У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2021 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Стеценко А.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Соболєвої І.П. від розгляду цивільної справи № 335/10251/20 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Соболєвої І.П. перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді Соболєвої І.П. від розгляду вказаної цивільної справи.

Заява мотивована тим, що суддя Соболєва І.П. не може розглядати справу, оскільки є обставини, що викликають сумнів в неупередженості та об`єктивності судді, що у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України є підставою для її відводу.

Такі сумніви виникли у заявника після постановлення суддею Соболевою І.П. рішення в справі № 335/13388/15-ц за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про встановлення факту порушення частини другої статті 40 КЗпП України, частини 1 статті 42 КЗпП України при звільненні, встановлення факту порушення статті четвертої Конвенції Міжнародної організації праці № 158 «про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця», порушення статті першої частини ІІ Європейської соціальної хартії від 3 травня 1996 року, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. На переконання ОСОБА_1 у зазначеній вище справі ані суд, ані відповідач не спростували обставини, якими позивач обґрунтовувала позовні вимоги. Зміст рішення суду в зазначеній справі свідчить про те, що суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Соболева І.П. при розгляді справи не досліджувала обставини і докази, якими позивач (заявник) обґрунтувала позовні вимоги, та не надала їм юридичної оцінки.

На думку заявника, мотивувальна частина ухваленого судом рішення свідчить про те, що суддя Соболєва І.П. не надала правову оцінку всім елементам спору між учасниками справи, тому такий спір не є вирішеним, а є відпискою.

Внаслідок постановлення суддею Соболевою І.П. зазначеного рішення, яким позивачеві було відмовлено в захисті від незаконного звільнення, держава порушила гарантію захисту від незаконного звільнення, внаслідок чого позивачеві нанесена моральна та майнова шкода, яка полягає в тому, що позивач не була поновлена на роботі, та не одержала дохід у вигляді середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З урахуванням вищевикладеного, посилаючись на приписи Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про судоустрій та статус суддів», практику Європейського суду з прав людини (рішення в справах «Білуха проти України» від 09.11.2006, «Беллет проти Франції» (Bellet v. France) від 04.12.1995, «Микаллеф проти Мальти» (Micallef v. Malta) від 15.10.2009, «Мезнарич проти Хорватії» (Meznaric v. Croatia) від 15.07.2005), рішення Конституційного Суду України, практику Верховного Суду росила суд задовольнити заяву про відвід судді Соболєвої І.П.

Ухвалою головуючого судді Соболєвої І.П. від 03.03.2021 заяву ОСОБА_1 про відвід судді визнано необґрунтованою, та передано вказану заяву до канцелярії суду для визначення судді, який буде вирішувати питання про відвід, у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.03.2021, заява ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Соболєвої І.П. від розгляду цивільної справи № 335/10251/20 за позовом за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди надійшла в провадження судді Стеценка А.В.

З врахуванням вимог ч.ч. 7, 8 ст. 40 ЦПК України вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про відвід судді від 28.02.2021, доповненнями від 09.03.2021 до зазначеної заяви, що надійшли на адресу суду засобами електронного зв`язку 09.03.2021, суд доходить до таких висновків.

Відповідно до статті 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства, зокрема, є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом (частина перша статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

За приписами статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 ЦПК України.

Отже, як вбачається із норм статей 36, 37 ЦПК України, метою відводу судді є уникнення будь-яких ситуацій, які б свідчили про зацікавленість у розгляді справи, впливали на об`єктивність під час оцінки обставин справи та прийняття у ній рішення.

Право на подання заяви про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи, оскільки статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її позову в національному суді, до яких, зокрема, належить розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 9 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України» зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися за суб`єктивними та об`єктивними критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто те, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у конкретній справі. Згідно з об`єктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад умови, за яких були б неможливі будь-які сумніви в його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, які свідчать про відсутність безсторонності суду.

Так, поняття незалежності та об`єктивної безсторонності тісно пов`язані між собою. З суб`єктивного погляду суд не повинен виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання. Об`єктивний підхід стосується надання судом необхідних гарантій для відсутності можливості будь-якого правомірного сумніву щодо безсторонності і незалежності суду.

Слід зазначити, що не може бути підставою для відводу судді незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання (частина четверта статті 36 ЦПК України).

Подібна позиція висловлена й Радою суддів України у рішенні від 7 вересня 2017 року № 46, в пункті 2 якого зазначено, що наявність судового рішення, яке ухвалене судом (суддею) в іншій справі у подібних правовідносинах, або за участю тих самих сторін, або з процесуальних чи інших питань у тій самій справі, не породжує у діяльності судді (суддів) конфлікту інтересів у розумінні Закону України «Про запобігання корупції».

Із заяви ОСОБА_1 вбачається, що мотивування заявленого нею відводу судді Соболєвій І.П. ґрунтується на незгоді заявника з рішенням суду в справі № 335/13388/15-ц за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про встановлення факту порушення частини другої статті 40 КЗпП України, частини 1 статті 42 КЗпП України при звільненні, встановлення факту порушення статті четвертої Конвенції Міжнародної організації праці № 158 «про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця», порушення статті першої частини ІІ Європейської соціальної хартії від 3 травня 1996 року, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, що у розумінні частини четвертої статті 36 ЦПК України не може свідчити про упередженість судді під час розгляду справи № 335/10251/20 та бути підставою для її відводу.

При цьому, рішення суду в справі № 335/13388/15-ц залишено без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26.07.2016. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 13.03.2017 касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.03.2016 та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 26.07.2016 залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду України від 15.06.2017 у допуску до провадження Верховного Суду України зазначеної вище справи відмовлено. Отже, оскарживши рішення суду в апеляційному та касаційному порядку, заявник реалізувала належний спосіб захисту своїх прав, передбачений для учасників справи у випадку незгоди з рішенням суду.

Враховуючи викладене вище, заява ОСОБА_1 про відвід судді Соболєвої І.П. від розгляду цивільної справи № 335/10251/20 не підлягає задоволенню, оскільки, сам по собі факт невдоволення учасником справи рішенням суду у іншій справі не є підставою для відводу судді, за відсутності інших критеріїв передбачених статтями 36 та 37 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 36-40 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Соболєвої І.П. від розгляду цивільної справи № 335/10251/20 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя А.В. Стеценко