Провадження № 2/641/2694/2021 Справа № 641/6783/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Харків

28 грудня 2021 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Богдан М.В.,

за участю секретаря судового засідання Архипової А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів

ВСТАНОВИВ:

08 вересня 2021 позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , відповідно до якої просить зменшити розмір аліментів на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частину на 1/8 частину всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання вказаної позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 16 серпня 2013 року позивач ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_5 , від якого має трьох малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Враховуючи, що на утриманні позивача на сьогоднішній день, крім неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває ще троє дітей, та дружина, яка перебуває у відпустці для догляду за дитиною, просив суд зменшити розмір аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 заперечувала проти вказаних позивних вимог, та зазначила, що позивачем не враховано інших обставин, що мають значення при призначенні розміру аліментів, а саме матеріальний стан її та дитини значно погіршився, що вона разом із дитиною проживає у житлі, яке орендує, власного нерухомого майна вона не має. Також вказала, що офіційно працевлаштована, проте її доходу ледь вистачає на оренду квартири. Крім того, позивач сплачує присуджені аліменти нерегулярно, на даний момент існує борг зі сплати аліментів.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, до канцелярії суду подав заяву про проведення судового розгляду справи без його участі, зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, до суду подала заяву, відповідно до змісту якої відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі, та просить розглянути справу без її участі.

Суд, вивчивши подані сторонами заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням визнання позову відповідачем, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів , поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 11.12.2009 року рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,у розмірі ј частини з усіх видів доходів позивача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.08.2009 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 .

Від вказаного шлюбу ОСОБА_1 є батьком малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ).

Відповідно до довідки від 08.12.2021 р. №209, виданої ТОВ «Тубний завод» про те, що ОСОБА_1 працює у ТОВ «Тубний завод» з 15.06.2021р. та займає посаду помічника налагоджувальника машин і автоматичних ліній для виробництва виробів з пластмас.

Згідно довідки від 09.12.2021 року №Ш/0002381/20-40-76-02-12, виданої ГУ ДПС у Харківській області, дохід ОСОБА_1 за вересень 2021 року склав 20 658,73 грн.

Відповідно до довідки виданої Харківським міським центром зайнятості № 2981 від 14.12.2021 року, ОСОБА_5 у Харківському міському центрі зайнятості на обліку як безробітна не перебуває.

Згідно довідки Управління соціального захисту населення адміністрації Слобідського району ХМР № 2954 від 14.12.2021 року, ОСОБА_5 , перебуває у відпустці для догляду за дитиною та отримує допомогу при народженні дитини у розмірі 860,00 грн. з 01.04.2019 року по 30.04.2022 року.

Відповідно до ч.2, 3 ст.51Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР№ 789-XIIвід 27.02.1991 р. та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язана забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно ст..6 вказаної Конвенції кожна дитина має невід`ємне право на життя. Держава забезпечує у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Згідно ч. ч. 1, 2ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР№ 789-XIIвід 27.02.1991 р. та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до ст..180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Крім того,стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов`язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом.

Аналогічна правова позиція викладена у п. 17Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч. 1,2ст.179ЦПК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Згідно з ч. 3ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частини 1статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.

Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий визначено законом. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначено законом (частина друга статті 182 СК України).

Разом з тим, враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Згідно з пунктом 23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно вимог статті 192 СК України розмір аліментів може бути змінений за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Так, судовим розглядом встановлено, що позивач перебуває у шлюбі з ОСОБА_5

ОСОБА_1 має на утриманні трьох малолітніх дітей та дружину, яка перебуває у відпустці для догляду за дитиною.

Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що після ухвалення первісного рішення про стягнення з нього аліментів на користь відповідача, у нього змінився сімейний стан, він одружився та має на утриманні трьох дітей.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем обгрунтовано зміну сімейного та матеріального стану платника аліментів, в порівнянні з його матеріальним становищем на момент ухвалення рішення про стягнення з нього на користь відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття, що відповідно до положень ст.192СК України є підставою для зменшення розміру аліментів.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що зменшення розміру аліментів з 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття до 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття, на думку суду, є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав неповнолітніх дітей.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, та наявність підстав для зміни розміру аліментів, які стягуються за рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.12.2009 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття та зменшує розмір стягуваних аліментів до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття.

Як роз`яснено у п. 23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»у новому розмірі аліменти у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст. 51, 129 Конституції України, ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76, 77, 81, 82, 158, 174, 211, 263-265, 268, 272, 273-274 ЦПК України, ст. 141, 150, 179, 180-182, 184, 191 СК України, ст.3, 6, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.12.2009 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на 1/6 частину всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: М. В. Богдан