Єдиний унікальний номер 242/3235/21
Номер провадження 22-ц/804/2765/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2021 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Гуляєва М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 01 вересня 2021 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Черкова В.Г. в місті Селидове Донецької області, у справі номер 242/3235/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про відшкодування шкоди, заподіяної від нещасного випадку на виробництві,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2021 року до Селидівського міського суду Донецької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про відшкодування шкоди, заподіяної від нещасного випадку на виробництві, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона в період з 07.11.2015 р. по 17.02.2020 р. проходила службу в Національній поліції України та знаходилась в трудових відносинах з ГУ НП в Донецькій області.

Наказом від 14.02.2020 р. №59о/с її було звільнено за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу) за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції з 17.02.2020 року.

До таких наслідків призвело те, що 22.02.2017 року та 20.08.2018 року під час виконання службових обов`язків з нею трапились нещасні випадки, про що складені акт за формою Н-1 від 22.04.2017 року, акт за формою Н-5 від 22.04.2017 року та за формою Н-1 від 10.09.2018 року, акт за формою Н-5 від 10.09.2018 року.

Внаслідок травм позивачка була змушена проходити курс лікування.

Під час лікування вона за власні кошти купувала лікарські засоби (медикаменти), вироби медичного призначення та медичні послуги, у зв`язку з чим зазнала матеріальних витрат у загальному розмірі 38260,47 грн. Інфляційні втрати з врахуванням індексу інфляції на день винесення рішення судом становлять 8128,56 грн.

Крім того, у зв`язку з заподіянням шкоди ушкодженням здоров`я (каліцтвом) з огляду на встановлену вперше висновком МСЕК 26.05.2020 року стійку постійну втрату професійної працездатності по сукупності обох травм 30% позивачка має право на отримання втраченого заробітку у зв`язку з каліцтвом.

Розмір втраченого заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати професійної працездатності, а за її відсутності загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за 12 або за 3 останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я, або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. При цьому, якщо виходить, що середньомісячний заробіток потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється, виходячи з

п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Також позивачка втратила працездатність на 30% безстроково, що призвело до істотних негативних вимушених змін в її житті, було порушено нормальні життєві зв`язки внаслідок неможливості продовжувати активне громадське життя та підтримання в належному стані здоров`я, вона обмежена в вирішенні своїх побутових питань та умов праці. Це спричинило їй також моральну шкоду.

Заподіяна шкода випливає з трудових правовідносин, як шкода, заподіяна нещасним випадком на виробництві, і має відшкодовуватися роботодавцем, який не забезпечив належних умов праці, тобто ГУ НП в Донецькій області. Відповідачем взагалі ніяким чином не відшкодовано працівникові витрати на лікарські препарати (медикаменти) та медичні послуги, заподіяні каліцтвом, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків.

У зв`язку з викладеним та з урахуванням уточнень позивачка просила визнати за нею право на відшкодування шкоди, заподіяної нещасними випадками на виробництві 22.02.2017 року та 20.06.2018 року; стягнути з ГУНП в Донецькій області на її користь матеріальну шкоду, пов`язану з лікуванням, у сумі 38260,47 грн, інфляційні втрати з врахуванням індексу інфляції на день винесення рішення судом в розмірі 8128,56 грн; заборгованість з виплат втраченого заробітку, що підлягає відшкодуванню в розмірі 30% від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати в сумі 129796,16 грн з одночасним нарахуванням компенсації у зв`язку з порушенням термінів її виплати (інфляційні втрати); щомісячно втрачений заробіток, що підлягає відшкодуванню, внаслідок втрати працездатності у розмірі 30% від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, у розмірі 9000,00 грн., а з 01.12.2021 року 9750,00 грн; а також моральну шкоду в сумі 187559,38 грн.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 01 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про відшкодування шкоди, заподіяної від нещасного випадку на виробництві задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної від нещасних випадків на виробництві 22.02.2017 року та 20.06.2018 року.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну ушкодженням здоров`я, яке сталося 22.02.2017 року та 20.06.2018 року, у сумі 53070,00 грн без утримання податку з доходу фізичних осіб.

В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням не погодились позивачка ОСОБА_1 та відповідач Головне управління Національної поліції в Донецькій області, подали апеляційні скарги.

Позивачка ОСОБА_1 просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 наведено, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням, інфляційних втрат, щомісячного втраченого заробітку, що підлягає відшкодуванню в розмірі 30% від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати з одночасним нарахуванням компенсації у зв`язку з порушенням термінів її виплати (інфляційні втрати); щомісячного втраченого заробітку, що підлягає відшкодуванню, є незаконним, необґрунтованим, прийнятим без повного і всебічного з`ясування обставин справи, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Позивачкою надано суду письмові докази, що підтверджують наявність матеріальних збитків під час лікування травм. Суд мав прийняти до уваги ці докази та відшкодувати матеріальну шкоду, пов`язану з лікуванням, а також на підставі загальних норм цивільного законодавства, яке не обмежує право поліцейського на відшкодування шкоди, зокрема і у вигляді щомісячних виплат, на загальних підставах, встановлених главою 82 ЦК України.

Відповідач Головне управління Національної поліції в Донецькій області просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині визнання за позивачкою права на відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, яке сталося 22.02.2017 року та 20.06.2018 року, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити.

Доводами апеляційної скарги Головного управління Національної поліції в Донецькій області наведено, що відповідно до ст. 60 Закону України «Про національну поліцію» проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За загальним правилом, приорітетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли це йдеться у спеціальному законі.

Соціальний захист поліцейських передбачено статтями 97-101 розділу ІХ Закону України «Про національну поліцію».

Отже, положеннями Закону України «Про національну поліцію» визначено, що поліцейським тільки виплачується одноразова грошова допомога, яка є разовою виплатою та виплачується при наявності на те підстав.

Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського затверджено наказом МВС України від 11.01.2016 року №4.

Характер та обставини, при яких ОСОБА_1 отримала травми, ніяким чином не пов`язані з порушенням її законних прав та не підтверджує вину ГУНП в Донецькій області.

Таким чином, позивачкою не надано доказів на підтвердження наявності наслідкового зв`язку між діями заподіювача та шкодою.

За таких обставин, суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та допустив невідповідність висновків фактичним обставини справи.

В відзиві на апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області Мамонтова С.М. просила залишити цю апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції без задоволення, та повторивши в ньому свої доводи, викладені в позовній заяві та поданій нею апеляційній скарзі на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 01.09.2021 року. Скасувати судове рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 13-24, том 2).

В відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Головне управління Національної поліції в Донецькій області просило апеляційну скаргу ОСОБА_1 на судове рішення Селидівського міського суду Донецької області залишити без задоволення. Рішення суду скасувати в частині задоволених вимог, в інший частині залишити без змін.

Положеннями Закону України «Про національну поліцію» визначено, що поліцейським виплачується одноразова грошова допомога, яка є разовою виплатою та виплачується при наявності необхідних на те підстав. Вказаними спеціальними нормами права не передбачено здійснення таких виплат одній і тій же особі на постійної основі, не передбачено відшкодування майнової шкоди громадянам від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованого на виробництві (а.с. 27-30, том 2).

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до статей 128, 130 ЦПК України, про що свідчить отримання нею 11 грудня 2021 року рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, надала заяву про розгляд справи без її участі (а.с. 56, 57 том 2).

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Донецькій області в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до статей 128, 130 ЦПК України, про що свідчить отримання ним 14 грудня 2021 року рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, надав заяву про розгляд справи без його участи (а.с. 58, 60, том 2).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю нез?явившихся сторін.

Оскільки позивачка ОСОБА_1 оскаржує судове рішення в частині позовних вимог, щодо яких суд першої інстанції відмовив в їх задоволенні, а відповідач Головне управління Національної поліції в Донецькій області оскаржує судове рішення в частині, щодо якої суд задовольнив позовні вимоги, тому суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в повному обсязі.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що ОСОБА_1 , проходила службу в Селидівському відділенні поліції Красноармійського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, та перебуваючи на службі в Головному управлінні Національної поліції в Донецькій області отримала посвідчення учасника бойових дій № НОМЕР_1 (а.с. 29, 101, том 1).

Відповідно до акту за формою Н-5 розслідування нещасного випадку та рапорту від 25.02.2017 року щодо проведення службового розслідування за результатами нещасного випадку, що стався 22.02.2017 року о 18.30 в Селидівському відділенні поліції Покровського відділу поліції ГУНП в Донецькій області від 22.04.2017 року, за результатами якого складено Акт №1 за формою Н-1 від 22.04.2017 року про нещасний випадок капітана поліції ОСОБА_1 , встановлений вид події: падіння потерпілого під час пересування, шкідливий фактор відсутній. Особи, що допустили порушення законодавства про охорону праці не виявлені. Нещасний випадок стався в період проходження служби при виконанні службових обов`язків (а.с. 30-36, 63-67, том 1).

Згідно з актом за формою Н-5 розслідування нещасного випадку з поясненнями від 09.07.2018 року щодо причин та умов нещасного випадку, що стався 20.06.2018 року о 20 год. 34 хв. в Селидівському відділенні поліції Покровського відділу поліції ГУНП в Донецькій області від 10.09.2018 року, за результатами якого складено Акт №2 за формою Н-1 від 10.09.2018 року про нещасний випадок майора поліції ОСОБА_1 , відповідно до якого зазначено вид події: падіння потерпілого під час пересування, шкідливий фактор відсутній. Особи, що допустили порушення законодавства про охорону праці не виявлені. Нещасний випадок стався в період проходження служби при виконанні службових обов`язків (а.с. 37-45, 60-62, том 1).

З медичних документів про проходження лікування у зв`язку з нещасними випадками вбачається, що ОСОБА_1 проходила лікування в травматологічних та неврологічному відділеннях Селидівської ЦМЛ, ККЛПЗОС «Обласна травматологічна лікарня» м. Лиман (а.с. 46-51, том 1).

З розрахунку матеріальних витрат та доданих до нього чеків, товарних чеків та медичних призначень вбачається, що позивачка за власні кошти придбала медикаменти та інші вироби медичного призначення для лікування травм, отриманих при нещасному випадку, що стався в період проходження служби при виконанні службових обов`язків, на загальну суму 38260,47 грн (а.с. 72-98, 179-189, том 1).

Згідно з наказом №59о/с від 14.02.2020 року майора поліції ОСОБА_1 відповідно до розділу VII Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 (через хворобу за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) (а.с. 102, том 1).

З довідки про розмір грошового забезпечення за період проходження служби з 01.02.2018 по 31.12.2018 вбачається, що ОСОБА_1 отримувала в Селидівському відділенні поліції грошове забезпечення в певному розмірі (а.с. 108, том 1).

Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди частково, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості цих вимог в певному розмірі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням та втраченого заробітку, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позову.

Проте, з висновками суду першої інстанції в частині спору про стягнення матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням, та відшкодування моральної шкоди погодитись не можна, оскільки такі висновки не відповідають фактичним обставинам справи та нормам закону.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Конституція України гарантує кожному право на належні, безпечні та здорові умови праці та на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Проходження служби в поліції регулюється Законом України «Про Національну поліцію» та іншими нормативно-правовими актами.

Судом встановлено, і цього не заперечують сторони, що позивач проходила службу в поліції.

Тому правовідносини між сторонами регулюються саме цим спеціальним Законом.

Соціальний захист поліцейських передбачено розділом ІХ Закону України «Про Національну поліцію».

Захист поліцейського від соціального ризику у вигляді поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків, що призвело до втрати працездатності, передбачено статтями 97-101 розділу ІХ зазначеного Закону.

З метою врегулювання наведеного вище питання наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 р. №4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Вирішуючи питання щодо позовних вимог про стягнення на користь позивачки частини втрати щомісячної заробітної плати у зв`язку з професійним захворюванням та встановлення щомісячних виплат з інфляційними втратами та відповідною компенсацію, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що норми загальної дії статті 1195, 1197 ЦК України до даних правовідносин не застосовуються, оскільки нормами спеціального законодавства врегульовано спірні правовідносини, якими не передбачено здійснення щомісячних виплат грошової допомоги на постійній основі, і з цими висновками погоджується суд апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в цій частині зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, переоцінки доказів.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення в цій частині позовних вимог.

Разом з тим, перевіряючи законність ухвалення судового рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, та задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно із ч. 1 ст. 95 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським гарантується безоплатне медичне забезпечення в закладах охорони здоров`я Міністерства внутрішніх справ України.

Частиною другою статті 95 наведеного Закону передбачено, що у разі відсутності за місцем проходження служби, місцем проживання або тимчасового перебування поліцейських закладу охорони здоров`я МВС України чи відповідних відділень або спеціального медичного обладнання, необхідного для надання медичної допомоги, а також у невідкладних випадках, медична допомога надається державними або комунальними закладами охорони здоров`я.

Відповідно до ч. 3 ст. 95 цього Закону у разі відсутності спеціального медичного обладнання, медичних фахівців або спеціалізованих відділень у закладах охорони здоров`я МВС України, а також в інших державних та комунальних закладах охорони здоров`я, медичних показань, визначених закладом охорони здоров`я МВС України, за рахунок бюджетних асигнувань поліцейський може бути направлений за висновком відповідного закладу охорони здоров`я на обстеження або лікування до приватного закладу охорони здоров`я або іноземного медичного закладу.

Судом встановлено, і цього не заперечують сторони, що 22 лютого 2017 року та 20 червня 2018 року з позивачкою ОСОБА_1 стався нещасний випадок в період проходження служби при виконанні службових обов`язків. Після цих подій її доставлено до приймального відділенні Селидівської ЦМЛ і вона була госпіталізована в травматологічне відділення лікарні з подальшим амбулаторним лікуванням, а також проведенням операції в ККЛПЗОЗ «Обласна травматологічна лікарня» м. Лиман.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що медична допомога позивачці надана

державними або комунальними закладами охорони здоров`я у невідкладних випадках.

Під час лікування позивачкою витрачено власні кошті на придбання ліків та інші вироби медичного призначення на загальну суму 38260,47 грн, що підтверджується відповідними чеками, товарними чеками та медичними призначеннями.

Відповідач не спростував надані позивачем на підтвердження позовних вимог зазначені докази відповідно до вимог статті 81 ЦПК України.

Тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовної вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням, дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог через недоведення цієї вимоги.

Отже, доводи апеляційної скарги з цього питання є слушними.

Що стосується судового рішення в частині задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди апеляційний суд вважає, що, оскільки позивачка ОСОБА_1 проходила службу в поліції, була поліцейською, та не працювала за трудовим договором, тому суд, задовольняючи ці вимоги, помилково послався на вимоги Кодексу Законів про працю України.

Як наведено вище, соціальний захист поліцейських передбачено розділом ІХ Закону України «Про Національну поліцію».

Для врегулювання соціального захисту поліцейських від соціального ризику у вигляді, зокрема, травми, затверджений Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського. Цим порядком не передбачено такої виплати, на якій наполягає позивачка.

Тому підстав для задоволення її вимог в цій частині не вбачається.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині спору про стягнення матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням, та відшкодування моральної шкоди підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення в цій частині відповідно до ст. 376 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Донецькій області задовольнити частково.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 01 вересня 2021 року в частині спору про стягнення матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням, та відшкодування моральної шкоди скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про стягнення матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням, задовольнити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області, , юридична адреса: Донецька область, м. Маріуполь, пр. Нахімова, 86, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , матеріальну шкоду, пов`язаної з лікуванням, в розмірі 38260,47 грн.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повне судове рішення складено 28 грудня 2021 року.

Суддя: