головуючий у суді І інстанції Остапчук Т.В.
провадження № 22-ц/824/1507/2021
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 лютого 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мостової Г.І.,

суддів: Сушко Л.П., Сліпченка О.І.,

за участі секретаря судового засідання: Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Яковенка Володимира Михайловича на рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 липня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про внесення змін до договору про участь у вихованні дитини, стягнення заборгованості по аліментам, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Печерського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , у якому просила, з урахуванням змін та збільшення позовних вимог від 18 червня 2018 року, 06 серпня 2018 року та 02 листопада 2018 року

внести зміни до договору про участь у вихованні дитини, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 16 листопада 2010 року, а саме доповнити пунктами наступного змісту.

«5.3. Сума додаткових витрат на дитину формується матір`ю помісячно і повідомляється батьку до 10-го числа місяця, наступного за місяцем, у якому такі додаткові витрати мали місце. Додаткові витрати відшкодовуються до 20?го числа місяця, наступного за місяцем, у якому такі додаткові витрати мали місце. Сума додаткових витрат на дитину може бути більшою за бажанням батька.

5.4. Всі платежі за грошовими зобов`язаннями за цим договором здійснюються окремими банківськими операціями відповідно до цільового призначення грошей [виду]: аліменти, додаткові витрати на дитину, пеня за прострочення оплати аліментів, відшкодування боргу по аліментах та ін. Всі платежі повинні містити чітке цільове призначення: вид платежу та період часу, за який він сплачується.

В разі відсутності цільового призначення платежу зараховані гроші вважаються додатковими витратами на дитину.

5.5. Датою та сумою виконання грошового зобов`язання є дата і сума зарахування грошових коштів на картковий рахунок матері. Батько бере на себе обов`язок зі сплати комісії банку за всі банківські операції для виконання ним грошових зобов`язань в рамках цього договору.

За домовленістю між батьками або в разі неможливості виконання грошового зобов`язання в установленому порядку через банківські установи всі види платежів за цим договором можливо здійснити шляхом передачі вказаних грошей готівкою із письмовим підтвердженням батьком цільового призначення переданих сум, яке залишається у матері, та розпискою про отримання, яка залишається у батька».

Визнати недійсним пункт 5.1 встановлений договором про внесення змін № 1 до договору про участь у вихованні дитини від 19 червня 2015 року наступного змісту: «У разі виникнення спору щодо реалізації батьком своїх батьківських прав, батько має право на час спору здійснювати оплату аліментів на окремий банківський рахунок, відкритий на ім`я дитини. Гроші з цього рахунку будуть доступні для розпорядження дитиною після досягнення нею повноліття».

Також, просила стягнути заборгованість по аліментам у розмірі 47 000 доларів США.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30 липня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів та судом не встановлено підстав для зміни договору, які передбачені частиною 2 статті 651 ЦК України. Позовні вимоги про визнання недійсним пункту не підлягають задоволенню, оскільки не встановлено порушень прав дитини та звуження її існуючих майнових прав. Позивачем не надано належні та допустимі докази у розумінні статей 76?78 ЦПК України на підтвердження своїх позовних вимог щодо наявності заборгованості по аліментам, у зв`язку з чим вимоги задоволенню не підлягають.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Яковенко В.М. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 липня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції допустив ряд порушень, що призвело до неправильного вирішення справи: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Крім цього, позивач зазначає, що запропоновані нею доповнення до договору не змінюють наявних між сторонами правовідносин, а покликані лише деталізувати порядок виконання боржником своїх грошових зобов`язань з метою запобігти можливості для неналежного виконання його умов.

Печерський районний суд міста Києва, відмовляючи позивачу у внесенні змін до договору, неправильно застосував норми матеріального права, оскільки такий порядок прямо передбачений сторонами у договорі, що є достатньою підставою відповідно до вимог частини 2 статті 651 ЦК України.

Фактично механізм здійснення перерахування аліментів на банківський рахунок без доступу до нього одержувача аліментів для використання їх в інтересах дитини звільняє платника від обов`язку поточного утримання дитини.

Відмовляючи у визнанні пункту 5.1. договору недійсним, Печерський районний суд міста Києва неправильно застосував норми матеріального права, оскільки цей пункт суперечить майновим правам та інтересам малолітньої дитини сторін, що є чітко визначеною підставою для визнання його недійсним, відповідно до статті 203 та статті 215 ЦК України.

Щодо недоведеності факту протиправної поведінки відповідача, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які доводять повне та належне виконання ним своїх фінансових зобов`язань за договором конкретно щодо кожного із 95-ти платіжних періодів, визначених у позові.

Щодо неповернення позивачем коштів, отриманих без цільового призначення, позивач не повинна повертати перераховані кошти без звернення платника.

Всі дії позивача як кредитора у грошовому зобов`язанні повністю відповідають вимогам законодавства України, а тому факт неповернення не ідентифікованих коштів відповідачу/третім особам не є доказом належного виконання зобов`язань відповідачем та не може бути підставою для відмови судом у стягненні заборгованості по аліментах.

Позивач надала суду всі необхідні докази відсутності належної та своєчасної оплати відповідачем аліментів, натомість відповідач не зміг довести належне та повне виконання ним своїх грошових зобов`язань. Крім того, позивач надала докази небажання відповідача владнати спір у позасудовому порядку та його відмови робити будь-які підрахунки, що підтвердилось під час судового розгляду.

Отже, на підставі зазначених вище порушень, яких припустився Печерський районний суд міста Києва при ухваленні оскаржуваного рішення: суд безпідставно відмовив у внесенні змін до договору, незважаючи передбачений порядок у договорі та ЦК України; суд безпідставно відмовив у визнанні пункту 5.1. договору недійсним, незважаючи на пряму вказівку ЦК України; суд безпідставно відмовив у стягненні заборгованості по аліментах у сумі 47500 доларів США, незважаючи на недоведеність належного виконання грошового зобов`язання у 95-ти платіжних періодах, а саме: відсутність калькуляції вчинених відповідачем платежів за кожен період та в сукупності; невідповідність наданих доказів відповідача вимогам законодавства; відсутність правового значення факту неповернення коштів позивачем.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Федоренко М.В. подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив залишити рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 липня 2020 року без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 12 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 907 (а.с. 11 т. 1).

У шлюбі народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 881 (а.с. 12 т. 1).

Положеннями статті 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини 1 статті 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

16 листопада 2010 року між батьками, ОСОБА_4 (після розірвання шлюбу ОСОБА_1 ) та ОСОБА_2 укладено договір про участь у вихованні дитини, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назарчуком О.М. (а.с. 13-16 т. 1).

Відповідно до пункту 5 договору батько (відповідач) зобов`язаний надавати матері (позивачу) на утримання дитини аліменти у твердій грошовій сумі, еквівалентній (не меншій від) 500 доларів США на дату передачі суми щомісяця до 10-го числа включно. Грошові кошти будуть передаватися шляхом внесення готівки на картковий рахунок матері через касу відповідного банку. При виникненні заборгованості по аліментним зобов`язанням з вини батька, він зобов`язується окрім суми аліментів сплатити пеню у розмірі 1% від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Батько бере на себе додаткові фінансові витрати з утримання дитини, а саме витрати на освіту (усі освітні та освітньо-кваліфікаційні рівні), витрати на відвідування додаткових занять та спортивних секцій, витрати на лікування, витрати на відпочинок, витрати на одяг та взуття відповідно до сезону.

Відповідно до пункту 10 цього договору у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення стану здоров`я будь-якого з батьків, якщо сторони погодились до договору вносяться зміни шляхом укладання додаткового нотаріально посвідченого договору.

Пунктом 11 цього договору передбачено, що при відсутності домовленості між батьками питання зміни чи розірвання цього договору вирішується в судовому порядку. Неврегульовані цим договором питання можуть бути врегульовані усними домовленостями між батьками або письмово викладеними у вигляді доповнень до цього договору, що підписані батьком та матір`ю. В разі розбіжностей між усними домовленостями та письмово викладеними доповненнями, пріоритет у вирішенні питань мають письмово викладені доповнення.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 24 січня 2011 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірваний, прізвище ОСОБА_4 змінено на ОСОБА_1 (а.с. 19-20).

19 червня 2015 року між батьками, ОСОБА_4 (після розірвання шлюбу ОСОБА_1 ) та ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін №1 до договору про участь у вихованні дитини, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Назарчуком О.М. (а.с. 17-18 т. 1).

Згідно з якого пунктом 1.2. якого, доповнено договір пунктами 5.1 та 5.2, а саме:

п. 5.1. У разі виникнення спору щодо реалізації батьком своїх батьківських прав, батько має право на час спору здійснювати оплату аліментів на окремий банківський рахунок, відкритий на ім`я дитини. Гроші з цього рахунку будуть доступні для розпорядження дитиною після досягнення нею повноліття.

п. 5.2. Сторони окремо обумовлюють, що батько може здійснювати оплату аліментів як шляхом безготівкових переказів так і шляхом передачі готівки самостійно або через повірених осіб.

11 квітня 2018 року звернулась до відповідача з пропозицією внести зміни до договору доповнити пунктами такого змісту:

5.1. Сума додаткових витрат на дитину формується матір`ю помісячно і повідомляється батьку до 10-го числа місяця, наступного за місяцем, у якому такі додаткові витрати мали місце. Додаткові витрати відшкодовуються до 20-го числа місяця, наступного за місяцем, у якому такі додаткові витрати мали місце. Сума додаткових витрат на дитину може бути більшою за бажанням батька.

5.2. Всі платежі за грошовими зобов`язаннями за цим договором здійснюються окремими банківськими операціями відповідно до цільового призначення грошей (виду): аліменти, додаткові витрати на дитину, пеня за прострочення оплати аліментів, відшкодування боргу по аліментах та ін. Всі платежі повинні містити чітке цільове призначення: вид платежу та період часу, за який він сплачується.

В разі відсутності цільового призначення платежу зараховані гроші вважаються додатковими витратами на дитину.

5.3. Датою та сумою виконання грошового зобов`язання є дата і сума зарахування грошових коштів на картковий рахунок матері. Батько бере на себе обов`язок зі сплати комісії банку за всі банківські операції для виконання ним грошових зобов`язань в рамках цього договору.

За домовленістю між батьками або в разі неможливості виконання грошового зобов`язання в установленому порядку через банківські установи всі види платежів за цим договором можливо здійснити шляхом передачі вказаних грошей готівкою із письмовим підтвердженням батьком цільового призначення переданих сум, яке залишається у матері, та розпискою про отримання, яка залишається у батька. Інші пункти позовних вимог залишити без змін.

11 квітня 2018 року позивач звернулась до відповідача з проханням здійснювати оплату за договором окремими квитанціями відповідно до виду платежу, а також вказувати цільове призначення платежу, що було залишено без відповіді.

Лист з пропозицією внести зміни до договору також було залишено відповідачем без відповіді (а.с. 46-49 т. 1).

Підсумовуючи викладене, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду про відмову у задоволенні позову про внесення змін до договору про участь у вихованні дитини з огляду на таке.

Звертаючись з позовними вимоги про внесення змін до договору про участь у вихованні дитини, позивач обґрунтовувала свої позовні вимоги тим, що відповідач суму додаткових витрат на дитину відшкодовував разом з аліментами, не вказуючи жодного цільового призначення коштів, які він перераховує, деякі перерахування здійснюються іншою особою без вказівки платника аліментів, що створює труднощі для ідентифікації грошових коштів і як наслідок спричиняє плутанину та можливість для маніпулювання. А також, вказувала, що визначення відповідачем на власний розсуд цільового призначення спрямування грошей є незаконним та порушує права дитини. гроші перераховані як відшкодування додаткових витрат не можуть вважатися аліментами, оскільки мають іншу мету. З метою уникнення розбіжностей у тлумаченні умов договору сторонами позивач вважала за необхідне офіційно деталізувати порядок здійснення розрахунків за договором для належного виконання батьком своїх обов`язків.

Відповідно до статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Отже, позивач, яка з метою уникнення розбіжностей у тлумаченні умов договору сторонами та з метою офіційно деталізувати порядок здійснення розрахунків за договором для належного виконання батьком своїх обов`язків, звернулася до суду з цим позовом та не навела істотних порушень договору, а судом не встановлено обставин, передбачених статтею 651 ЦК України які є підставою для зміни договору.

Щодо позовних вимог про визнання недійсним пункту 5.1. договору про участь у вихованні дитини (з урахуванням договору про внесення змін № 1 до нього), то колегія апеляційного суду встановила таке.

Звертаючись з позовними вимоги про визнання недійсним пункту договору, позивач обґрунтовувала свої позовні вимоги тим, що вказаний пункт звужує існуючі майнові права дитини, чим порушує її інтереси. Визначений у пункті механізм дозволяє батьку повністю припинити фінансування дитини та звільняє платника від обов`язку утримання дитини, а відсутність доступу одержувача аліментів до банківського рахунку не дозволяє використання аліментів в інтересах дитини, що суперечить частинам 1,2 статті 179 та частині 1 статті 180 СК України.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частинами 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

При вирішенні позову про визнання недійсними оспорюваних правочинів враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

Відповідно до частини 1 статті 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Відповідно до пункту 62 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої Постановою Правління Національного банку України № 492 від 12 листопада 2003 року, банк відкриває поточні рахунки на ім`я малолітніх осіб (дітей, які не досягли 14 років) за зверненням їх законних представників - батьків (усиновлювачів) за умови пред`явлення законним представником малолітньої особи паспорта або іншого документа, що посвідчує особу законного представника, та документів, що дають змогу банку ідентифікувати цю малолітню особу - свідоцтва про народження малолітньої особи або іншого документа, що посвідчує малолітню особу.

Коштами на поточному рахунку, відкритому на ім`я малолітньої особи, розпоряджаються її батьки (усиновителі) або опікуни після здійснення банком ідентифікації та верифікації цих осіб.

Проаналізувавши наведене вище та зміст оспорюваного пункту 5.1. договору, оскільки коштами на банківському рахунку, відкритому на ім`я малолітньої особи, розпоряджаються її батьки, колегія апеляційного суду вважає, що відсутнє порушення інтересів дитини та звуження її існуючих майнових прав.

Враховуючи викладене, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про визнання недійсним пункту 5.1. договору про участь у вихованні дитини (з урахуванням договору про внесення змін №1 до нього) не підлягають задоволенню, оскільки не встановлено порушень прав дитини.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по аліментам у розмірі 47 000 доларів США, то колегія апеляційного суду враховує таке.

Звертаючись з позовними вимогами про стягнення заборгованості за аліментами за період з 16 листопада 2010 року по 10 жовтня 2018 року, позивач обґрунтовувала свої вимоги тим, що за час дії договору позивач не отримала від відповідача жодного перерахування коштів, яке можливо ідентифікувати як аліменти. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням вказувати цільове призначення коштів, проте відповідач продовжує перераховувати кошти, які неможливо ідентифікувати, відмовляється провести взаємні розрахунки, щомісяця визначає суму для перерахування на власний розсуд, чим порушує встановлені договором умови.

А також, вказувала, що оскільки за час дії договору відповідач не здійснив жодного платежу в якості аліментів на виконання свого грошового зобов`язання, позивач вважає, що у відповідача наявна заборгованість за аліментами у розмірі 47 000 доларів за весь період договору з 16 листопада 2010 року по 10 жовтня 2018 року, яка розраховується за формулою 94 місяці *500 доларів США, (а.с.4-10, 99-100, 162 т. 1).

Встановлено, що позивачем отримувались грошові кошти згідно з договором про участь у вихованні дитини (з урахуванням договору про внесення змін №1 до нього) у розмірі 500 доларів США (в гривневому еквіваленті) разом з тим, у цільовому призначенні цих коштів не було зазначено підставою аліменти.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення заборгованості зі сплати аліментів (а.с. 173-182 т. 1).

У позовній заяві, позивач вказує, що протягом дії договору відповідач сплачував встановлену суму, еквівалентну 500 доларам США, регулярно з певними простроченнями у 1-2 дні. Проте на весні 2015 року відповідач поставив позивача перед фактом зменшення суми аліментів у зв`язку з труднощами. У березні 2015 року відповідач заплатив 10 000 грн замість 12 410 грн., у квітні 2015 року заплатив 10 000 замість 11 755 грн.

Після обговорення питання та висловленою позивачем не згодою з односторонньою зміною суми аліментів, починаючи з травня 2015 року відповідач перерахував повну суму аліментів, встановлену договором, проте різницю за березень (2 410 грн) та квітень (1 755 грн) у 2015 році не відшкодував. Тому на даний момент неналежне виконання відповідачем свого зобов`язання згідно з договором спричинило заборгованість по аліментам у сумі 4 165 грн (а.с. 178-179 т. 1).

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 березня 2018 року у справі №757/70276/17-ц, яким відмовлено у стягненні аліментів у сумі 4 165 грн., залишено без змін Постановою Київського апеляційного суду від 04 липня 2018 року.

А також у Постанові вказано, що «зі слів позивача у судовому засіданні слідує, що відповідач ОСОБА_2 добросовісно сплачує їй на утримання малолітньої дитини кошти із розрахунку 500 доларів США на місяць» (а.с. 186?191 т. 1).

Звертаючись з позовом у цій справі, позивач посилається на те, що відповідачем аліментні обов`язки не виконуються у повній мірі, оскільки відповідач не вказує належне призначення платежу «аліменти».

Статтею 3 ЦК України визначено, що однією із основних засад цивільного законодавства є добросовісність.

Зазначений принцип лежить в основі доктрини «заборони суперечливої поведінки», яка базується ще на римській максимі - «ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці».

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Підсумовуючи викладене, колегія апеляційного суду звертає увагу на те, що позивач у справі ОСОБА_1 при розгляді справ за її участю та участю ОСОБА_2., повідомляла судовим інстанціям суперечливі та взаємовиключні обставини щодо виконання відповідачем аліментних обов`язків в один і той же період.

А також, враховуючи викладене, колегія апеляційного суду встановила, що отримуючи від відповідача грошові кошти позивач вважала їх аліментами, що сплачуються відповідачем на виконання укладеного між ними договору про участь у вихованні дитини.

Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог щодо наявності заборгованості по аліментам, у зв`язку з чим вимоги судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволені позову в цій частині.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Яковенка Володимира Михайловича залишити без задоволення

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку крім випадків передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Л.П. Сушко

О.І. Сліпченко