Справа № 628/1320/20
Провадження № 2/628/40/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 грудня 2021 року Куп`янський міськрайонний суд Харківської області
в складі: головуючого - судді Коваленко О.А.
за участю: секретаря Кравцової В.М.
представника позивача- адвоката Слупицького В.С.
представника відповідача - адвоката Зольнікової В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Куп`янську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-і особи: Курилівська сільська рада Куп`янського району Харківської області, Куп`янська державна нотаріальна контора Харківської області, про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на Ѕ частки майна в порядку спадкування за законом,-
ВСТАНОВИВ:
В червні 2020 р. позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , 3-і особи: Курилівська сільська рада Куп`янського району Харківської області, Куп`янська державна нотаріальна контора Харківської області, про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на Ѕ частки майна в порядку спадкування за законом.
Згодом, уточнивши позовні вимоги вказав наступне.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла цивільна дружина ОСОБА_1 ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина, яка складається із квартир за адресою: АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 ; нежитлової будівлі площею 167,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , та інше нерухоме майно, документи на яке відсутні; транспортних засобів Mercedes-Benz Sprinter 2002 р. випуску та Mercedes-Benz 313СDI 2004 р. випуску. 03.01.2020 року ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його цивільної дружини ОСОБА_3 , однак нотаріус відмовила у видачі свідоцтва з тих підстав, що він не являється спадкоємцем померлої, а факт проживання однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини необхідно встановити в судовому порядку. Сімейні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виникли приблизно в 2000 році, вони проживали разом більше 20 років, мали спільний побут, бюджет. Спадщину після смерті ОСОБА_3 в порядку ст.. 1261 ЦК України за заявою до нотаріальної контори прийняла її донька ОСОБА_2 , проте, ОСОБА_1 також має спадкове право на Ѕ частину спадкового майна, придбаного разом із ОСОБА_3 за час спільного проживання за їх спільні кошти. За таких обставин, позивач просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , з 2000 року по день її смерті, визнати право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частку майна, придбаного з ОСОБА_3 за час спільного проживання за їх спільні кошти, а саме:квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 ; нежитлову будівлю площею 167,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , транспортні засоби Mercedes-Benz Sprinter 2002 р. випуску та Mercedes-Benz 313СDI 2004 р. випуску.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач не надав жодного доказу на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю разом із ОСОБА_3 , ведення з нею спільного господарства та наявності спільного бюджету, спільного придбання речей та нерухомості. Її мати ОСОБА_3 мала власні грошові заощадження в сумі більше ніж 15 тис. доларів США, які зберігала у власній квартирі за місцем мешкання, і якими одноособово заволодів позивач. Заповіту на випадок своєї смерті ОСОБА_3 не залишила, таким чином єдиним спадкоємцем за законом першої черги є ОСОБА_2 , яка звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину не отримала у зв`язку з поданням ОСОБА_1 даного позову. Позивач дійсно вселився у квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 , проте проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем не є ознакою систематичного ведення з ним спільного господарства та наявності спільного бюджету, а отже і не є підтвердженням проживання однією сім`єю.
Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять їх задовольнити.
Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували проти позову, вважаючи його необґрунтованим та безпідставним.
Представник третьої особи Курилівської сільської ради Куп`янського району Харківської області не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у їх відсутність, вимоги позову визнають та просять його задовольнити.
Представник третьої особи Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у їх відсутність, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду.
Суд, заслухавши думку сторін та їх представників, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , яка на день своєї смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою № 173/02/21, виданою 30.01.2020 року Курилівською сільською радою Куп`янського району Харківської області (а.с.13).
Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області від 03 січня 2020 року, позивачу відмовлено у видачі на свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 співмешканки ОСОБА_3 , оскільки факт спільного проживання заявника разом зі спадкодавицею належним чином не встановлений, на даний час він може бути закликаний як спадкоємець четвертої черги в порядку ст.. 1264 ЦК України. Даною постановою встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на день своєї смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Після її смерті залишилась спадщина: квартира за вищевказаною адресою, належна спадкодавці на підставі Свідоцтва про право власності на житло, видного 16 грудня 2002 року Новоосинівським виробничим управлінням ЖКГ. Зі слів заявника, до складу спадщини входить також інше нерухоме майно та транспортні засоби, щодо якого у нього відсутні будь-які документи, але яке було набуте в період спільного проживання зі спадкодавицею за їх спільні кошти. ОСОБА_3 не залишила заповіту на випадок своєї смерті, що встановлено за даними спадкового реєстру. Спадщину в порядку ст.. 1261 ЦК України за заявою до нотаріальної контори прийняла донька спадкодавця ОСОБА_2 . В даний час до Куп`янської державної нотаріальної контори з проханням про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану квартиру звернувся ОСОБА_1 , який вказав, що останні 19 років проживав разом зі спадкодавицею однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тому є спадкоємцем в порядку ст.. 1264 ЦК України та спадщину прийняв фактично проживав та був зареєстрований у вищевказаній квартирі разом зі спадкодавицею на день її смерті. Згідно ст.. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.. 1259 ЦК України. Оскільки факт спільного проживання заявника разом зі спадкодавицею належним чином не встановлений, на даний час він не може бути закликаний до спадкування як спадкоємець четвертої черги в порядку ст.. 1264 ЦК України. В разі встановлення в судовому порядку факту спільного проживання разом зі спадкодавицею понад п`ять років до дня смерті він може набути право на спадкування лише з умови подальшого укладення зі спадкоємицею першої черги за законом договору про зміну черговості права на спадкування. На даний час видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказану квартиру немає можливості (а.с. 11).
З довідки № 1723, виданої 12.12.2019 року Курилівською сільською радою Куп`янського району Харківської області вбачається, що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 на день своєї смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкоємцями до майна померлої ОСОБА_3 за законом є дочка ОСОБА_2 , яка на день смерті матері проживала за адресою: АДРЕСА_4 . Заповіт від імені ОСОБА_3 сільською радою не посвідчувався. Інші спадкоємці до майна померлої ОСОБА_3 сільській раді не відомі (а.с.136).
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України).
Умови та порядок спадкування регулює низка цивільно-правових норм, що в своїй сукупності складають окремий цивільно-правовий інститут - спадкове право.
Згідно зі статтями 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої - п`ятої черг).
Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Частиною 1 статті 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).
У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст.1262 ЦК України).
У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст. 1263 ЦК України).
Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. ( п. 21 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 644/6274/16-ц вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків.
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
Відповідно до частини третьої статті 1268 та частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
За ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд встановлює факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових чи немайнових прав.
Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
У пункті 6 рішення від 03.06.1999 № 5-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.
При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), суд враховує правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
З урахуванням наведеної вище сутності принципу змагальності, норм Сімейного кодексу України та правових позицій Верховного Суду, суд зазначає, що саме ОСОБА_1 , як позивач та особа, яка стверджує про факт його спільного проживання із ОСОБА_3 , повинен довести обставини, на які він посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
Згідно зі ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
У позовній заяві відсутнє зазначення про неможливість надання будь-якого доказу під час подання позовної заяви.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Вирішуючи спір, суд на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем є доведеність факту їх спільного проживання, як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період, не менше ніж п`ять років до дня смерті спадкодавця ОСОБА_3 .
Проте, позивачем, незважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надано доказів проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 .
Так, у позовній заяві та судовому засіданні позивач зазначав, що вони з ОСОБА_3 проживали однією сім`єю, вони вели спільний побут та бюджет. Разом з тим, у судовому засіданні не зміг пояснити, в чому полягали взаємні права та обов`язки між ним та ОСОБА_3 , доказів щодо придбання за спільні кошти майна матеріали спарви не містять, також не надано належних доказів щодо реальності сімейних відносин між померлою ОСОБА_3 та ним.
До суду позивач не надав жодних належних та достовірних доказів на підтвердження обставин того, що вони проживали разом з ОСОБА_3 , як особи, які складали сім`ю, були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом здійснювали покупки, сплачували загальні витрати, та між ним були взаємні права та обов`язки у період з 2000 до 25.05.2019 року.
Матеріали справи містять відомості щодо належності ОСОБА_3 на праві приватної власності нерухомого та рухомого майна, а саме: квартир за адресою: АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 ; нежитлову будівлю площею 167,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , транспортні засоби Mercedes-Benz Sprinter 2002 р. випуску та Mercedes-Benz 313СDI 2004 р. випуску, проте не містять доказів щодо придбання зазначеного майна за спільні кошти ОСОБА_3 та позивача.
Долучений до матеріалів позовної заяви акт про проживання, складений 11.12.2019 комісією у складі депутата Курилівської сільської ради Клінгер І.О.та мешканців ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та довідка Курилівської сільської ради від 11.12.2019 року про місце реєстрації ОСОБА_1 з травня 2003 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 , не є належними доказами у розумінні статті 77 ЦПК України, оскільки містять інформацію щодо проживання ОСОБА_1 за однією адресою зі спадкодавцем ОСОБА_3 , проте не містять конкретної інформації щодо предмета доказування, а саме спільного проживання ОСОБА_3 разом з позивачем однією сім`єю в розумінні ст. 3 СК України.
Матеріали справи містять довідку про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були обвінчані 30.08.2000 року, проте церковний обряд вінчання не є підставою визнання шлюбу зареєстрованим та свідчить лише про їх релігійне право.
Допитані в судовому засіданні свідки зі сторони позивача - ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 пояснювали, що позивач та ОСОБА_3 проживали разом, вели спільне господарство та спільний бізнес. Проте, свідки зі сторони відповідача - ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 навпаки пояснювали, що вони проживали разом, але не мали спільного бюджету та бізнесу. Таким чином, свідки надали суперечливі показання, ніхто із зазначених свідків не зміг підтвердити, факту їх спільного проживання як таких, що сумісно проживали, при цьому були пов`язані спільним побутом і веденням господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків, у період протягом п`яти років (або будь-який період) до смерті ОСОБА_3 , а навпаки зазначали, що їм невідомо щодо наявності у них спільного бюджету чи придбання майна за спільні кошти.
Доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Належними та допустимими доказами проживання осіб однією сім`єю є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних сім`ї.
Також, належними доказами спільного проживання є документи, довідки про реєстрацію, фотографії, листи тощо, а саме що підтверджує факт ведення спільного господарства. Факт начебто проживання позивача в квартирі ОСОБА_3 , сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків сім`ї позивача та померлою, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні проживанню осіб однією сім`єю. Суд не бере до уваги, надані позивачем фотознімки на підтвердження факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , так як вони ніяким чином не підтверджують факт проживання позивача з померлою однією родиною та ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних сім`ї.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога щодо встановлення факту проживання позивача із ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю задоволенню не підлягає, у зв`язку з чим слід відмовити і в задоволенні похідної вимоги про визнання права власності на Ѕ частки майна в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 ..
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.. 12, 13, 89, 259, 264-265, ч. 2 ст. 315, 319 ЦПК України, ст. ст. 1217, 1261

УХВАЛИВ :
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-і особи: Курилівська сільська рада Куп`янського району Харківської області, Куп`янська державна нотаріальна контора Харківської області, про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на Ѕ частки майна в порядку спадкування за законом - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцевих положень» Цивільного процесуального кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином
Повний текст рішення складений 29 грудня 2021 року.
Головуючий Коваленко О.А.