Справа № 638/5154/20
Провадження № 2/638/1273/21
РІШЕННЯ

Іменем України

05 березня 2021 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Латки І.П.,

за участю секретаря судового засідання Котельнікової А.Р.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадженні у залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и в:

У квітні 2020 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, звернення стягнення на предмет іпотеки, в обґрунтування якого вказав, що 02 червня 2011 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 прийняла грошові кошти в сумі 320000 грн, які зобов`язалась повернути позивачу до 30 листопада 2011 року.

В забезпечення вказаного договору позики між позивачем та відповідачем укладено договір іпотеки від 02 червня 2011 року, предметом якого є чотирикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності відповідачу.

Позивач направляв відповідачу декілька вимог про повернення боргу. 19 березня 2020 року відповідачем сплачено на рахунок позивача суму у розмірі 10000 грн.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору позики від 02 червня 2011 року за ним утворилась заборгованість у розмірі 310000 грн.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором позики від 02 червня 2011 року в розмірі 310000 грн, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за договором позики від 02 червня 2011 року звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , в межах заборгованості за договором позики від 02 червня 2011 року в сумі 310000 грн, звернення стягнення провести шляхом реалізації предмета іпотеки через прилюдні торги в порядку виконавчого провадження органом Державної виконавчої служби за місцем знаходження предмету іпотеки, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 зазначила, що вона є неналежним відповідачем у справі, оскільки всупереч укладеному договору позивач передав грошові кошти не їй, а іншій особі ОСОБА_3 , який розпорядився ними на власний розсуд.

Також, відповідачка вказує на те, що 19 березня 2020 року ні у будь-який інший день періоду з 02 червня 2011 року по 14 квітня 2020 року вона грошей від позивача не отримувала, розписки про отримання грошей за договором позики не складала, жодних конклюдивних дій про визнання цього боргу у будь-якій формі на користь позивача не здійснювала.

Крім того, відповідачка посилається на пропущення позивачем строку позовної давності, у зв`язку з чим просить відмовити у позові.

Ухвалою суду від 22 квітня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 липня 2020 року на підставі розпорядження керівника апарату суду справу розподілено судді Дзержинського районного суду м. Харкова Шестаку О.І.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 грудня 2020 року на підставі розпорядження керівника апарату суду, у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_4 , справу розподілено судді Дзержинського районного суду м. Харкова Латці І.П.

В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачка в судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача та відповідачку, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 02 червня 2011 року міжОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Маслак Н.В., зареєстровано в реєстрі за № 1304, про що свідчить копія договору позики від 02 червня 2011 року (а.с. 7).

В пункті 1 вказаного договору позики зазначено, що ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 прийняла грошові кошти в сумі 320000 грн, які остання зобов`язалась повернути позивачу до 30 листопада 2011 року.

В забезпечення вказаного договору позики 02 червня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого іпотекодавець у забезпечення виконання договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Маслак Н.В., реєстровий № 1304, передає іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, а самечотирикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору іпотеки від 02 червня 2011 року (а.с. 8).

15 січня 2020 року, 31 січня 2020 року ОСОБА_1 направив на адресу ОСОБА_2 лист-вимогу про повернення боргу за вказаним договором позики (а.с. 10-14).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Правилами статті 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Як було зазначено вище, відповідачка згідно з договором позики отримала 02 червня 2011 року від позивача 320000 грн, які зобов`язувався повернути 30 листопада 2011 року. Указане підтверджується копією договору позики від 02 червня 2011 року, за яким позикодавцем є ОСОБА_1 , а позичальником ОСОБА_2 . Даний договір містить умови отримання позичальником у борг грошових коштів та зобов`язання з їх повернення до 30 листопада 2011 року оку, які відповідачка не виконала.

Посилання ОСОБА_2 на те, що вона є неналежним відповідачем у справі, оскільки всупереч укладеному договору позивач передав грошові кошти не їй, а іншій особі ОСОБА_3 , на підтвердження чого надано копію розписки, суд вважає безпідставним, виходячи з такого.

Згідно копії розписки, написаної ОСОБА_3 , останній підтверджує, що гроші, які мала отримати ОСОБА_2 в заставу за квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , від ОСОБА_1 , його родича, за згодою сторін взяв ОСОБА_3 на вкладення в бізнес (а.с. 37).

При цьому, дана розписка не містить дати її написання та не свідчить про те, що кошти за договором позики від 02 червня 2011 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в сумі 320000 грн отримано ОСОБА_3 , оскільки в цій розписці не зазначено, що останній отримав грошові кошти замість відповідачки саме за спірним договором позики. Навпаки в розписці зазначено, що ОСОБА_3 отримав кошти, які мала отримати ОСОБА_2 в заставу за квартиру за адресою: АДРЕСА_3 . При цьому, в даній розписці не зазначено суму отриманих ОСОБА_3 коштів. Отже, зі змісту вказаної розписки вбачається, що ОСОБА_3 отримав грошові кошти, які мала отримати ОСОБА_2 від ОСОБА_1 , не за спірним договором позики від 02 червня 2011 року, а в заставу за квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .

Таким чином, відповідачкою не доведено належними та допустимими доказами, що вона не отримувала грошові кошти за договором позики від 02 червня 2011 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в сумі 320000 грн, а ці кошти отримала інша особа, суд же відповідно до вимог частини 1 статті 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії вчинено, крім боржника, уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Судом встановлено, що договір позики, укладений між сторонами є строковим, і цей строк обмежується датою 30 листопада 2011 року.

Позивачем на підтвердження того, що відповідачкою вчинено дію з часткового виконання зобов`язання, що перериває перебіг позовної давності, надано копію довідки, виданої АТ КБ «Приватбанк», в якій зазначено, що 19 березня 2020 року відбулось безготівкове зарахування на рахунок ОСОБА_1 10000 грн в коментарі до платежу зазначено, що оплата здійснена ОСОБА_2 за договором позики VI (а.с. 13).

У відзиві на позовну заяву відповідачка заперечує сплату нею будь-якої суми грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за спірним договором позики від 02 червня 2011 року.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В наданій позивачем довідці АТ КБ «Приватбанк» не містить даних про те, що кошти в сумі 10000 грн перераховані (сплачені) позивачу із карткового рахунку відповідачки або, що саме відповідачка особисто чи через уповноважену особу сплатила вказані позивачу грошові кошти. Крім того, в даній довідці не зазначено, що кошти в сумі 10000 грн сплачені саме за договором позики від 02 червня 2011 року. Отже, надана довідка не підтверджує сплату відповідачу 19 березня 2020 року 10000 грн саме відповідачкою та саме за спірним договором, що б слугувало перериванню перебігу позовної давності.

Таким чином, позивачем не доведено, як це передбачено ст. 81 ЦПК України і є його процесуальним обов`язком, обставини того, що відповідачкою вчинено дії, що свідчить про визнання нею свого боргу за спірним договором позики від 02 червня 2011 року, тому немає підстав для застосування правил переривання перебігу позовної давності за вказаним договором позики.

Крім того, тлумачення статті 264 ЦК України свідчить, що переривання позовної давності можливе виключно в межах позовної давності.

Отже, суд звертає увагу на те, що переривання позовної давності вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу, можливо лише в межах строку позовної давності, тобто у даному випадку з 30 листопада 2011 року по 31 листопада 2014 року. Проте, зазначений платіж в 10000 грн здійснено 19 березня 2020 року, тобто позо межами позовної давності, що виключає переривання позовної давності.

У постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16 вказано, що відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Із матеріалів справи вбачається, що пунктом 1 спірного договору позики зазначено, що ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 прийняла грошові кошти в сумі 320000 грн, які остання зобов`язалась повернути позивачу до 30 листопада 2011 року. Отже, сторонами визначено строк виконання договору до 30 листопада 2011 року, а тому строк позовної давності за цим договором спливав 30 листопада 2014 року. При цьому, платіж в сумі 10000 грн згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» від імені ОСОБА_2 здійснено 19 березня 2020 року, тобто поза межами позовної давності, що також свідчить про відсутність підстави для застосування правил переривання перебігу позовної давності за спірним договором позики.

У відзиві на позовну заяву відповідачкою заявлено про застосування строку позовної давності (а.с. 45-47).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Отже, з урахуванням викладеного, враховуючи, що з позовом до суду ОСОБА_1 звернувся лише у квітні 2020 року, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з пропуском позовної давності.

Із заявою про поновлення строку, пропущеного з поважних причин, позивач не звертався.

Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, тому підстав для розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи, немає.

Керуючись ст. 7, 10, 12, 13, 76, 81, 258, 259, 263-265, 273-274, 279, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_4 , до ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_5 , про стягнення боргу за договором позики, звернення стягнення на предмет іпотеки, відмовити у зв`язку з пропуском позовної давності.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017) рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 05 березня 2021 року.

Суддя І.П. Латка