г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/1053/17
Номер провадження 4-с/213/6/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2021 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Алексєєва О.В.,

за участі секретаря судового засідання - Бабейкіної Н.О.,

за участі скаржника - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференцзв`язку скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцева Ігоря В`ячеславовича у виконавчому провадженні №63482576 щодо не скасування арешту на банківський рахунок,

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду з вищевказаною скаргою, де свої вимоги мотивує тим, що Інгулецьким районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за результатами розгляду позову АТ «Альфа-Банк» (правонаступника АТ «Укрсоцбанк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості було винесено рішення по цивільній справі №213/1053/17, відповідно до якого стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за Договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів №123/08-АВ/011 від 08 жовтня 2008 року з додатками та Договором поруки №123/08-ПР/010 від 08 жовтня 2008 року в загальному розмірі 8 922 доларів США 20 центів. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 304, 89 грн.

09 вересня 2020 року за результатами апеляційного перегляду вищезазначеного рішення Дніпровським апеляційним судом винесено постанову про часткове його скасування в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 з постановленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Судом було видано стягувачу АТ «Альфа-Банк» для примусового виконання виконавчий лист по справі № 213/1053/17 про стягнення з ОСОБА_1 8 922 доларів США 20 центів.

04 листопада 2020 року за вищезазначеним виконавчим листом приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області було відкрито виконавче провадження №63482576 та за постановою ВП №63482576 від 04 листопада 2020 року накладено арешт на його майно, а саме на картковий банківський рахунок у АТ «КБ «ПриватБанк» для зарахування заробітної плати, тим самим заблоковано рахунок, чим позбавлено його на отримання доходу та засобів існування.

В скарзі зазначає, що приватному виконавцю було достеменно відомо про місце його роботи, що підтверджується винесеною постановою ВП № 63482576 від 09 листопада 2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у розмірі 20 %, яка була направлена ним за його місцем роботи до Приватного підприємства «АВТОДЕН» для вчинення відрахувань із доходів на користь стягувача. Станом на дату подання даної скарги він продовжує працювати у Приватному підприємстві «АВТОДЕН». Для зарахування заробітної плати у АТ «КБ «ПриватБанк» відкрито та використовується картка/рахунок НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ).

Станом на дату подання даної скарги вищезазначений рахунок/картка у АТ «КБ «ПриватБанк» - є заблокованим, що унеможливлює користування грошовими коштами.

Ним було здійснено дії із направлення приватному виконавцю листів про зняття арешту та розблокування вищезазначеного рахунку, що залишено приватним виконавцем поза увагою.

Також ним було здійснено дії із самостійного звернення та направлення вимоги до АТ «КБ «ПриватБанк» про невідкладне розблокування рахунку, на що отримано відповідь про неможливість вчинення таких дій.

Просить визнати протиправною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцева Ігоря В`ячеславовича (49044, м. Дніпро, вул. Якова Самарського, буд. 2, кв. 304) по виконавчому провадженню № 63482576, щодо не скасування арешту, накладеного на банківський рахунок НОМЕР_2 (картку НОМЕР_1 ), який відкритий на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) у Акціонерному товаристві «Комерційний Банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, Ід, , МФО 305299), а також скасувати арешт з вказаного банківського рахунку.

Скаржник ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав вимоги по скарзі, просив її задовольнити.

Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцев Ігор В`ячеславович в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення. Пояснень по суті скарги не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Вислухав скаржника, повно і всебічно вивчивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

В ст.129-1 Конституції України зазначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст.129 Конституції України обов`язковість виконання рішень суду є однією з основних засад судочинства.

Згідно вимог ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

На ведених правових норм видно, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Єторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін ( "Горнсбі проти Греції" (Hornsby V. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-11). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці без неналежних затримок (у справі "Фуклев проти України", заява N 71186/01). На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці ( "Чіжов проти України" п. 40).

За приписами ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» вказано, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Судом встановлено, що на підставі виконавчого листа, який видано 23 вересня 2020 року Інгулецьким районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі №213/1053/17 про стягнення із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості за Договором Кредиту на купівлю автотранспортних засобів №123/08-АВ/011 від 08 жовтня 2008 року з додатками та Договором поруки №123/08-ПР/010 від 08 жовтня 2008 року в загальному розмірі 8 922 долари США 20 центів приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцевим Ігорем В`ячеславовичем від 04 листопада 2020 року відкрито виконавче провадження №63482576, що підтверджується копією відповідного виконавчого листа та постанови (а.с.6, 6 зворотній бік, 7, 7 зворотній бік).

Згідно частини 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження»під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з вимогами ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцевим Ігорем В`ячеславовичем 09 листопада 2020 року було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №63482576, що підтверджується її копією (а.с.9-10 зворотній бік).

Відповідно до п.7 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до частин 1,2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцевим Ігорем В`ячеславовичем 04 листопада 2020 року було винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №63482576, що підтверджується її копією (а.с.8, 8 зворотній бік).

Розділом ІХ Закону України "Про виконавче провадження" визначено особливості звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Так, ч.1 ст. 68 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Частиною 3 вказаної статті Закону передбачено, що про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Відповідно до ч.1 ст. 69 Закону підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Статтею 70 Закону визначено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: … за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Пунктом 2 ч. 2 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно достатті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частини 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 ч. 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

З наведених норм права видно, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти боржника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі накладення арешту на кошти на які заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих, що рахунок, на який накладено арешт має статус спеціального. Такий арешт може бути знятий судом у порядку оскарження відмови виконавця зняти арешт з коштів.

Такий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі №905/361/19-ц.

При цьому, банк в якому арештовано кошти боржника, відповідно до статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», не повідомив державного виконавця про цільове призначення рахунку та не повернув постанову без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Скаржником не надано суду доказів, що приватному виконавцю направлено повідомлення банку про неможливість накладення арешту на рахунки, тому виконавець на момент звернення скаржника до суду не мав передбачених законом підстав для зняття арешту з банківського рахунку.

Матеріали справи містять заяву боржника ОСОБА_1 від 04 березня 2021 року до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцева Ігоря В`ячеславовича про зняття арешту з карткового рахункуНОМЕР_2 , довідку ПП «Автоден» про роботу ОСОБА_1 в даному підприємстві на посаді директора та довідку АК ПБ «ПриватБанк», з якої видно, що на даний рахунок нараховується ОСОБА_1 заробітна плата (а.с.12-14), проте доказів щодо направлення ОСОБА_1 виконавцю та відповідно отримання останнім вказаних документів суду надано не було.

Із наданої скаржником ОСОБА_1 копії поштового конверту, де відправником вказано ПП «Автоден», а отримувачем приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцев Ігор В`ячеславович (а.с.11) неможливо встановити, що саме містилось в даному відправленні та даний доказ не підтверджує обставини, які викладені в скарзі.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01 липня 1949 року №95, ратифікованої Україною 04 серпня 1961 року, заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Тобто, рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 червня 2019 року у справі № 916/73/19, від 10 жовтня 2019 року №916/1572/19.

Відповідно до положень ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ч.3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На переконання суду, дотримання порядку досудового врегулювання є пріоритетним під час вирішення цієї категорії справ, оскільки його необхідно розглядати в призмі доведеності, що оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця були неправомірними, що є підставою стверджувати наявність причинно-наслідкового зв`язку з порушенням права заявника, а тому його відновлення безумовно має здійснювати суд шляхом зобов`язання державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Натомість, суд не бачить підстав для визнання протиправної бездіяльності приватного виконавця лише внаслідок незгоди заявника з наслідками, що настали, і може розцінюватись прямим втручанням та перешкоджанням виконання судового рішення.

Враховуючи вищевикладене та оцінюючі наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги, оскільки заявником не доведено належними і допустимими доказами, що виконавець був обізнаний, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом, а також отримував його заяву про зняття арешту з банківського рахунку та відмовив у її задоволенні.

Керуючись ст. ст. 260, 261, 447 - 453 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцева Ігоря В`ячеславовича у виконавчому провадженні №63482576 щодо не скасування арешту на банківський рахунок - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Дата складення повного тексту ухвали суду - 09 березня 2021 року.

Суддя О.В. Алексєєв