Провадження №2/523/413/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

"22" лютого 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Мурманової І.М.

за участю секретаря Нестеренко Л.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_8 звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання договору купівлі-продажу дійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 10.02.1998 року між ОСОБА_6 яка діяла в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8 з одного боку та ОСОБА_2 , який діяв від свого імені, а також від імені та в інтересах дітей, було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який було посвідчено на «Одеській Товарній Біржі». Позивач у липні 2019 року дізналась, що укладений договір купівлі-продажу не відповідає вимогам діючого законодавства, а відтак вона не може розпорядись своє власністю, у зв`язку з цим змушена звернутись до суду з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01 вересня 2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження. Роз`яснено відповідачам право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явились, при цьому, звернулась на адресу суду із заявою в якій просила розглянути справу за її відсутності, заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, що викладені в позові, також зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.36)

Відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись у встановленому законом прядку, шляхом розміщенням оголошення про виклик в судове засідання на офіційному веб-сайті судової влади України у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відзиву на позовну заяву на надали, що, відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , до суду також не з`явились, однак звернулись з заявами про підтримку позовних вимог та зазначили, що позов вважають обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню (а.с.39, 40)

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2021 року вирішено провести заочний розгляд справи.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог, встановивши факти і відповідні їм правовідносини дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна № 23231 від 10.02.1998 року укладеного на Одеській товарній біржі, ОСОБА_2 , що також діяв імені та в інтересах ОСОБА_3 , а також від імені неповнолітніх: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_6 , яка діяла від імені неповнолітньої ОСОБА_8 купила квартиру АДРЕСА_1 (а.с.5-6).

Відповідно до відмітки проставленої на звороті договору купівлі-продажу нерухомого майна, договір було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 12.02.1998 р. кн.268 стор.76, реєстр № 85.

Зазначений договір купівлі-продажу був зареєстрований Одеській товарній біржі відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу».

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, від 02.12.2020 року відомості щодо квартири АДРЕСА_1 відсутні.

При цьому, судом враховується, що Єдиний Державний реєстр речових прав на нерухоме майно почав діяти з 1 січня 2013 року.

Позивач зазначає, що сторонами договору було досягнуто всіх його істотних умов та вчинено дії пов`язаних з його виконанням, а саме: покупці сплатили грошові кошти та вселились до квартири, сплачують комунальні платежі та утримують майно, а продавці у свою чергу звільнили приміщення та знялись з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

На підтвердження зазначених обставини, судом досліджено Відомості № Ш3-163163-ф/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , де зазначено: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані в квартирі з 11.03.1998 року (а.с.9).

Відповідно до дублікатів квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг, ОСОБА_8 сплачує комунальні послуги за водопостачання та теплопостачання у вказаній квартирі (а.с.10,11).

Відповідно до свідоцтва про шлюб ОСОБА_8 та ОСОБА_9 уклали шлюб, який було зареєстровано 16.01.2021 року, після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на « ОСОБА_10 » (а.с.38).

Таким чином, матеріалами справи встановлено, що на сьогоднішній день позивач, проживає в спірній квартирі, сплачує комунальні послуги. Враховуючи, що сторони виконали свої обов`язки за договором, позивач просить визнати у судовому порядку правочин дійсним, оскільки позасудовому порядку вирішите це питання не можливо.

Враховуючи те, що правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами.

Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

Разом з тим, згідно ст.15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 1995 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 та всі істотні умови даного договору сторонами були виконані, що підтверджується фактом проживання за зазначеною адресою саме позивача по справі та те, що відповідачі за вказаною адресою зняті з реєстраційного обліку.

При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме - купівлі-продажу квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1998 році.

При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги правомірні, підтверджені нормами ст. 47 ч.2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі-продажу і підлягають задоволенню. Оскільки ОСОБА_6 , яка діяла від імені неповнолітньої на той час позивача ОСОБА_11 придбала квартиру у відповідачів, виконавши взяті на себе зобов`язання за договором купівлі продажу, а відповідачі в свою чергу виконали зобов`язання по передачі квартири позивачу, виїхали з житлового приміщення та знялися з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

У зв`язку з тим, що матеріалами справи встановлений факт ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення угоди, і така можливість фактично втрачена, правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація не була проведена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача шляхом задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 4-7, 1-13, 258, 259,263-265, 268, 280-285, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 47, 227 ЦК України в редакції 1963 року, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу дійсним - задовольнити.

Визнати договір № 23231 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 10.02.1998 року на Одеській товарній біржі між ОСОБА_2 , що також діяв імені та в інтересах ОСОБА_3 , а також від імені неповнолітніх: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з однієї сторони, та ОСОБА_6 , яка діяла від імені неповнолітньої ОСОБА_11 , з другої сторони дійсним.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - ти денний строк з дня отримання рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 26.02.2021 р.

Суддя: