ю.О. від 04.11.2019 року (а.с.15).

На підставі виконавчого листа №2-496 від 15.07.2010 року, виданого Бориспільський міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі ј частки всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 19.01.2007 року до досягнення повноліття, 06.07.2015 року державним виконавцем, органу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного відділу юстиції, винесено постанову про відкриття виконавче провадження №48012361 (а.с.14).

Відповідно до довідки Бориспільської дитячо-юнацької спортивної школи, ОСОБА_4 , у 2017-2018 навчальному році та 2018-2019 навчальному році займається в Бориспільській дитячо-юнацькій спортивній школі на відділенні футболу у тренера-викладача ОСОБА_7 (а.с.16).

З характеристики наданою тренером, ОСОБА_4 займається футболом та за час тренувального процесу проявив себе, як дуже здібна, вихована та талановита дитина (а.с.17).

Відповідно до положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Принципом 6 Декларації прав дитини передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку його особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір`ю.

В ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджені аліменти на дитину, зобов`язаний брати участь в додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Ці положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10 травня 2018 року у справі № 61-15690св18.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

ОСОБА_3 звернулась до суду з вимогою про стягнення додаткових витрат: на заняття з футболу та розвиток здібностей дитини в цьому напрямку. Зазначила, що за 2018 рік навчання на секції футболу коштувало їй 3850,00 грн., витрати на поїздки змагання за 2018 рік: поїздка в м. Конотоп 5100 грн., поїздка в м. Львів - 3500 грн.. Навчання за 2019 рік коштувало 4500 грн.; поїздка на змагання в м. Біла Церква 1700 грн., поїздка в м. Конотоп 5100 грн. Вартість навчання за 2020 рік - 3500,00 грн., поїздка в м. Одеса 4200,00 грн. Всього вартість навчання та вартість поїздок на змагання становить: 31 450,00 гривень. В підтвердження вище вказаного позивач надала суду лише довідку видану тренером-викладачем Курилко О.О. (а.с.19). Дана довідка не є належним доказом понесених вище вказаних витрат, оскільки з неї не можна встановити точної та дійсної вартості потрачених коштів на навчання та коштів витрачених на поїздки змагання, тому вимоги в цій частині позов задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги про стягнення витрат на придбання спортивного одягу та взуття, а також спортивного інвентарю слід зазначити наступне.

ОСОБА_3 на підтвердження доводів, про витрачені кошти на вище вказаний спортивний одяг, до позовної заяви додано копії товарних чеків (а.с.20-21). Проте суд зазначає, що хоча форма та зміст товарного чека на день розгляду справи законодавством не є визначеним, що дає суб`єктам господарювання можливість видавати товарні чеки довільної форми. Проте, відповідно до ст. 2 Закону України №265/95-ВР, розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту.

Форма та зміст фіскального чека, розрахункової квитанції та інших розрахункових документів, надання покупцю яких є обов`язковим, встановлені п. 2 розділу II Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 №13.

Виходячи зі змісту Закону України «Про захист прав споживачів», а також визначення Законом №265 терміну «розрахункові документи», до яких, зокрема, відносяться товарні чеки, то можна вважати, що товарний чек повинен містити напис «Товарний чек» та за змістом відповідати вимогам Положення за виключенням відображення в ньому фіскального номера РРО, напису «Фіскальний чек».

Вимоги щодо оформлення та змісту товарного чека: найменування юридичної особи або ФО-СПД; адреса юридичної особи або ФО-СПД; для юридичної особи або ФО-СПД, що зареєстровані як платники ПДФ - індивідуальний податковий номер платника ПДВ; для юридичної особи або ФО-СПД, що не є платниками ПДВ, - податковий номер або серія та номер паспорта; якщо кількість придбаного товару (обсяг отриманої послуги) не дорівнює одиниці виміру, - кількість, вартість придбаного товару; вартість одиниці виміру товару; назва товару (послуги); літерне позначення ставки ПДВ праворуч від надрукованої вартості товару (послуги) ( для юридичної особи або ФО-СПД, що зареєстровані як платники ПДВ); позначення форми оплати (готівкою, електронним платіжним засобом, у кредит, тощо) та суму коштів за цією формою оплати; загальну вартість придбаних товарів ( отриманих послуг) у межах чека, перед якою друкується слово «СУМА» або «УСЬОГО»; для юридичної особи або ФО-СПД, що зареєстровані як платники ПДВ,- окремим рядком літерне позначення ставки ПДВ, розмір ставки ПДВ у відсотках, загальну суму ПДВ за всіма зазначеними в чеку товарами ( послугами), на початку рядка друкуються великі літери «ПДВ»; порядковий номер, дату (день, місяць, рік) та час ( година, хвилина) проведення розрахункової операції.

Відповідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст.81ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до ч. 1 та ч. 3ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом з тим, належним чином оформлені товарні чеки в матеріалах справи відсутні, що свідчить про те, позов в частині відшкодування додаткових витрат, які позивачка могла понести у вигляді купівлі відповідного спортивного одягу, також задоволенню не підлягає.

З огляду на це, суд вважає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження понесених додаткових витрат на дитину. Тому у задоволенні позовних вимог належить відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 104, 105, 110, 112 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 4, 5, 12, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 09 березня 2021 року.

Суддя Чирка С.С.