Справа № 536/968/18
Провадження № 2/536/13/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року м. Кременчук

Кременчуцькийрайонний суд Полтавськоїобласті у складі :

Головуючогосудді - Колотієвського О.О.

за участю секретаря судового засідання Пасєчнікової В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуціцивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення витрат на поховання та витрати на утримання майна,-

ВСТАНОВИВ:

1.Позовні вимоги ОСОБА_1 :

Позовні вимоги обґрунтовані зокрема тим, що він з дитинства

проживав та був зареєстрований разом з бабусею ОСОБА_4

та дідусем ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

25.11.2015 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Дудкіною С.Г. була відкрита спадкова справа № 21/2015 до майна померлої ОСОБА_4 , якій належала 1/2 квартири АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20.01.1998 № НОМЕР_1 .

Згідно з даною спадковою справою право на спадкування отримали чоловік

покійної ОСОБА_5 та донька - ОСОБА_2

23.12.2016 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Дудкіною С.Г. була відкрита спадкова справа № 24/2016 до майна померлого ОСОБА_5 , якому належала 1/2 квартири АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20.01.1998 № НОМЕР_1 та 1/4 цієї ж квартири, яку він успадкував після дружини

відповідно до ч. З ст. 1268 ЦК України.

Згідно з даною спадковою справою право на спадкування отримали діти покійного - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Позивачем вказано, що таким чином, ОСОБА_2 належить 3/4 частки квартири АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 прийняла спадщину після померлого ОСОБА_5 але свідоцтво про право на спадщину не отримала.

Позивач зазначив, що ОСОБА_4 після операції в 2015 році знаходилася в безпорадному стані. Оскільки чоловік також був людиною похилого віку, то ОСОБА_4 весь час опікувався він, а саме: допомагав пересуватися, проводити гігієнічні процедури, приймати їжу, придбавав медикаменти, продукти харчування, оплачував комунальні платежі.

Відповідачі ніякої допомоги не надавали.

Позивачем вказано, що після смерті ОСОБА_4 організацією та проведенням поховання займався він, крім того впродовж 2016 - 2018 років він проводив оплату комунальних послуг вищевказаної квартири.

На підставі вищевикладеного з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 13.02.2019 року просив суд, ухвалити рішення, яким:

- стягнути з ОСОБА_2 на його користь витрати на поховання та утримання спадкового майна в розмірі 5781,65 грн;

- стягнути з ОСОБА_3 на його користь витрати на поховання та утримання спадкового майна в розмірі 17344,95 грн.

2. Позиція відповідача ОСОБА_2 :

12.10.2018 року, до суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказала наступне.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , витрати на її поховання у розмірі 4601,00 грн., ПДВ 191,32 грн. були здійсненні позивачем теж 09.06.2015 року. Перебіг строку позовної давності по стягненню позивачем витрат на поховання ОСОБА_4 почався з дати понесения Позивачем таких витрат - з 09.06.2015 року. Отже, строк позовної давності щодо вимог по стягненню Позивачем витрат на поховання ОСОБА_4 сплив по закінченню трьох років, а саме: 10.06.2018 року.

На підставі зазначеного, ОСОБА_2 заявила про застосування позовної давності та у зв`язку зі спливом трирічного строку просила суд відмовити позивачу у задоволенні вимог в частині стягнення з неї витрат на поховання ОСОБА_4 .

Також ОСОБА_2 вказала, що вимоги позивача про стягнення з неї витрат на утримання майна є безпідставними та протиправними, з огляду на таке.

Позивач вказав у позові, що він сплатив за комунальні послуги суму у розмірі 10011,18 грн. Однак, з квитанцій наданих позивачем вбачається, що сума не відповідає тим сумам, які вказані у доданих до позову квитанціях.

ОСОБА_2 вказала, що після смерті ОСОБА_5 позивач проживає у вказаній квартирі один та лише він користується всіма комунальними послугами, які ним і оплачені, тому заперечувала щодо стягнення з неї плати за користування позивачем електроенергією, холодним та гарячим водопостачанням, водовідведенням, газом, послугами кабельного телебачення «Візит», та іншим послугами,

Таким чином, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 по стягненню з неї витрат на утримання майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Сторони в судове засідння не з`явилися.

В матеріалах справи наявна заява ОСОБА_3 про розгляд спраи без її участі, підтримала позицію ОСОБА_2 , викладену у відзиві на позовну заяву.

Представником ОСОБА_2 надано заяву про розгляд справи без їх участі.

Суд дослідивши матеріали справи та докази, якими сторонни обгрунтовують свої позовні вимоги та заперечення, приходить наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

3.Позиція суду:

3.1. Доказування:

Відповідно до основних положень про докази, закріплених у ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

3.2Неоспорювані сторонами обставини справи:

Позивач є онуком ОСОБА_4 та ОСОБА_5

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 видане Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького МУЮ у Полтавській області 09.06.2015 року, актовий запис № 661.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 видане Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Полтавській області 09.06.2015 року, актовий запис № 1876.

Організацією та проведенням поховання займався ОСОБА_1 , що підтвержується договором- замовлення № ЗУ-0002325, свідоцтвом про поховання ОСОБА_4 від 09.06.2015 року та впродовж 2016- 2018 років він проводив оплату комунальних послуг вищевказаної квартири, що підтверджується копіями квитанцій в матеріалах справи.

Відповідно до Довідки № 2320 ОСОБА_1 зареєстрований з 15.06.2007 року за адресою: АДРЕСА_3 по теперішній час та проживає у вказаній квартирі один.

Після смерті ОСОБА_4 право на спадкування отримали чоловік

покійної ОСОБА_5 та донька - ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_5 право на спадкування отримали діти покійного - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.04.2018 року ОСОБА_2 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_3 :

- 3/8 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину з законом: реєстровий № 1033 від 27.09.2017 року;

- 1/4 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину з законом: реєстровий № 1026 від 27.09.2017 року.

ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину не отримувала.

3.3. Позиція суду щодо стягнення з відповідачів витрат на поховання ОСОБА_4 :

Згідно вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною першою, третьою та пН`ятою статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Позивачем вказано та не заперечується сторонами, що відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_6 є доньками померлої ОСОБА_4 тобто спадкоємцями першої черги відповідно до Закону.

Згідно зі ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті.

Позивачем вказано, що організацією та проведенням поховання ОСОБА_4 займався він, що підтверджується договором - замовлення № ЗУ-0002325 від 09.06.2015 року та просив стягнути з відповідачів понесені ним витрати, які відповідно до рахунку фактури склали 4 601 грн, а також витрати на деталі пам`ятника в розмірі 8120 грн, що підтверджується товарним чеком № б/н від 20.05.2016 року.

Вирішуючи дане питання суд дійшов наступного висновку.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Ритуальні послуги - послуги, пов`язані з організацією поховання та облаштуванням місця поховання.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу» ритуальні послуги надаються за плату згідно з договором-замовленням, крім випадків, передбачених законом. Вартість послуг та предметів ритуальної належності визначається на принципах оплати тільки тих послуг, що відповідають державним стандартам та нормативним документам.

Наказом Держжитлокомунгоспу України 19.11.2003 року № 193 про «Необхідний мінімальний перелік окремих видів ритуальних послуг» встановлено, що до необхідних ритуальних послуг входять: оформлення договору-замовлення на організацію та проведення поховання;оформлення свідоцтва про поховання; копання могили (викопування могили ручним або механізованим способом, опускання труни з тілом померлого в могилу, закопування могили, формування намогильного насипу та одноразове прибирання території біля могили); монтаж та демонтаж намогильної споруди при організації підпоховання в існуючу могилу; кремація тіл померлих; поховання та підпоховання урни з прахом померлих у колумбарну нішу, в існуючу могилу, у землю; зберігання урн з прахом померлих у крематорії; організація відправлення труни з тілом чи урни з прахом померлого за межі України; запаювання оцинкованої труни; замощення урни з прахом померлого в колумбарну нішу.

З зазначеного суд вбачає, що на спадкоємців покладається обов`язок щодо відшкодування лише тих витрат на поховання спадкодавця які були необхідні для та церемонії поховання та передбачені відповідно до законодавства.

Досліджуючи письмові докази, а саме рахунок фактуру № ЗУ 0002325, судом встановлено, що витрати які поніс ОСОБА_1 на поховання ОСОБА_4 в розмірі 4601 грн. були необхідними для здійснення церемонії поховання та такими що передбачені законодавством, а тому суд дійшов висновку, що вказані витрати підлягають відшкодуванню спадкоємцями.

В той час, суд не може погодитися з вимогою ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідачів на його користь витрат деталей пам`ятника в сумі 8120 грн, оскільки ці витрати не входять до комплексу заходів щодо поховання спадкодавця та відповідно ці витрати відшкодуванню не підлягають.

У відзиві на позовну заяву, відповідач заявила клопотання про застосування строків позовної давності, вказавши, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , витрати позивачем на її поховання здійсненні в цей же день, а тому на думку ОСОБА_2 строк позовної давності по стягненню витрат на поховання необхідно обраховувати.

З урахуванням вказаного відповідач вважає що трирічний строк позовної давності для пред`явлення вказаної вимоги сплив 10.06.2018 року, тобто до пред`явлення ОСОБА_1 позову до суду.

Суд не може погодитися з вказаним твердженням ОСОБА_2 з огляду на наступне.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Як встановлено судом, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Ч. 1 ст. 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

З аналізу вищевказаних норм суд вбачає, що законодавцем встановлений шестимісячний строк для прийняття спадщини, шляхом подачі заяви нотаріусу та у разі відсутності відмови від неї спадкоємцями вважаються такими, що прийняли спадщину після закінчення вказаного строку.

З урахуванням вказаного, суд доходить висновку, що хоча позивачем й були здійснені витрати на поховання ОСОБА_4 09.06.2015 року але право вимоги щодо стягнення витрат на поховання останньої в порядку ст. 1232 ЦК України в позивача виникло лише після прийняття відповідачами спадщини тобто після 10.12.2015 року.

З зазначеного, суд вважає, що перебіг строку позовної давності почався на наступний день 11.12.2015 року, в той час ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх порушених прав 13.06.2018 року, тобто в межах строку позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що клопотання ОСОБА_2 про застосування строків позовної давності до вимоги про відшкодування витрат на поховання спадкодавця є таким що задоволенню не підлягає.

3.4. Позиція суду щодо стягнення з відповідачів витрат на утримання спадкового майна:

Як вказував ОСОБА_1 , після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 впродовж 2016 - 2018 років він здійснював оплату комунальних послуг квартири, за адресою: АДРЕСА_3 загальна сума яких склала 10011,18 грн та на підтвердження даних оплат надав суду квитанції.

Позивач вважав, що дані витрати на утримання спадкового майна необхідно стягнути з відповідачів як спадкоємців після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Відповідачі заперечували проти задоволення позовних вимог в цій частині, так як вказали, що не проживають в зазначеній квартирі та користуються електроенергією, холодним та гарячим водопостачанням, водовідведенням, газом та іншим послугами.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідачів витрат позивача за оплату комунальних послуг, суд виходив з наступного.

Так судом встановлено та не запеперечується сторонами, що ОСОБА_2 належить 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 прийняла спадщину після померлого батька ОСОБА_5 але свідцтво про право на спадщину не отримала.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину . Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

В той час, стаття 1297 ЦК України встановлює обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Так, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Аналіз вищезазначених норм вказує, що у спадкоємеця який прийняв спадщину у складі якої є нерухоме майно, виникає обов`язок звернутися за свідоцтвом про спадщину.

З вищевикладеного суд доходить висновку що оскільки ОСОБА_2 прийнявши спадщину після матері та батька, а отже набула право на квартиру, успадкувавши також права та обов`язки спадкодавця.

Також, незважаючи на те що ОСОБА_3 не виконала свій обов`язок встановлений законом, а саме не звернулася за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно але прийняла спадщину після батьків, а тому також набула право на квартиру, успадкувавши права та обов`язки спадкодавця.

З зазначеного суд доходить висновку, що у відповідачів виник обов`язок щодо утримання спадкового майна, а саме сплачувати житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства виконавцеві комунальної послуги.

Таку позицію також визнала вірною колегія Верховного Суду Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 15.03.2018 року по справі № 401/710/15 вказавши «…прийнявши спадщину відповідач набув право на квартиру, успадкувавши також права та обов`язки спадкодавця. Тому незалежно від того чи отримав відповідач свідоцтво про право на спадщину, чи здійснив реєстрацію права власника на успадковане нерухоме майно, він має належним чином утримувати майно, що належить йому».

Водночас як зазначено в позовній заяві та підтверджено відповідачами ОСОБА_7 зареєстрований у вказаній квартирі з 2007 року та після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 2016 року безперешкодно проживає в ній одноособово по теперішній час.

Відповідно до п. 5 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п. 6 ч. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб.

Ч. 2 ст. 7 Закону встановлено обов`язки індивідуального споживача, зокрема: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини; власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно - технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

З зазначених нормами закону суд вбачає, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

На підставі вказаного суд вважає, що у даному спорі у відповідачів виник обов`язок оплати послуг за обслуговування квартири лише перед виконавцем комунальних послуг.

Водночас враховуючи, що позивач безперешкодно проживає у вказаній квартирі без будь-яких правових підстав, (що суд ототожнює зі згодою власника на його проживання), одноособово споживає житлово комунальні послуги, а тому відповідно до ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги обов`язок щодо їх оплати покладається на позивача.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення коштів за утримання спадкового майна з відповідачів безпідставними та такими що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив з наступного.

Згідно статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, тому суд вважає за необхідне, стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 частину сплаченого судового збору на користь позивача в розмірі 70 гривень 48 коп з кожної.

Керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 273, 352 ЦПК України, 256, 267, 1216, 1217, 1232, 1296, 1297 ЦК України, Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Законом України «Про поховання та похоронну справу» -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення витрат на поховання та витрати на утримання майна задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на поховання у сумі 2300,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на на поховання у сумі 2300,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 70,48 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 70,48 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. О. Колотієвський