Житомирський апеляційний суд
Категорія 44 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Галацевич О.М.,

за участю секретаря Дяченко Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №295/18139/19 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради про порушення конституційних прав на доступ до публічної інформації та стягнення моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 27 січня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Кузнєцова Д.В. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом у якому просила стягнути з Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради на свою користь 50 000 грн моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначали, що відповідно до листа від 03.12.2019 року Житомирського міського голови їй надано дозвіл на ознайомлення із документами, на підставі яких на 49-ій сесії Житомирської міської ради сьомого скликання 20.06.2019 року рішенням № 1501 розглянуто клопотання від 27.11.2015 та оригінали планів, затверджених 30.11.2016 року генерального плану, «червоних» ліній, плану зонування. Проте, 06.12.2019 року працівниками Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради їй відмовлено в ознайомлені із зазначеними вище документами, що є порушенням її прав встановлених Законом України «Про доступ до публічної інформації». Вказує, що незаконною відмовою надати документи для ознайомлення 06.12.2019 року стосовно розгляду клопотання від 27.11.2015 їй заподіяно моральну шкоду, що визвало погіршення стану її здоров`я та душевні страждання, які у свою чергу позбавили її можливостей реалізувати свої звички та бажання, а також сприяло погіршенню відносин з оточуючими людьми та інші наслідки негативного характеру. Крім того, зазначає, що порушення її конституційних прав у вигляді відмови ознайомитись із документами по клопотанню від 27.11.2015 та із оригіналами планів призвели до погіршення її життєвих зв`язків та вимагали додаткових зусиль для організації свого життя.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 27 січня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення по суті позовних вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Зазначає, що судом неповно з`ясовано всі обставини справи та не надано правової оцінки доказам по справі. Вказує, що суд безпідставно дійшов висновку про те, що нею фактично підтримано позовні вимоги. Крім того, зазначає, що документи по клопотанню від 27.11.2015 та оригінали планів, затверджених 30.11.2016 року генерального плану, «червоних» ліній, плану зонування в яких їй відмовлено в ознайомлені, судом першої інстанції не розглядалися.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановленій законом строк.

Статтею 56 Конституції України закріплено право особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про доступ до публічної інформації» особи, на думку яких їхні права та законні інтереси порушені розпорядниками інформації, мають право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди в порядку, визначеному законом.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, вішкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів, визначені ст.1173 ЦК України.

Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, листом від 03.12.2019 за №25/Д-460 виконавчого комітету Житомирської міської ради позивачу ОСОБА_1 надано дозвіл на ознайомлення із документами на підставі яких на 49-ій сесії Житомирської міської ради сьомого скликання 20.06.2019 року рішенням № 1501 розглянуто клопотання від 27.11.2015 та оригінали планів, затверджених 30.11.2016 року генерального плану, «червоних» ліній, плану зонування.

06.12.2019 року ОСОБА_1 звернулася до начальника відділу Васькевич А.Н. Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради з метою реалізації свого права на ознайомленні із зазначеними вище документами. Проте, ОСОБА_1 було відмовлено у наданні для ознайомлення матеріалів, підготовлених та наданих на розгляд постійної комісії, стосовно клопотання від 27.11.2015. Крім того, начальником служби кадастру ОСОБА_2 також було відмовлено надати для огляду оригінали генерального плану, затвердженого 30.11.2016, «червоних» ліній та плану зонування. В результаті зазначених дій, позивачем була подана скарга на неправомірні дії працівників Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради.

Відповідно до листа від 03.01.2020 за № 6487/13 Департаментом містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради було надано відповідь на подану скаргу, у якій заступник директора Департаменту роз`яснив позивачу, що їй були надані належним чином завірені фрагменти із генерального плану та плану зонування території м. Житомира, плану червоних ліній території, які цікавили запитувача інформації.

Таким чином, відповідач дав відповідь на запит ОСОБА_1 відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», надав їй можливість ознайомитись із запитуваною документацією, надав фрагменти із генерального плану, плану зонування та плану «червоних» ліній (їх копії позивач долучив до заяв про уточнення позовної заяви).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження існування обставин, що є передумовою відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 23 ЦК України, а також не встановлено порушення прав позивача та протиправності діяння чи бездіяльності Департаменту містобудування та земельних відносин, завданням у зв`язку із цим моральної шкоди.

Суд першої інстанції правильно вважав, що не надання ОСОБА_1 для огляду оригіналів генерального плану, плану зонування та плану «червоних» ліній не може визнаватись, як безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди.

Також суд першої інстанції, обгрунтовано залишив без розгляду уточнену позовну заяву від 07 лютого 2021 року, оскільки вона подана в ході розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, що суперечить ч.3 ст.49 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на правильність ухваленого судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 27 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 09 березня 2021 року.

Головуючий

Судді