22-ц/804/819/21
185/6280/18

Головуючий у 1-й інстанції Черков В.Г.
Суддя-доповідач: Попова С.А.

У Х В А Л А

05 березня 2021 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі судді Попової С.А., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 24 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства,

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 24 вересня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства відмовлено.

Не погодившись з рішенням, ОСОБА_1 20.01.2021 за поштою подав апеляційну скаргу, яка разом з матеріалами справи надійшла до Донецького апеляційного суду.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 10.02.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, а саме: подання заяви з наведенням інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження; доплати судового збору з наданням оригіналу відповідного документа.

02 березня 2021 року на адресу Донецького апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 , в якій в обґрунтування поважності причин пропуску строку зазначено, що апелянт з березня 2020 року перебуває на території Російської Федерації, впродовж розгляду справи ним вживались дії щодо отримання інформації про стан розгляду справи. Наприкінці вересня 2020 року його представник ОСОБА_4 повідомила позивача про прийняття рішення за його позовом, і у зв`язку з висловленням незгоди щодо результату розгляду справи, запевнила, що буде вчиняти дії щодо його оскарження. В подальшому жодної інформації щодо руху справи від представника не надходило, і позивач 03.12.2020 звернувся до іншого представника з метою отримання правової допомоги, з веб-порталу Судова влада було виявлено, що апеляційна скарга не подавалась. Позивачем 05.12.2020 було направлено відповідну заву про отримання копії оскаржуваного заочного рішення, яке він й отримав за поштою 15.01.2021.

Суд вважає, що в клопотанні представника апелянта не наведено тих обставин об`єктивного і непереборного характеру, які завадили своєчасній подачі апеляційної скарги, у зв`язку з чим пропущений строк на подачу апеляційної скарги на заочне рішення від 24.09.2020 не підлягає поновленню.

Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Згідно з п.п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України передбачено, що учасники справ зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (справа Перетяка та Шереметьев проти України, заяви № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (див. наприклад рішення Європейського суду прав людини у справі Каракуця проти України).

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд відповідно до зазначених положень, а також положень, визначених ст. ст 43, 49 ЦПК України, але зобов`язана здійснювати їх добросовісно (ч. 1 ст. 44 ЦПК України).

Також слід відмітити, що в Україні діє система публікації відомостей про час та місце розгляду справи в мережі Інтернет на сайті Судова влада і позивач має усі можливості з отримання інформації про розгляд його справи.

Отже, позивач має цікавитись ходом справи та результатами окремих судових засідань, використовувати засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Беззаперечною обставиною наявності відомостей у позивача про ухвалене рішення є документально підтверджене отримання представником позивача Омелай Н.М. копії судового рішення 02.10.2020 (т. 2 а.с. 44), що в розумінні ч. 7 ст. 252 ЦПК України вважається врученням цього рішення позивачеві ОСОБА_1 .

Наведені у змісті заяви ОСОБА_3 від 02.03.2021 обставини щодо залучення позивачем декількох представників, дистанційного перебування позивача в іншій країні не є тими перешкодами, що непереборно завадили своєчасній подачі апеляційної скарги впродовж 30 днів з 02.10.2020.

Відтак, обставин об`єктивного характеру, які зашкодили своєчасній подачі апеляційної скарги та могли б бути враховані судом апеляційної інстанції як поважні, стороною апелянта не наведено.

Враховуючи викладене, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 24 вересня 2020 року.

Керуючись ст.ст. 357, 358 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 24 вересня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Суддя Донецького апеляційного суду С.А.Попова