Номер провадження: 22-ц/813/3401/21
Номер справи місцевого суду: 519/102/20
Головуючий у першій інстанції Барановська З. І.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Князюка О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом КП ТМ «Южтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення, на рішенняЮжного міського суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Барановської З.І. 26 листопада 2020 року у м. Южне Одеської області, -

встановила:

У січні 2020 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що комунальне підприємство теплових мереж „Южтеплокомуненерго створене на підставі рішення Южненської міської ради від 14 січня 2002 для забезпечення населення, підприємств, установ та організацій м. Южне Одеської області послугами з централізованого опалення та гарячої води. З моменту створення позивач надає житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води згідно з діючими тарифами для населення м.Южне. Відповідач користується послугами централізованого опалення, оскільки квартира АДРЕСА_1 приєднана до системи централізованого опалення, тому у відповідності до ст.1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» є споживачем послуг, які йому надані. Відповідач послуги з централізованого опалення отримує у повному обсязі, але сплачує не своєчасно та не в повному обсязі, у зв`язку із чим станом на 01 січня 2020 року у нього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 15967,94 грн. за період з лютого 2017 року по грудень 2019 року, що підтверджується актами про надання житлово-комунальної послуги з централізованого опалення, розрахунком нарахування та сплати вартості житлово-комунальної послуги з централізованого опалення.

14 вересня 2020 від позивача до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, згідно якої КП ТМ «ЮТКЕ» нарахувало ОСОБА_1 плату за послуги централізованого опалення, отримані у період з січня 2020 року по липень 2020 року у розмірі 2766,66 грн. Станом на 01 березня 2020 року втрати від інфляційних процесів за весь час прострочення зобов`язання становлять 582,03 грн. та три проценти річних від простроченої суми боргу становлять 372,21 грн., у зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 18734,60 грн., інфляційні збитки у розмірі 582,03 грн., трі відсоткі за користування грошовими коштами 372,21 грн. та судові витрати у розмірі 2102 грн.

Рішенням?Южного міського суду Одеської області від 26 листопада 2020 року позов КП ТМ «Южтеплокомуненерго» було задоволено частково.

Стягнуто ОСОБА_1 на користь КП ТМ Южтеплокомуненерго заборгованість за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в розмірі 13599,15 грн., інфляційні збитки у розмірі 582,03 грн., три відсотки річних у розмірі 372,21 грн.

Стягнуто ОСОБА_1 на користь КП ТМ Южтеплокомуненерго судовий збір в розмірі 2102 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскільки між позивачем та відповідачем відповідний договір про надання житлово-комунальних послуг не укладався, то у апелянта відсутній передбачений законом обов`язок сплачувати житлово-комунальні послуги.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З матеріалів справи вбачається, що Комунальне підприємство теплових мереж „Южтеплокомуненерго було створене на підставі рішення Южненської міської ради від 14 січня 2002 для забезпечення населення, підприємств, установ та організацій м. Южне Одеської області послугами з централізованого опалення та гарячої води. З моменту створення позивач надає житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води згідно з діючими тарифами для населення м. Южне, що встановлюються рішеннями ЮМР Одеської області відповідно до ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24 червня 2004 року.

Відповідач не спростовано, що він користується послугами централізованого опалення, оскільки квартира АДРЕСА_1 приєднана до системи централізованого опалення, тому, у відповідності до ст.1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», останній є споживачем послуг, які їм надані.

Послуги з централізованого опалення ОСОБА_1 отримує у повному обсязі, але сплачує не своєчасно та не у повному обсязі, у зв`язку із чим станом 01 вересня 2020 року у нього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 18734,60 грн. за період з лютого 2017 року по липень 2020 року, що підтверджується актами про надання житлово-комунальної послуги з централізованого опалення, розрахунком нарахування та сплати вартості житлово-комунальної послуги з централізованого опалення.

Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Згідно ч.2 ст.642 Цивільного Кодексу, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно до розрахунку нарахування та сплати вартості житлово-комунальної послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, за отримані від Позивача послуги Відповідач частково здійснив оплату.

Свобода договору закріплена у ст.ст.6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не с безмежною. У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов`язковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч.З ст.6 ЦК України). Так, ст.ст.19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачають обов`язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору, форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення».

Згідно п.7 Правил користування приміщенням житлових будинків i гуртожитків, що затверджені постановою Кабінету Мiнiстрiв України від 08 жовтня 1992 р. №572 (в редакції постанови Кабінету Мiнiстрiв України від 24 січня 2006 року№45) власник або наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно пункту 7.1 "Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992р. №572, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору.

Договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання, згідно з п.7 ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Отже, умови типового договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача.

Відмова споживача послуг від укладення договору суперечить вимогам ч.3 ст.6, ст.ст.27, 630 ЦК України та ст.ст.19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», пункту 7.1 "Правил користування приміщеннями житлових будинків».

Стаття 68 ЖК УРСР визначає, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вноситься щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української PCP.

Згідно п.7.2 Правил користування приміщенням житлових будинків і гуртожитків, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 1992 року №572 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45), власник або наймач квартири зобов`язаний виплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених Постановою KM України №630 від 21 липня 2005 року, споживач може відмовитись від отримання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води. Відключення споживача від мереж з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється в порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж цього централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Боржник від отримання послуг з централізованого опалення та гарячої води не відмовлявся.

Згідно ч.1 ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (Виконавець), зобов`язується за завданням другої сторони (Замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу.

Згідно ст.ст.526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, на підставі досліджених доказів суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач дійсно має заборгованість за житлово комунальні послуги з централізованого опалення у розмірі 18 734,60 грн.

Крім того, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що до позовних вимог про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за період до 01 лютого 2017 року у розмірі 5135,45 грн. необхідно застосувати строк позовної давності, оскільки позивач був обізнаний, що відповідачі протягом тривалого часу взагалі не здійснювали оплату за надані послуги, оскільки на рахунок позивача не надходили відповідні грошові кошти не пізніше 20-го числа наступного за розрахунковим місяцем; заборгованість у розмірі 5135,45 грн. вже існувала станом на 01 лютого 2017 року; із даним позовом позивач звернувся до суду 30 січня 2020 року, тобто, зі спливом строку позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за період до 01 лютого 2017 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що сума заборгованості в межах строку позовної давності складала 13599,15 грн. за період з 01 лютого 2017 року по 31 липня 2020 року.

Щодо вимог про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних, то він наданий представником позивача в межах строку позовної давності.

За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позов КП ТМ «Южтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення необхідно задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення в розмірі 13599,15 грн., інфляційні збитки у розмірі 582,03 грн., три відсотки річних у розмірі 372,21 грн. та судовий збір у розмірі 2102 грн.

Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання у апеляційній скарзі ОСОБА_1 про те, що оскільки між позивачем та відповідачем відповідний договір про надання житлово-комунальних послуг не укладався, то у апелянта відсутній передбачений законом обов`язок сплачувати житлово-комунальні послуги.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.

У частині першій статті 19 Закону «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житловокомунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 вказаного Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідні правови позиції сформульовані у постановах Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, та від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16 (провадження № 61-26204св18).

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Южного міського суду Одеської області від 26 листопада 2020 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Южного міського суду Одеської області від 26 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 29 грудня 2021 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе