Справа № 165/83/21 Головуючий у 1 інстанції: Василюк А. В.
Провадження № 22-ц/802/1573/21 Категорія: 80 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Осіпука В. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за апеляційною скаргою Державного підприємства «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 26 жовтня 2021 року,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє її представник -адвокат Улибін-Вельгус В. В., звернулася в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтовані тим, що вона працювала у ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» на посаді виконуючого обов`язки заступника директора з економічних та фінансових питань. Відповідно до наказу № 145-к від 02 грудня 2019 року вона була звільнена з роботи за власним бажанням на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України.

Також позивачка зазначала, що в день звільнення з роботи відповідачем не було проведено виплату всіх належних їй сум і лише 02 червня 2020 року підприємство повністю виплатило їй заборговані кошти. Оскільки її середньоденний заробіток становив 608,40 грн, а за період з 02 грудня 2019 року по 02 червня 2020 року минуло 111,5 робочих днів, позивачка вважає, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 67836,60 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачка ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» у її користь 67836,60 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені та судові витрати у справі.

Крім того, ОСОБА_1 подала суду клопотання про поновлення тримісячного строку звернення до суду за вирішенням трудового спору. Позивачка вважає, що зазначений строк вона пропустила з поважних причин, оскільки 04 червня 2020 року Нововолинським міським судом Волинської області було видано судовий наказ про стягнення з відповідача в її користь належних їй сум при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який лише 21 грудня 2020 року за заявою боржника був скасований судом, а з позовом до суду за вирішенням трудового спору вона звернулася 11 січня 2021 року, тобто через 20 днів після постановлення судом ухвали про скасування судового наказу.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 26 жовтня 2021 року у цій справі позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» ( юридична адреса: с. Поромів Іваничівський район Волинська область) в користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) 15000 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» ( юридична адреса: с. Поромів Іваничівський район Волинська область) в користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) 1100 грн витрат на правничу допомогу адвоката та 199,76 грн судового збору, а всього 1299,76 грн.

У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та стягнути з позивачки ОСОБА_1 судовий збір.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційний суд розглянув цю справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Як передбачено частинами 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , судом першої інстанції враховано, що відповідач всупереч вимогам трудового законодавства не виплатив позивачці ОСОБА_1 всіх сум, належних їй при звільненні, у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Крім того, суд зменшив розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з врахуванням вимог справедливості та співмірності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За матеріалами справи судом установлено, що 02 грудня 2019 року ОСОБА_1 була звільнена з посади виконуючого обов`язки заступника директора з економічних та фінансових питань АУП у ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» за власним бажанням на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю (а. с. 10, 11).

Згідно з довідкою ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» № 7.3.1/844 від 27 грудня 2019 року середньоденний заробіток працівника ОСОБА_1 складає 608,40 грн (а. с. 12).

Судом також встановлено, що в день звільнення позивачки ОСОБА_1 з роботи їй не були виплачені всі суми, що належать працівникові від підприємства в день звільнення, і лише 02 червня 2020 року відповідач виплатив позивачці належні їй кошти (а. с. 30).

04 червня 2020 року Нововолинським міським судом Волинської області за заявою ОСОБА_1 був виданий судовий наказ про стягнення з ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» в користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі і середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Зазначений судовий наказ за заявою відповідача скасований ухвалою суду від 21 грудня 2020 року.

Згідно з частиною 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За положеннями статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 20 своєї постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з відповідача в користь позивачки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з врахуванням того, що роботодавець не виплатив працівникові ОСОБА_1 в день звільнення з роботи всі належні їй суми при звільненні.

З врахуванням того, що позивачку звільнили з роботи 02 грудня 2019 року, а належні їй суми при звільненні відповідач виплатив лише 02 червня 2020 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача в користь позивачки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 грудня 2019 року до 02 червня 2020 року.

Позивачка ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 67836,60 грн.

Суд першої інстанції позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив частково і стягнув з відповідача в користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 15000 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнім роботодавцем.

Висновок щодо можливості зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15 (провадження № 14-623цс18).

У пункті 91 цієї постанови Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Зменшуючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції правомірно врахував, що позивачка розірвала трудовий договір з відповідачем за власним бажанням з підстав невиконання роботодавцем законодавства про працю, а також правомірно врахував, що відповідач, який є господарюючим суб`єктом, оголосив на підприємстві простій на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року № 239 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2».

На увагу колегії суддів не заслуговують доводи апеляційної скарги про те, що позивачкою пропущений тримісячний строк звернення до суду за вирішенням трудового спору.

У Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу викладено такий правовий висновок: в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 2371 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався (пункт 1 резолютивної частини рішення).

Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як було встановлено судом, 02 грудня 2019 року ОСОБА_1 була звільнена з роботи і в цей день працівнику роботодавець не виплатив всіх сум, належних їй при звільненні.

02 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про видачу судового наказу. 04 червня 2020 року Нововолинським міським судом був виданий судовий наказ про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі і середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

При цьому судом встановлено, що не заперечується самими сторонами, що остаточний розрахунок відповідача з позивачкою був проведений 20 червня 2020 року.

Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 21 грудня 2020 року судовий наказ від 04 червня 2020 року скасовано і роз`яснено заявнику ОСОБА_1 її право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

11 січня 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто через 20 днів після постановлення судом ухвали про скасування судового наказу.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що позивачкою не пропущений строк звернення до суду за вирішенням трудового спору.

Також на увагу колегії суддів не заслуговують доводи апеляційної скарги щодо неправомірності стягнення з від повідача ДП «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинськ» в користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у цій справі.

11 січня 2021 року між позивачкою ОСОБА_1 та адвокатом Улибіним-Вельгусом В. В. був укладений договір про надання правової допомоги, на підставі якого було видано ордер про надання правничої (правової) допомоги (а. с. 13).

Згідно з попереднім (орієнтовним) розрахунком суми витрат за надану адвокатом правничу допомогу позивачці ОСОБА_1 вартість послуг за попередню консультацію (з вивченням наявних документів) зі спірних правовідносин, опрацювання відповідного законодавства, документів з приводу відносин (30 хвилин) 500 грн, ознайомлення з матеріалами справи (30 хвилин) 300 грн, підготовка клопотання про поновлення строку (1 година) 1500 грн, підготовка заяви про видачу судового наказу, з вивченням законодавства, що регулює дані правовідносини (1 година 30 хвили) 2700 грн, всього 5000 грн (а. с. 16).

Згідно з квитанцією № 11/01/21 до прибуткового касового ордеру адвокатом Улибіним-Вельгусом В. В. прийнято від позивачки ОСОБА_1 на підставі договору про надання правничої допомоги від 11 січня 2021 року 5000 грн (а. с. 15).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України).

Стягуючи з відповідача в користь позивачки 1100 грн витрат на правничу допомогу адвоката, судом першої інстанції правильно враховано, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» залишити без задоволення.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 26 жовтня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді