ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8499/21 Справа № 214/1472/19 Головуючий у першій інстанції: Попов В. В. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Соломці М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю «Івас Груп» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Івас Груп» про стягнення грошових коштів (винагороди) та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Івас Груп» до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про надання послуг,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 14 травня 2018 року між ним та ТОВ «Івас Груп» було укладено договір про надання послуг №Б/Н, згідно з умовами якого позивач зобов`язався надати відповідачу послуги, пов`язані з виконанням робіт нічна охорона об`єкта будівництва «Роз`їзд 327 км. дільниці Камиш-Зоря-Пологи Придніпровської дороги ПАТ «Укрзалізниця» та перевезення робітників, товарів і матеріалів на вказаному об`єкті, необхідних для використання та ведення господарської діяльності, строком до 31 грудня 2018 року. Згідно п. 2.1 вказаного договору загальна орієнтовна вартість послуг за договором була встановлена у розмірі 120000,00 грн., оплата яких згідно п. 2.2 договору мала здійснюватись протягом 5 календарних днів після підписання акта приймання-передачі наданих послуг шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позивача. Так, відповідно до зазначеного договору про надання послуг, позивачем був виконаний певний перелік робіт, за результатом виконання яких 10 вересня 2018 року та 08 жовтня 2018 року були складені та підписані акти приймання-передачі наданих послуг (робіт). Згідно акту №1 приймання-передачі наданих послуг (робіт) від 10.09.2018 року позивачем були надані, а відповідачем прийняті роботи (послуги): нічна охорона майна (в період з 22.00 год. до 06.00 год.) на об`єкті «Роз`їзд 327 км. дільниці Камиш-Зоря-Пологи Придніпровської дороги ПАТ «Укрзалізниця» в період з 17 травня 2018 року по 08 вересня 2018 року, всього 115 календарних днів, а також перевезення робітників, товарів і матеріалів на цьому ж об`єкті за цей же період за маршрутом м. Кривий Ріг-м. Більмак (роз`їзд 327 км.) всього 1 ходка, що складає 720 км. та м. Пологи-м. Більмак (роз`їзд 327 км.) всього 115 ходок по 76 км., що складає 8740 км. Так, цим же актом сторонами була узгоджена винагорода Позивача у розмірі 79760,00 грн. Згідно акту №2 приймання-передачі наданих послуг (робіт) від 08.10.2018 року позивачем були надані, а відповідачем прийняті роботи (послуги): нічна охорона майна (в період з 22.00 год. до 06.00 год.) на об`єкті «Роз`їзд 19 км. дільниці Київ-Бориспіль Південно-Західної дороги ПАТ «Укрзалізниця» в період з 24 вересня 2018 року по 05 жовтня 2018 року, всього 13 календарних днів, а також перевезення робітників, товарів і матеріалів на цьому ж об`єкті за цей же період за маршрутом м. Кривий Ріг-м. Бориспіль (роз`їзд 19 км.) всього 1 ходка, що складає 912 км., всього 35 ходок по 17 км., 595 км. Узгоджена винагорода позивача за цим актом склала 10888,50 грн. Таким чином, узгоджена сторонами загальна сума винагороди позивача відповідно до вказаних актів склала 90648,50 грн., однак яка відповідно до п. 2.2 укладеного договору про надання послуг так і не була сплачена позивачеві. Тому ОСОБА_1 просив стягнути з ТОВ «Івас Груп» на свою користь винагороду за цивільно-правовим договором №Б/Н про надання послуг від 14.05.2018 року в сумі 90648,50 грн.

ТОВ «Івас Груп» звернулось із зустрічним позовом, обґрунтовуючи його тим, що відповідач про існування договірних відносин із позивачем за договором №Б/Н про надання послуг від 14.05.2018 року дізнався лише при отриманні позовної заяви у даній справі. Так, спірний договір та акт приймання-передачі наданих послуг (робіт) №1 від 10.09.2018 року, складений на виконання зобов`язань позивачем за укладеним договором, підписані, без скріплення печаткою, зі сторони відповідача директором ОСОБА_2 , який обіймав дану посаду в тому періоді та був звільнений 24 жовтня 2018 року з ініціативи власників товариства на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України припинення власником повноважень посадової особи. Зазначено, що зміст спірного договору суперечить нормам чинного законодавства, а також такий правочин є фіктивним. Так, позивач для правомірного надання послуг з охорони майна та послуг з перевезення пасажирів мав бути зареєстрований фізичною особою-підприємцем та мати ліцензію на здійснення таких видів господарської діяльності, чого у нього не було. Разом з тим, обов`язковою умовою для договору про надання послуг з охорони майна є умова щодо визначення самого об`єкту охорони, тобто визначення найменування та кількості майна, яке передається замовником та приймається виконавцем під охорону, однак спірний договір не містить положень щодо визначення об`єкту охорони. Окрім того, спірний договір також не містить таких обов`язкових умов для цього типу договорів як найменування та кількість вантажу, що підлягає перевезенню, а також вчинення договору перевезення не підтверджене транспортними накладними, які засвідчували б факт надання послуг з перевезення вантажу. Умовами спірного договору також не встановлена ціна послуг, що є предметом даного договору. Таким чином ТОВ «Івас Груп» вважає, що зміст договору №Б/Н про надання послуг від 14.05.2018 року суперечить вимогам законодавства. Даний договір є фіктивним, оскільки обидві сторони оспорюваного договору знали заздалегідь, що такий правочин не буде фактично виконаний, маючи при цьому ціль штучно створити кредиторську заборгованість відповідача за первісним позовом перед позивачем з метою незаконного заволодіння грошовими коштами товариства, оскільки послуги, зазначені в акті приймання-передачі є нереальними для здійснення їх однією фізичною особою, виходячи з фізичних можливостей людини, а також з урахуванням того, що на підприємстві діє 5-денний робочий тиждень з 2-ма вихідними днями. Тому позивач за зустрічним позовом просив визнати недійсним договір №Б/Н про надання послуг від 14.05.2018 року, укладений між ТОВ «Івас Груп» та ОСОБА_1 з моменту його укладення (а.с. 40-50 т.1).

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Івас Груп» на користь ОСОБА_1 винагороду за договором №Б/Н про надання послуг від 14.05.2018 року в сумі 79760,00 грн. та понесені судові витрати у розмірі 797,61 грн. У задоволенні зустрічних позовних вимог ТОВ «Івас Груп» відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Івас Груп», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні первісних позовних вимог, задовольнивши зустрічний позов повністю.

Колегія звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст.128-130 ЦПК України. Позивач ОСОБА_1 та відповідач ТОВ «Івас Груп» завчасно, 20.10.2021 року, отримали повістки про виклик у судове засідання, що підтверджується відповідними рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, які долучені до матеріалів справи. Від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу та заява про розгляд справи без його участі у судовому засідання.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 14 травня 2018 року між замовником ТОВ «Івас Груп», в особі директора Тиніна Леоніда Олександровича, та виконавцем Грициною А.А. було укладено договір про надання послуг №Б/Н, згідно з умовами якого виконавець зобов`язався надати замовнику послуги, пов`язані з виконанням робіт нічна охорона об`єкта будівництва «Роз`їзд 327 км. дільниці Камиш-Зоря-Пологи Придніпровської дороги ПАТ «Укрзалізниця» та перевезення робітників, товарів і матеріалів на вказаному об`єкті, необхідних для використання та ведення господарської діяльності, строком до 31 грудня 2018 року (а.с.18-20 т.1).

Відповідно до п. 2.1 вказаного вище договору, загальна орієнтовна вартість послуг за договором складає 120000,00 грн., з відрахуванням всіх передбачених законодавством України податків та зборів (на момент розрахунків).

Оплата послуг виконавця здійснюється протягом 5 календарних днів після підписання акта приймання-передачі наданих послуг шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок виконавця (п. 2.2 договору від 14.05.2018 року).

Відповідно до п. 2.3 договору про надання послуг, за результатами виконання послуг сторонами складаються відповідні акти, в яких вказується найменування і вартість виконаних робіт, інші необхідні відомості.

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг (робіт) №1 від 10.09.2018 року до вказаного вище договору про надання послуг від 14.05.2018 року, погодженому сторонами, позивачем за первісним позовом були надані, а ТОВ «Івас Груп»прийняті роботи (послуги): нічна охорона майна (в період з 22.00 год. до 06.00 год.) на об`єкті «Роз`їзд 327 км. дільниці Камиш-Зоря-Пологи Придніпровської дороги ПАТ «Укрзалізниця» в період з 17 травня 2018 року по 08 вересня 2018 року, всього 115 календарних днів, а також перевезення робітників, товарів і матеріалів на цьому ж об`єкті за цей же період за маршрутом м. Кривий Ріг-м. Більмак (роз`їзд 327 км.) всього, 1 ходка, що складає 720 км. та м. Пологи-м. Більмак (роз`їзд 327 км.) всього, 115 ходок по 76 км., що складає 8740 км. (а.с. 21 т.1).

Зазначеним вище актом сторонами була узгоджена винагорода ОСОБА_1 у розмірі 79760,00 грн., з відрахуванням всіх передбачених законодавством України податків та зборів (на момент розрахунків).

Крім того, відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг (робіт) №2 від 08.10.2018 року до договору про надання послуг від 14.05.2018 року, який погоджено сторонами, ОСОБА_1 були надані, а ТОВ «Івас Груп»прийняті роботи (послуги): нічна охорона майна (в період з 22.00 год. до 06.00 год.) на об`єкті «Роз`їзд 19 км. дільниці Київ-Бориспіль Південно-Західної дороги ПАТ «Укрзалізниця» в період з 24 вересня 2018 року по 05 жовтня 2018 року, всього 13 календарних днів, а також перевезення робітників, товарів і матеріалів на цьому ж об`єкті за цей же період за маршрутом м. Кривий Ріг-м. Бориспіль (роз`їзд 19 км.) всього, 1 ходка, що складає 912 км., всього 35 ходок по 17 км., 595 км. (а.с. 22 т.1).

Узгоджена винагорода позивача за первісним позовом за вказаним вище актом №2 склала 10888,50 грн. (без ПДВ). Підписанням вказаного акту сторони також засвідчили, що послуги (робота) надані (виконані) виконавцем замовнику належним чином, відповідно до умов договору, а також вимог, що звичайно ставляться до таких або подібних робіт, сторони претензій одна до одної стосовно зазначених в акті об`ємів виконаних робіт та грошової винагороди за них, не мають.

В судовому засіданні суду першої інстанції також були допитані свідки. Зокрема, свідок ОСОБА_2 суду пояснив, що він був директором ТОВ «Івас Груп», а позивач його знайомим, з яким він уклав цивільно-правовий договір на надання послуг перевезення вантажу для товариства. Договір з позивачем був укладений у травні 2018 року, у зв`язку з будівництвом та наявною потребою у перевезенні вантажу будівельних матеріалів, а позивач за первісним позовом виконував обов`язки по перевезенню вантажу. Зауважив також, що він особисто підписував як договір, так і обидва акти виконаних робіт, претензій до позивача з приводу виконаних робіт у нього не було. На питання чому не розрахувались вчасно з позивачем, відповів, що на той час коли позивач виконав усі роботи було відсутнє фінансування, а потім він був звільнений з посади та надалі не володіє інформацією.

Свідок ОСОБА_3 показав, що він працював і продовжує працювати у ТОВ «Івас Груп»головним інженером; позивача за первісним позовом знає, але він у них не працював, можливо у нього була домовленість з директором ОСОБА_2 . Про укладені договір та акти виконаних робіт йому нічого не відомо, товарно-транспортну накладну він не підписував.

Свідок ОСОБА_4 показав, що працював і продовжує працювати у ТОВ «Івас Груп»головним енергетиком; позивача бачив на об`єкті - Камиш-Зоря-Пологи, а саме як він працював в якості водія, а вночі охороняв об`єкт, де були будівельні матеріали, працював він там близько 2-х місяців.

За положеннями частин 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ч. 1 , п. 1 ч. 2 статті).

Відповідно до ч. 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Частиною 1 статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши укладення сторонами договору про надання послуг (виконання робіт) від 14 травня 2018 року та погодження акту приймання-передачі наданих послуг (робіт) №1 від 10.09.2018 з визначенням конкретного розміру винагороди виконавця; приймаючи до уваги, що відповідачем за первісним позовом не надано доказів виконання ним умов вказаного договору щодо оплати послуг виконавця протягом 5 календарних днів після підписання акту приймання-передачі, - колегія дійшла висновку про обгрунтованість оскаржуваного рішення, яким встановлено наявність підстав для стягнення з ТОВ «Івас Груп» на користь ОСОБА_1 винагороди за договором №Б/Н про надання послуг від 14.05.2018 року в сумі 79760,00 грн.

Представлений позивачем за первісним позовом акт №2 приймання-передачі наданих послуг (робіт) від 08.10.2018 року на суму 10888,50 грн. колегія не приймає до уваги, адже виконані роботи та послуги, що зазначені в цьому акті №2, не передбачені укладеним договором про надання послуг від 14.05.2018 року. Тому підстави для стягнення з ТОВ «Івас Груп» 10888,50 грн. відсутні.

Щодо зустрічної позовної заяви ТОВ «Івас Груп» про визнання недійсним договору про надання послуг (виконання робіт) від 14 травня 2018 року, колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1,3,5 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність у учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Відповідні висновки Верховного Суду України викладені у постановах від 21.01.2015 року у справі №6-197цс14, від 28.12.2018 року у справі №761/38593/16-ц, від 28.11.2018 року у справі №464/800/17; відповідні висновки Верховного Суду викладені у постановах від 11.09.2018 року по справі №916/2918/19, від 14.02.2018 року по справі №667/9350/15-ц.

Ні місцевому, ні апеляційному судам позивачем за зустрічним позовом не надано доказів на підтвердження його доводів щодо фіктивності оспорюваного правочину від 14.05.2018 року, який було укладено ТОВ «ІВАС ГРУП» в особі діючого на той час директора Тиніна Л.О.; не представлені докази на підтвердження позиції позивача за зустрічним позовом, що на час укладення оспорюваного правочину сторони не мали намірів створення правових наслідків.

Більше того, до матеріалів справи долучені акти приймання-передачі наданих послуг (робіт) за договором №Б/Н про надання послуг від 14.05.2018 року, зокрема акт №1, в якому зафіксовано обсяг виконаних позивачем робіт та наданих ним послуг; факт виконання зазначених у вказаному акті послуг та робіт також визнано допитаним у якості свідка ОСОБА_2 , який на час укладання оспорюваного договору та складання акту №1 перебував на посаді директора ТОВ «ІВАС ГРУП».

Викладене свідчить про фактичне настання правових наслідків правочину, виконання його умов позивачем за первісним позовом, який мав намір отримати винагороду за виконану роботу та надані відповідачу послуги.

Твердження відповідача за первісним позовом про недоцільність залучення позивача до надання обумовлених договором послуг, посилання на відсутність у позивача ліцензії на надання таких послуг, на те, що зазначені в акті приймання-передачі роботи є нереальними для здійснення їх однією фізичною особою, виходячи з фізичних можливостей людини та на те, що на підприємстві діє 5-денний робочий тиждень з 2-ма вихідними днями і позивач не міг надавати свої послуги у вихідні дні не спростовують викладених вище висновків суду, оскільки позивач надавав послуги та виконував певну роботу як фізична особа за цивільно-правовим договором, метою якого є виконання його стороною визначеного обсягу робіт та отримання певного матеріального результату, а процес організації трудової діяльності перебуває за межами умов цивільно-правового договору; виконавець послуг не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку. Порушене апелянтом питання доцільності залучення позивача до надання ним обумовлених договором послуг не виключає обов`язку замовника оплатити надані позивачем послуг та виконані роботи, які були прийняті уповноваженою посадовою особою замовника.

Посилання апелянта на відсутність товарно-транспортних накладних у позивача, не спростовує обов`язку замовника здійснити оплату одержаних від виконавця послуг та виконаних ним робіт. Згідно п.2.2, 2.3 оспорюваного договору оплата наданих позивачем послуг мала здійснюватись протягом 5 календарних днів після підписання актів приймання-передачі наданих послуг, які складались за результатами виконання послуг сторонами. У відповідності до зазначених положень договору, сторонами були складені акти приймання-передачі наданих послуг (робіт), що свідчить про виконання позивачем за первісним позовом умов договору.

Детально дослідивши письмові докази, місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку, що оспорюваний договір та вказані вище акти приймання-передачі наданих послуг підписані керівником відповідача та завірені печаткою відповідної юридичної особи (т. 2 а.с.34-38).

Стосовно посилань відповідача за первісним позовом, що оспорюваний договір не містить визначення об`єкту охорони, кількості вантажу, що підлягає перевезенню, ціни послуг, які є предметом оспорюваного договору, місцевий суд обгрунтовано зазначив, що у даному випадку відповідно до положень ст.ст. 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, а зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними. Крім того, у пункті 2.1 договору визначена загальна орієнтовна вартість послуг за цим договором; у п. 2.3 передбачено, що вартість виконаних робіт, їх найменування та інші необхідні відомості вказуються в актах, які складаються сторонами договору за результатами надання послуг.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, колегія дійшла висновку про обгрунтованість рішення місцевого суду про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову та наявність підстав для часткового задоволення первісних позовних вимог, стягнення з ТОВ «Івас Груп» на користь ОСОБА_1 за договором про надання послуг від 14.05.2018 року винагороди в сумі 79760,00 грн.

Колегія звертає увагу, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (витяг з якого долучений до матеріалів справи), позивач ОСОБА_1 зареєстрований у якості фізичної особи-підприємця з 17.04.2008 року по цей час; вид діяльності технічне обслуговування та ремонт автомобілів. Враховуючи предмет оспорюваного договору; встановивши, що види наданих позивачем послуг та виконаних робіт за договором перебувають за межами визначеного виду діяльності позивача, як фізичної особи-підприємця; приймаючи до уваги зміст оскаржуваного договору, відповідно до якого виконавцем є позивач, як фізична особа, - колегія дійшла висновку, що позивачем правильно визначено підсудність даного спору суду цивільної юрисдикції.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного вище, колегія приходить до висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Івас Груп» залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова