ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22 грудня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк, третя особа ОСОБА_2 , про визнання зобов`язання за договором поруки від 06 липня 2007 року припиненим, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк (далі - АТ КБ ПриватБанк), третя особа ОСОБА_2 , про визнання зобов`язання за договором поруки від 06 липня 2007 року припиненим, мотивуючи його тим, що 05 липня 2007 року між банком на ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №K2J4AE00000025, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 13 914,52 доларів США зі сплатою відсотків в розмірі 0,84% на місяць та кінцевим терміном повернення 04 липня 2012 року.

Вказувала, що з метою забезпечення належного виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 05 липня 2007 року між нею та АТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір поруки №K2J4AE00000025/1, відповідно до умов якого поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором в повному обсязі за своєчасне і повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором.

Зазначала, що у 2020 році при блокуванні рахунку вона дізналася, що у провадженні Деснянського районного суду м.Києва знаходиться справа №754/8676/15-ц за позовом АТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №K2J4AE00000025, разом з тим вона зазначає, що про існування договору поруки №K2J4AE00000025/1 від 05 липня 2007 року вона не знала, оскільки з 2008 року перебуває у розлучені з ОСОБА_2 та спільного побуту вони не ведуть.

Посилаючись на те, що умовами договору поруки не встановленого строку дії поруки, а непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено в договорі, є підставою для припинення зобов`язання останнього, а тому просила суд ухвалити рішення, яким визнати зобов`язання за договором поруки від 05 липня 2007 року, укладеним між АТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 , припиненими.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22 грудня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким її позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не встановив дійсних обставин справи, не взяв до уваги той факт, що вона з 2007 року не знала про будь які кредитні зобов`язання свого колишнього чоловіка, з яким розлучилась ще у 2008 році. Договір поруки є таким, що припинив свою дію, банк пропустив можливість звернення до поручителя як солідарного боржника, оскільки пройшло вже майже 8 років, що набагато більше ніж встановлено частиною 4 ст.559 ЦК України.

Правом на надання відзиву сторони по справі не скористались.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що 05 липня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк, правонаступником якого є АТ КБ ПриватБанк, та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №K2J4AE00000025, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 13 914,52 доларів США зі сплатою відсотків в розмірі 0,84% на місяць та кінцевим терміном повернення 04 липня 2012 року, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором (а.с. 11-15).

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №K2J4AE00000025, 05 липня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки №K2J4AE00000025/1 (а.с.17-18).

Умовами договору поруки №K2J4AE00000025/1 визначено, що за цим договором поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів. У випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель з умовами кредитного договору ознайомлений.

Згідно умов пункту 12 договору поруки, сторони погодили, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Пунктом 16 договору поруки встановлено, що предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором №K2J4AE00000025 від 05 липня 2007 року, згідно якого кредитор надав боржнику кредит в розмірі 13 914,52 доларів США з терміном повернення кредиту в строк по 04 липня 2012 року включно. Порукою забезпечуються вимоги кредитора щодо: повернення основної суми кредиту, наданого боржнику, сплати відсотків, винагороди та інших платежів за договором.

Залишаючи позовні вимоги ОСОБА_1 без задоволення суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для його задоволення з врахуванням того, що договором поруки чітко визначено строк його дії.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції вважає їх вірними, обґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, зараз і надалі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із статтями 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546 ЦК України).

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, у законодавстві передбачено три способи визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги).

Як що ж сторони у договорі визначили інший строк дії поруки, відповідно застосовується строк, визначений за домовленістю сторін що відповідає засадам цивільного законодавства щодо свободи договору.

З договору поруки від 05 липня 2007 року, а саме його 12 пункту вбачається, що ним визначено, що порука за цим договором припиняється після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

З кредитного договору, забезпеченого спірним договором поруки, вбачається, що термін повернення кредиту визначено у строк до 04 липня 2012 року.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у 2015 році АТ КБ Приватбанк звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 01 вересня 2015 року позов було задоволено.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва заочне рішення було скасоване та справа призначена до судового розгляду.

Таким чином правові підстави для визнання зобов`язання за договором поруки від 05 липня 2007 року припиненим відсутні, у зв`язку з чим правильним є висновок суду першої інстанцій про відмову у задоволенні позову про визнання поруки припиненою.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 стосовно того, що вона не знала про будь-які кредитні зобов`язання свого колишнього чоловіка колегією суддів відхиляються.

Посилання апеляційної скарги на те, що кредитодавець не пред`являв вимоги до неї як до поручителя не у 2012 році, ні у 2015 чи у 2020 році є хибними.

Інші твердження апелянтів, колегія суддів також вважає необґрунтованими, оскільки вони є припущенням, які жодними належними та допустимими доказами не підтверджені, тоді як рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин колегія суддів вважає, що розглядаючи вказану справу, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи та надані сторонами докази, надавши їм належну оцінки, правильно застосувавши до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог кредитної спілки.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст.141 ЦПК України, сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.