ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

22 грудня 2021 року

м. Харків

Справа № 953/12082/20

Провадження № 22-ц/818/5473/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Тичкової О.Ю., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання : Гармаш К.В.,

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 червня 2021 року, ухвалене суддею Чайка І.В., -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В обгрунтування позову зазначає, що 09 жовтня 2004 року між ним та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1921. Від цього шлюбу у сторін народилась дитина син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя у сторін не склалося внаслідок відсутності спільних інтересів, різних поглядів на життя, втрати почуттів, та поваги. З початку 2019 року подружжя спільного господарства не веде, сім`я фактично не існує. Вважає, що примирення між ним та відповідачем не можливе, оскілки це суперечитиме його інтересам.

Просить суд розірвати шлюб укладений між ним та ОСОБА_2 , зареєстрований 09 жовтня 2004 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1921.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 червня 2021 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який був зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1921.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що вона не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у зв`язку з цим була позбавлена права на доступ до правосуддя, справедливий та публічний розгляд справи.

Також вказує, що у неї з чоловіком є певні непорозуміння, але це не є підставою для розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу суд першої інстанції виходив з того, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Оскільки відповідач та її представник про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, тому наявні підстави для розгляду справи за їх відсутності.

Проте, повністю погодитися з таким висновком суду погодитися не може, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Відповідно до частини другої статті 128 ЦПК України, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою.

В пункті 2 частині сьомої статті 128 ЦПК України визначено, що у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Згідно з частиною другою статті 211 ЦПК України про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Отже, цивільна справа може бути розглянута судом без учасників процесу лише у разі їх попереднього повідомлення про час та місце розгляду справи.

За відомостями Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 11 серпня 2020 року ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12).

Матеріали справи свідчать, що справу було розглянуто по суті 30 червня 2021 року. Між тим, доказів направлення на адресу відповідача ОСОБА_2 судової повістки з викликом її на цей день та отримання її останньою матеріали справи не містять.

Як вбачається з довідок про доставку SMS-повідомлення, ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 були повідомлені про судове засідання призначене на 30 червня 2021 року 03 та 29 червня 2021 року судовою повісткою про виклик до суду за допомогою SMS-повідомлень згідно Порядку надсилання учасникам судового процесу (кримінального провадження) текстів судових повісток у вигляді SMS-повідомлень, затвердженого наказом ДСА України (а. с. 120-121).

Відповідно до пункту 2 Порядку надсилання учасникам судового процесу текстів судових повісток у вигляді SMS-повідомлень, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 01 червня 2013 року №73, текст судової повістки може бути надісланий судом учаснику SMS-повідомленням лише після подання ним до суду відповідної заявки. Така заявка оформляється безпосередньо в суді або шляхом заповнення учасником форми, яка розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що ані відповідач, ані її представник, не подавали суду першої інстанції заявку про отримання судової повістки в електронній формі за допомогою SMS-повідомлення, відтак, відсутні підстави вважати, що відповідача ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_5 було належним чином повідомлено про судове засідання, яке відбулось 30 червня 2021 року.

Отже, 30 червня 2021 року суд першої інстанції розглянув справу по суті та ухвалив рішення за відсутністю даних про належне повідомлення відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_5 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що вона не була належним чином повідомлена, у зв`язку з чим була позбавлена права на доступ до правосуддя, справедливий та публічний розгляд справи, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України.

Щодо суті спору, то слід зазначити таке.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що з 09 жовтня 2004 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1921.

Від цього шлюбу мають дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження , виданого Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 160.

Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями ч.ч.3 та 4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини.

Чоловік, дружина мають право пред`явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою.

Чоловік, дружина мають право пред`явити позов про розірвання шлюбу до досягнення дитиною одного року, якщо батьківство щодо неї визнане іншою особою або за рішенням суду відомості про чоловіка як батька дитини виключено із актового запису про народження дитини (ч.ч.1-4 ст.110 СК України).

За статтею 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.

суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року надано роз`яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Позивач наполягає на розірванні шлюбу, зазначаючи, що примирення між ними неможливо, сім`я розпалась і збереження її є неможливим.

Посилання відповідача ОСОБА_2 на можливість збереження сім`ї самі по собі не можуть бути підставою для відмови в позові, оскільки позивач ОСОБА_1 заперечує проти збереження шлюбу; не згодний на продовження шлюбу з відповідачем.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб.

Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст.ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору.

Отже, під час перегляду оскаржуваного судового рішення колегією суддів встановлено, що сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбно-сімейні стосунки.

Відповідачем не наведено будь-яких переконливих доводів того, що сторони вчиняють дії, направлені на збереження сім`ї.

За таких обставин, суд першої інстанції вірно встановив, що шлюб між сторонами носить формальний характер, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить його інтересам, та ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Що стосується доводів апеляційної скарги, що вона не мала можливості заявити клопотання в суді першої інстанції про надання строку на примирення сторін, оскільки вона була не належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи.

З наведеного вбачається, що застосування строку для примирення є правом суду, а не його обов`язком.

Враховуючи фактичну відсутність сімейних відносин між сторонами тривалий час, колегія суддів не вбачає підстав для визначення строку на примирення.

Згідно п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщ справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Оскільки судом першої інстанції не було належним чином повідомлено відповідача та його представника про час та місце розгляду справи, що є порушенням норм процесуального права та відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 червня 2021 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який був зареєстрований 09 жовтня 2004 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1921.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2021 року.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова