КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2021 року м. Київ

Справа №757/33185/19-ц

Апеляційне провадження №22-ц/824/2983/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Вовк С.В. 20 грудня 2019 року в м. Києві, повний текст рішення складений 28 грудня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС», ОСОБА_1 про визнання винним у завданні шкоди, стягнення страхового відшкодування та збитків,

В С Т А Н О В И В

У червні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просив:

- визнати ОСОБА_1 винною у завданні шкоди (збитків) ОСОБА_2 внаслідок пошкодження автомобіля «Ауді» д/н НОМЕР_1 , спричиненого внаслідок порушення ОСОБА_1 вимог п. 10.1, п 16.6, п. 1.5, п. 2.3. (підпункт «д») Правил дорожнього руху України та створення нею аварійної обстановки, та як наслідок, дорожньо-транспортної пригоди 15 жовтня 2018 року о 17 год. 57 хв. в м. Києві по бул. Лесі Українки;

- стягнути з ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування за договором (Полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ5993304 у сумі 100000, 00 грн;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування майнової шкоди у розмірі 329784, 95 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 15 жовтня 2018 року о 17 год. 57 хв. в м. Києві по бул. Лесі Українки відбулась ДТП за участю автомобіля «Тойота» д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Ауді» д/н НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП транспортний засіб позивача отримав пошкодження. На місці ДТП співробітники Управління патрульної поліції м. Києва склали два протоколи про адміністративне правопорушення. Вказані адміністративні матеріали розглянуті судом, який закрив провадження за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності без встановлення винної особи у ДТП.

На переконання ОСОБА_2 вина ОСОБА_1 у вказаному ДТП підтверджується Висновком експертного технічного дослідження та матеріалами справи.

Згідно зі звітом про визначення вартості матеріального збитку вартість матеріального збитку ОСОБА_2 складає 429784, 95 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС», а розмір страхової суми на одного потерпілого завданого майну становив 100000, 00 грн.

Оскільки ДТП 15 жовтня 2018 року є страховим випадком, то для страховика ОСОБА_1 - ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» настають правові наслідки обумовлені статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ОСОБА_2 має бути виплачене страхове відшкодування у розмірі 100000, 00 грн у межах встановленого ліміта відповідальності.

Решта завданої шкоди у розмірі 329784, 95 грн підлягає відшкодуванню безпосереднім заподіювачем ОСОБА_1 .

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 грудня 2019 року позов ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС», ОСОБА_1 про визнання винним у завданні шкоди, стягнення страхового відшкодування та збитків - задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 100000, 00 грн та судовий збір у розмірі 1000, 00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування майнової шкоди у розмірі 329784, 95 грн та судовий збір у розмірі 3297, 85 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 будь-яких доказів чи пояснень на спростування своєї вини у ДТП не надала, а відтак суд дійшов висновку про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні ДТП 15 жовтня 2018 року о 17 год. 57 хв. в м. Києві по бул. Лесі Українки за участю автомобіля «Тойота» д/н НОМЕР_2 під її керуванням та автомобіля «Ауді» д/н НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 . При цьому суд вказав, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання ОСОБА_1 винною у завданні шкоди (збитків) ОСОБА_2 внаслідок порушення нею вимог п. 10.1, п 16.6, п. 1.5, п. 2.3. (підпункт «д») ПДР України та створення нею аварійної обстановки, оскільки прерогатива визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення віднесена до компетенції суду під час розгляду адміністративних матеріалів в порядку КУпАП. Належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача майнової шкоди без визнання її винною, адже такий факт становить причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями останньої та спричиненою ОСОБА_2 майновою шкодою, що не потребує додаткової констатації у резолютивній частині рішення.

Оскільки ДТП 15 жовтня 2018 року, є страховим випадком, цивільно-правова відповідальність винної особи ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС», то останнє має виплатити потерпілій особі ОСОБА_2 страхове відшкодування у межах встановленого ліміту в сумі 100000, 00 грн, решта суми спричиненої шкоди у розмірі 329784, 95 грн (різниця між фактично спричиненою шкодою та лімітом страхового відшкодування) підлягає стягненню із безпосереднього її заподіювана ОСОБА_1 , а тому позовні вимоги в цій частині суд вважав обґрунтованими.

Не погодилась із вищезазначеним судовим рішенням ОСОБА_1 , нею подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та не відповідає фактичним обставинам справи. Вказує на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено без надання можливості відповідачу прийняти участь у справі, оскільки 20 грудня 2019 року судове засідання не проводилось, секретар судді повідомив про те, що розгляд справи відкладається, оскільки суддя в нарадчій кімнаті, однак 20 грудня 2019 року судом було винесено оскаржуване рішення. Таким чином, суд позбавив відповідача права на захист, а саме можливості надати докази, брати участь в судових засіданнях, та подавати заяви і клопотання.

Відповідач також не погоджується із Звітом про визначення вартості пошкодженого автомобіля «Ауді» д/н НОМЕР_3 , оскільки вважає, що сума вартості пошкодженого автомобіля в розмірі 429784, 95 грн, є значно завищеною та необґрунтованою. Вказує на те, що судом в справі про адміністративне правопорушення не було встановлено наявність її вини у вчинені ДТП. Також зазначає про те, що згідно Висновку №0330 від 05 лютого 2019 року дослідження обставин та механізму ДТП, проведеного на її замовлення, який вона позбавлена була можливості подати до суду першої інстанції через неналежне її повідомлення про розгляд справи, вона здійснювала поворот наліво з дотриманням правил ПДР, однак ОСОБА_2 не вибрав безпечної швидкості у зв`язку з чим не впорався з керуванням та здійснив зіткнення з бетонним відбійником. Вважає, що Висновок експертизи від 28 лютого 2019 року експерта Давидовича О.О. є необґрунтованим та неповним, оскільки останній не зробив аналіз всієї дорожньої обстановки, вказав на необ`єктивну відстань від автомобіля Ауді та Тойота та не врахував фактичну швидкість ОСОБА_2 , а також не дослідив з технічної точки зору доцільність здійснення маневру позивачем. Також вказує на те, що не потребує доказуванню та обставина, що винною особою у вчиненні ДТП є ОСОБА_2 , оскільки ця обставина підтверджена постановою суду від 06 лютого 2019 року.

Враховуючи викладене просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Панасюк В.М. підтримали доводи апеляційної скарги, просили про задоволення заявлених ними вимог.

Представник відповідача ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» - адвокат Синельников М.О. підтримав апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 .

Представник позивача - адвокат Конюшко Д.Б. заперечував проти доводів апеляційної скарги, проте після оголошення перерви в судовому засіданні не з`явився, участі в судових дебатах не приймав.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судом апеляційної інстанції встановлені, та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини.

15 жовтня 2018 року о 17 год. 57 хв. в м. Києві по бул. Лесі Українки відбулась ДТП за участю автомобіля «Тойота» д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Ауді» д/н НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП пошкодження отримав транспортний засіб «Ауді».

На місці ДТП співробітники Управління патрульної поліції м. Києва складали два протоколи про адміністративне правопорушення на ОСОБА_2 та на ОСОБА_1 .

Матеріали у справах про адміністративні правопорушення № 757/58868/18-п відносно ОСОБА_2 та № 757/58867/18-п відносно ОСОБА_1 були витребувані та досліджені апеляційним судом.

З матеріалів справи про адміністративні правопорушення № 757/58868/18-п відносно ОСОБА_2 вбачається, що протокол був складений 30 жовтня 2018 року, яким встановлено, 15 жовтня 2018 року о 17.57 год гр. ОСОБА_2 в м. Києві по бульварі Лесі України, 32 керуючи автомобілем «Ауді» А-4 НОМЕР_3 , не дотримавшись безпечної швидкості, не впорався з керуванням, при зміні напрямку руху, в результаті чого скоїв наїзд на перешкоду, порушив вимоги п.2.3, п.12.1, п.10.1 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Автомобіль зазнав механічні пошкодження. В схемі місця ДТП зазначено місце розташування лише автомобіля «Ауді» та вказані його механічні ушкодження: повністю розбита права частина автомобіля, спрацювали всі подушки безпеки, крила праві і дверцята, праве дзеркало розбито, тріснутий диск справа спереду, розбите лобове скло, резина обох коліс справа порвана. Також в матеріалах цієї справи міститься копія протоколу складеного відносно ОСОБА_1 .

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 06 лютого 2019 року у справі №757/58868/18-п провадження про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності /т.1 а.с.13/.

З матеріалів справи про адміністративні правопорушення № 757/58867/18-п відносно ОСОБА_1 вбачається, що протокол був складений 21 листопада 2018 року, яким встановлено, 15 жовтня 2018 року о 17.57 год гр. ОСОБА_1 в м. Києві по бульварі Лесі України, 32 керуючи автомобілем «Тойота» RAF-4 НОМЕР_2 під час здійснення маневру повороту ліворуч на перехресті, не надала перевагу в русі зустрічному автомобілю «Ауді» А-4 НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2 , внаслідок чого порушила вимоги п.16.6 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.4 ст. 122 КУпАП. Також в матеріалах цієї справи міститься копія протоколу складено відносно ОСОБА_2 .

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 06 лютого 2019 року у справі № 757/58867/18-п провадження про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності /т.1 а.с.12/.

Згідно з полісом № АМ5993304 станом на 15 жовтня 2018 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС», а розмір страхової суми на одного потерпілого завданого майну становить 100000 (сто тисяч) грн /т.1 а.с.24/.

ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» листом № Г1400/5118 від 15 липня 2019 року відмовила позивачу у здійсненні страхового відшкодування посилаюсь на відсутність встановленої вини застрахованої особи - ОСОБА_1 /т.1 а.с.87-88/.

Згідно з висновком експертного автотехнічного дослідження, складеного 28 лютого 2019 року судовим експертом Давидовичем Олександром Олександровичем (свідоцтво від 03 липня 2015 року № 1067, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України), водій автомобіля марки «Тойота RAV 4» ОСОБА_1 , рухаючись на регульованому перехресті на зелений сингал світлофора, перед початком маневру лівого повороту керованого нею автомобіля, повинна була переконатись, що це буде безпечно для інших учасників дорожнього руху, також для запобігання виникнення небезпечної ситуації їй слід було виконуючи маневр лівого повороту дати дорогу автомобілю «Ауді А4» під керуванням ОСОБА_2 який рухався назустріч на дозволений зелений сигнал світлофора, тобто діяти відповідно вимогам п.10.1, п.16.6, п. 1.5, п. 2.3 (підпункт «д») Правил дорожнього руху України.

Проведеним дослідженням встановлено, що водій автомобіля «Ауді А4» ОСОБА_2 , з моменту створення небезпеки для його руху водієм автомобіля «Тойота RAV 4» ОСОБА_1 , не мав технічної можливості запобігти зіткненню з автомобілем «Тойота RAV 4» шляхом гальмування, і для уникнення зіткнення, вимушено одночасно з гальмуванням змінив напрямок ліворуч, то з технічної точки зору в даному випадку він знаходився в стані аварійної обстановки, під час якої у нього була відсутня технічна можливість уникнути наїзду на бетонний відбійник.

Виходячи із проведеного дослідження, на підставі наданих вихідних даних, з технічної точки зору, в дорожньо-транспортній обстановці, що склалась, дії водія автомобіля марки «Тойота RAV 4» ОСОБА_1 не відповідали вимогам п.10.1, п.16.6, п.1.5, п.2.3 (підпункт «д») Правил дорожнього руху України, та перебували в причинно-наслідковому зв`язку з виникненням данної ДТП.

Виходячи з проведеного дослідження на підставі наданих вихідних даних, з технічної точки зору, оскільки водій автомобіля «Ауді А4» ОСОБА_2 знаходився в аварійній обстановці і не мав технічної можливості запобігти ДТП, то слід дійти висновку, що в даній дорожній обстановці, в його діях невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які перебували б у причинному зв`язку з настанням ДТП, не вбачається /т.1 а.с.14-19/.

Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку від 22 листопада 2018 року вартість матеріального збитку (з урахуванням фізичного зносу), заподіяного власнику КТЗ «Audi A4» д/н НОМЕР_3 становить 429784, 95 грн /т.1 а.с.28-68/.

Згідно з Висновком судового експерта Автономова Миколи Васильовича № 0330 складеного 05 лютого 2019 року на замовлення відповідача - ОСОБА_1 :

В даній дорожній обстановці при вказаних характеристиках взаємного розташування автомобілів Тойота д/н НОМЕР_2 та Ауді д/н НОМЕР_3 водій останнього позивач - ОСОБА_2 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем Тойота дотримуючись встановленого на даній ділянці швидкісного режиму - 50 км/год. навіть не вдаючись до екстреного гальмування та застосування маневру відвороту.

При вказаних характеристиках дорожньої обстановки перед даною ДТП підстав технічного характеру вважати дії водія автомобіля Тойота д/н НОМЕР_2 ОСОБА_1 , такими, що не відповідали вимогам п.16.6 ПДР не вбачається і її дії в такому випадку з технічної точки зору не знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

В даній дорожній обстановці при вказаних характеристиках зближення автомобілів, дії водія автомобіля Ауді д/н НОМЕР_3 ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.12.4 ПДР в частині дотримання установлених меж швидкості руху, і як наслідок мала місце невідповідність його дій вимогам п.10.1 ПДР в частині застосування маневру, який не забезпечував безпеку руху. Вказані невідповідності його дій знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП з технічної точки зору з мотивів викладених в дослідницькій частині /т.1 а.с.185-189/.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 листопада 2020 року у справі було призначено судову авто-технічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз /т.2 а.с.9-13/.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 березня 2021 року було задоволено клопотання експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз О.Галузінського та надано в розпорядження експерта матеріали і відеозапис, в яких міститься механізм розвитку дорожньо-транспортної пригоди, що знаходився в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 №757/58868/18-п, а також надані матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 №757/58867/18-п /т.2 а.с.54-56/.

Згідно з Висновком експертів за результатами проведення комплексної автотехнічної, фототехнічної експертизи та експертизи відеозвукозапису № 34377/20-52/25742/21-52/25743/25744/21-35 складеного 04 жовтня 2021 року експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз на виконання ухвали Київського апеляційного суду від 23 листопада 2020 року :

§ В даній дорожній ситуації та з технічної точки зору, водій автомобіля «Ауді» ОСОБА_2 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 10.1. 12.1. і 12.4. ПДР України.

§ Водій автомобіля «Тойота» ОСОБА_1 повинна була керуватися вимогами п. 16.6. ПДР України.

§ З причин викладених у дослідницькій частині та з технічної точки зору, дії водія автомобіля Ауді ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.п. 10.1., 12.1. і 12.4. ПДР України, які й знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

§ У експертів не має підстав технічного характеру вбачати в діях водія автомобіля «Тойота» ОСОБА_1 невідповідностей вимогам ПДР України. За таких умов, дії водія автомобіля Toyota не знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди

§ В даній дорожній обстановці розрахункова середня швидкість руху автомобіля «Ауді», на ділянці дороги (позиція 1-позиція 2, фото 5-8), складає, приблизно 142 км/год.

У дослідній частині цього Висновку вказано на те, що при швидкості руху автомобіля «Ауді» близько 140км/год, водій ОСОБА_2 не мав технічної можливості зупинити керований ним транспортний засіб до лінії руху автомобіля «Тойота» в момент виникнення небезпеки для руху водію автомобіля «Ауді», шляхом застосування екстреного гальмування. Однак, при допустимій швидкості руху автомобіля «Ауді» на даній ділянці дороги, тобто при швидкості руху автомобіля «Ауді» не більше 50 км/год, водій ОСОБА_2 мав технічну можливість зупинити керований ним транспортний засіб до лінії руху автомобіля «Тойота» в момент виникнення небезпеки для руху водію автомобіля «Ауді», як шляхом застосування екстреного гальмування так і без застосування екстрених заходів, при застосуванні службового (не екстреного) гальмування (сторінка 20 Висновку ).

Отже, у разі руху водієм автомобіля «Ауді» ОСОБА_2 перед ДТП з допустимою швидкістю (50 км/год) навіть не вдаючись до застосування гальмування, автомобіль «Тойота» повністю залишив би межі смуги руху бул. Л. Українки, тобто за вказаних умов водії автомобілів «Ауді» і «Тойота» роз`їхались би, не вдаючись до будь-яких змін напрямків чи швидкості руху.

Із наведеного слідує, що застосування водієм автомобіля «Ауді» на даній ділянці дороги при швидкості руху близько 142км/год маневру відвороту праворуч призвело до втрати керованості автомобіля «Ауді», в наслідок чого відбулось контактування з бетонною опорою. Такі дії водія ОСОБА_2 являються технічно невиправданими. Тобто, при встановлених обставинах, з технічної точки зору, водій автомобіля «Ауді» ОСОБА_2 , мав технічну можливість уникнути зіткнення з перешкодою, шляхом дотримання допустимої (безпечної) швидкості руху (не більше 50км/год) на даній ділянці дороги, не змінюючи напрямку руху, тобто шляхом дотримання ним вимог п.п. 10.1, 12.1. і 12.4 ПДР України.

Наявність у водія ОСОБА_2 технічної можливості уникнути пригоди, що полягала у виконанні ним вимог п.п.10.1. 12.1. і 12.4 ПДР України й відсутність факторів технічного характеру, які могли б перешкоджати йому виконати ці вимоги свідчать про невідповідність дій водія автомобіля «Ауді» ОСОБА_2 вимогам п.п. 10.1., 12.1. і 12.4. ПДР України, які й знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

Виходячи із проведених розрахунків, технічна можливість запобігти зіткненню з боку водія автомобіля «Тойота» ОСОБА_1 полягала у виконанні нею вимог п. 16.6. ПДР України, а саме виконання вимоги дати дорогу, тобто (при даних обставинах) звільнити займану смугу руху, що вона (виходячи із наданих відеозаписів) намагалася зробити. Однак, маневр водія автомобіля «Ауді» ОСОБА_2 змусив водія ОСОБА_1 змінити напрямок руху та швидкість, чим позбавив її технічної можливості своєчасно виконати вимоги п. 16.6. ПДР України.

Враховуючи встановлені обставини зближення транспортних засобів «Ауді» і «Тойота» перед ДТП, у експертів не має підстав технічного характеру вбачати в діях водія автомобіля «Тойота» ОСОБА_1 невідповідностей вимогам ПДР України. За таких умов, дії водія автомобіля «Тойота» не знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди (сторінка 21-22 Висновку).

Відповідно до п.2.3.б Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України) водій повинен бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Пунктом 10.1 ПДР України визначено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху

Згідно з п.12.1 ПДР України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Пунктом 12.4. ПДР України визначено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до п.16.6 ПДР України повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.

В силу п.1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

В порядку визначеному ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно із ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них у частині, заподіяній нею (у порядку часткової відповідальності). У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 328/2750/18 зазначив, що системний аналіз зазначених положень законодавства (ст.1188 ЦК України) дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати шкоду, завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Верховний Суд також зауважив, що суди попередніх інстанцій, досліджуючи висновок експерта, як один з доказів у справі, не взяли до уваги, що у ньому встановлена невідповідність дій Правилам дорожнього руху обох учасників ДТП, а тому відповідно до вимог статті 1188 ЦК України завдана кожним з них шкода підлягає відшкодуванню залежно від ступеня вини.

При цьому відсутність постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пунктами 6, 7 ч. 2 ст. 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції, клопотання особи, яка подала скаргу.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Положеннями ст. 102 ЦПК України визначені вимоги до висновку експерта. Зокрема у ч. 3 визначено, що висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи, а у ч. 7 визначено, що у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

В порядку ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (ст.ст.12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

З наведених обставин справи вибачається, що знайшли своє підтвердження обставини дорожньо-транспортної пригоди 15 жовтня 2018 року, за участю сторін у справі, проте вина водіїв судом визначена не була, провадження в обох справах було закрито у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Однак, відсутність постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

Згідно з висновком експертного автотехнічного дослідження, складеного 28 лютого 2019 року судовим експертом Давидовичем О.О. на підставі вихідних даних наданих позивачем експерт дійшов висновку, що в дорожньо-транспортній обстановці, що склалась, дії водія автомобіля марки «Тойота RAV 4» ОСОБА_1 не відповідали вимогам п.10.1, п.16.6, п.1.5, п.2.3 (підпункт «д») Правил дорожнього руху України, та перебували в причинно-наслідковому зв`язку з виникненням ДТП. При цьому, експерт дійшов висновку, що водій автомобіля «Ауді А4» ОСОБА_2 знаходився в аварійній обстановці і не мав технічної можливості запобігти ДТП.

Проте вказані висновки суперечать обставинам встановленим при оформленні ДТП, що містяться в матеріалах справи про адміністративні правопорушення № 757/58868/18-п відносно ОСОБА_2 . Тому вказаний висновок не є таким, що об`єктивно свідчить про обставини ДТП, а тому не може бути прийнятий до уваги суду. Однак, вказане залишилось поза увагою суду першої інстанці.

У Висновку судового експерта Автономова М.В. № 0330 складеного 05 лютого 2019 року на замовлення відповідача - ОСОБА_1 , наведені протилежні висновки. А саме експертом вказано, що в даній дорожній обстановці при вказаних характеристиках взаємного розташування автомобілів «Тойота» д/н НОМЕР_2 та «Ауді» д/н НОМЕР_3 водій останнього позивач - ОСОБА_2 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Тойота» дотримуючись встановленого на даній ділянці швидкісного режиму - 50 км/год, навіть не вдаючись до екстреного гальмування та застосування маневру відвороту.

При вказаних характеристиках дорожньої обстановки перед даною ДТП підстав технічного характеру вважати дії водія автомобіля Тойота д/н НОМЕР_2 ОСОБА_1 , такими, що не відповідали вимогам п.16.6 ПДР не вбачається і її дії в такому випадку з технічної точки зору не знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

В даній дорожній обстановці при вказаних характеристиках зближення автомобілів, дії водія автомобіля Ауді д/н НОМЕР_3 ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.12.4 ПДР в частині дотримання установлених меж швидкості руху і як наслідок мала місце невідповідність його дій вимогам п.10.1 ПДР в частині застосування маневру, який не забезпечував безпеку руху. Вказані невідповідності його дій знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП з технічної точки зору з мотивів викладених в дослідницькій частині.

У Висновку експертів КНДІСЕ за результатами проведення комплексної автотехнічної, фототехнічної експертизи та експертизи відеозвукозапису, встановлена невідповідність дій Правилам дорожнього руху обох учасників ДТП. Однак, експерти вказали, що при швидкості руху автомобіля «Ауді» близько 140км/год, водій ОСОБА_2 не мав технічної можливості зупинити керований ним транспортний засіб до лінії руху автомобіля «Тойота» в момент виникнення небезпеки для руху водію автомобіля «Ауді», шляхом застосування екстреного гальмування. Однак, при допустимій швидкості руху автомобіля «Ауді» (не більше 50км/год), водій ОСОБА_2 мав технічну можливість зупинити керований ним транспортний засіб до лінії руху автомобіля «Тойота» в момент виникнення небезпеки для руху водію автомобіля «Ауді», як шляхом застосування екстреного гальмування так і без застосування екстрених заходів, при застосуванні службового (не екстреного) гальмування.

Експертами також вказано на наявність технічної можливості запобігти зіткненню з боку водія автомобіля «Тойота» ОСОБА_1 , яка полягала у виконанні нею вимог п. 16.6. ПДР України, а саме виконання вимоги дати дорогу, однак, маневр водія автомобіля «Ауді» ОСОБА_2 змусив водія ОСОБА_1 змінити напрямок руху та швидкість, чим позбавив її технічної можливості своєчасно виконати вимоги п. 16.6. ПДР України. За таких умов, експерти в діях водія автомобіля «Тойота» не вбачали причинного зв`язку з виникненням даної пригоди.

Колегія суддів вважає за доцільне вказати на те, що висновок експерта Автономова М.В. № 0330 від 05 лютого 2019 року був долучений стороною відповідача ОСОБА_1 до апеляційної скарги, а висновок експертів за результатами проведення комплексної автотехнічної, фототехнічної експертизи та експертизи відеозвукозапису №34377/20-52/25742/21-52/25743/25744/21-35 від 04 жовтня 2021 року був складений на виконання ухвали апеляційного суду.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 не згодна з обставинами визнання її повністю відповідальною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, приймаючи до уваги, що обставини, встановлені експертом Давидовича О.О. при проведенні судової авто-технічної експертизи суперечать іншим матеріалам справи, проте вказані питання потребують спеціальних знань і мають суттєве значення для правильного вирішення спору, що процесуальний закон зобов`язує суд повно і всебічно з`ясувати всі обставини справи, встановити характер правовідносин, що виникли між сторонами у справі, здійснити справедливий та неупереджений розгляд справи з метою ефективного захисту порушених прав осіб, колегія суддів вважає дані докази не можуть бути залишені поза увагою суду.

Отже наведені висновки у сукупності свідчать про те, що з боку водія автомобіля «Тойота» відповідача ОСОБА_1 , мало місце не виконання вимог п. 16.6. ПДР України. Однак, при допустимій швидкості руху автомобіля «Ауді» (не більше 50км/год), водій ОСОБА_2 мав технічну можливість зупинити керований ним транспортний засіб до лінії руху автомобіля «Тойота» в момент виникнення небезпеки для руху водію автомобіля «Ауді», шляхом застосування гальмування. Проте, при швидкості руху автомобіля «Ауді» близько 140 км/год, водій ОСОБА_2 - позивач у справі не мав технічної можливості зупинити керований ним транспортний засіб.

Наведене вказує на наявність переважно вини водія ОСОБА_2 у вчиненні ДТП. Вказане також підтверджується матеріалами справ про адміністративне правопорушення, так як за ст.124 КУпАП був складений відносно водія ОСОБА_2 протокол про адміністративне правопорушення, і працівниками поліції було встановлено порушення ним трьох пунктів Правил дорожнього руху України, зокрема, і щодо вибору безпеченої швидкості руху.

А отже ступінь вини відповідача ОСОБА_1 не є значною, і як вказують експерти КНДІСЕ, маневр водія автомобіля «Ауді» ОСОБА_2 змусив водія ОСОБА_1 змінити напрямок руху та швидкість, чим позбавив її технічної можливості своєчасно виконати вимоги п. 16.6. ПДР України. До того ж, її транспортний засіб не зазнав ушкоджень, вона уникнула зіткнення. Натомість позивач, як вказано в протоколі про адміністративне правопорушення, не дотримавшись безпечної швидкості, не впорався з керуванням, при зміні напрямку руху, в результаті чого скоїв наїзд на перешкоду, внаслідок чого його транспортний засіб зазнав технічних ушкоджень. За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає за можливе визначити ступінь вини відповідача на рівні 30 %, відповідно, ступінь вини позивача становить 70 %.

Таким чином, правових підстав для покладення на відповідача ОСОБА_1 повної цивільно-правової відповідальності за шкоду заподіяну майну позивачу, як то визначив суд першої інстанції, не вбачається. Обсяг її відповідальності має бути пропорційним ступеню її вини.

Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку від 22 листопада 2018 року вартість матеріального збитку (з урахуванням фізичного зносу), заподіяного власнику КТЗ «Audi A4» д/н НОМЕР_3 становить 429784, 95 грн /т.1 а.с.28-68/, 30 % від цієї суми становить 128935,49 грн (429784,95:100*30=128935,49).

При цьому слід враховувати, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 була застрахована у відповідача ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС», а отже у даного відповідача виникає обов`язок по виплаті позивачу страхового відшкодування в межах страхового ліміту - 10000 (ста тисяч) гривень.

У зв`язку з цим, з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь позивача сума в розмірі 28935 (двадцять вісім тисяч дев`ятсот тридцять п`ять) гривень 49 копійок, що становить різницю між сумою належної позивачу до відшкодування і належною страховою виплатою (128935,49-100000=28395,49).

Таким чином заявлені позивачем вимоги до відповідачів про стягнення страхового відшкодування та збитків підлягають до задоволення частково.

У позовних вимогах позивач просив також про визнання винним у завданні шкоди відповідача ОСОБА_1 , однак наявність вини є однією з підстав для покладення цивільно-правової відповідальності, а отже є достатнім встановлення цієї обставини в мотивувальній частині рішення. До того ж судом не встановлено підстав для визнання її винною у заподіянні шкоди позивачу в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 також вказує на порушення судом першої інстанції вимог процесуального закону щодо належного повідомлення про час та місце розгляду справи, що призвело до неможливості реалізації нею своїх процесуальних прав для здійснення належного захисту у цій справі.

Так, згідно з матеріалами справи, провадження у ній було відкрито ухвалою суду від 04 липня 2019 року та призначено підготовче засідання на 30 липня 2019 року /т.1 а.с.74/. Судова повістка разом з копією ухвали суду та копією позовної заяви, згідно з супровіним листом направлялись всім учасникам справи, проте дані про вручення цієї кореспонденції відповідачу ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутні.

30 липня 2019 року відповідно до протоколу судового засідання, воно було проведено у відсутності сторін і розгляд справи відкладено на 04 вересня 2019 року за клопотанням позивача. /т.1 а.с.113/. Судова повістка про призначене судове засідання на вказану дату відповідачу ОСОБА_1 вручена не була, відправлення повернуто поштовим відділенням з відміткою «за закінченням терміну зберігання» /т.1 а.с.114,117/.

Судове засідання 04 вересня 2019 року проведено у відсутності сторін, судом постановлено ухвалу про забезпечення позову та відкладено розгляд на 01 листопада 2019 року /т.1 а.с.127/. Судова повістка про призначене судове засідання на вказану дату відповідачу ОСОБА_1 вручена не було, відправлення повернуто поштовим відділенням з відміткою «за закінченням терміну зберігання» /т.1 а.с.130,133/.

25 вересня 2019 року відповідач ОСОБА_1 ознайомилась з матеріалами справи /а.с.134/. 31 жовтня 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Панасюк В.М. звернувся до суду з заявою про призначення іншої дати судового засідання /т.1 а.с.135/.

В судовому засіданні 01 листопада 2019 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначено до розгляду по суті на 20 грудня 2019 року /т.1 а.с.144.145/. Про цю дату судового засідання відповідач ОСОБА_1 була повідомлення в приміщенні суду під розписку /т.1 а.с.146/.

20 грудня 2019 року, згідно протоколу судового засідання, розгляд справи проведений за відсутності сторін та судом ухвалено рішення /т.1 а.с.151,152/.

А отже враховуючи дані про повідомлення відповідача ОСОБА_1 про призначення розгляду справи на 20 грудня 2019 року, відсутність зі сторони даного відповідача клопотань та неявку даного відповідача та/або її представника, розгляд справи судом першої інстанції проведений без порушення норм процесуального права, таким чином дані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини справи, дав їм неналежну правову оцінку. Позовні вимоги не є обґрунтованими та доведеними належними та допустими доказами у справі. Проте доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження частково. А отже скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд постановляє нове судове рішення про часткове задоволення заявлених позовних вимог.

На підставі ч.ч.1,2 та ч.13 ст. 141 ЦПК України перегляду підлягає і питання компенсації судових витрат, з урахуванням принципу пропорційності,

При звернення до суду позовом позивачем були понесені витрати в розмірі 4297,86 грн. із вказаної суми компенсації позивачу підлягає 30 % тобто 1289,36 грн, а саме з відповідача ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» - 1000 грн, а з відповідача ОСОБА_1 289,36 грн, що є пропорційним до сум, що підлягають до стягнення з кожного з відповідачів.

За наявності підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, стягненню з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 підлягає сума понесених нею витрат в розмірі 70%, що є пропорційним до задоволених вимог апеляційної скарги. Матеріали справи містять дані про сплату відповідачем ОСОБА_1 суми судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 6446,8 грн та 1152,6 грн /т.1 а.с.160,161/. Даних про інші витрати відповідача ОСОБА_1 пов`язані з розглядом даної справи суду представлені не були. А отже стягненню з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 підлягає сума в розмірі 5319,58 грн, але за вирахуванням суми судових витрат, що підлягають компенсації на користь позивача, стягненню підлягає сума - 4030,22 грн

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 грудня 2019 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС», ОСОБА_1 про визнання винним у завданні шкоди, стягнення страхового відшкодування та збитків - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 100000, 00 грн та судовий збір у розмірі 1000, 00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в порядку відшкодування заподіяної майнової шкоди суму в розмірі 28935 (двадцять вісім тисяч дев`ятсот тридцять п`ять) гривень 49 копійок

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 4030 (чотири тисячі тридцять) гривень 22 копійки.

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 28 грудня 2021 року.