Справа № 524/5733/20
Провадження №2/524/455/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2021 року Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі:

головуючого судді Кривич Ж.О.,

секретаря судового засідання Швець Д.С.,

за участі представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири,-

У С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який було укладено 22 травня 2017 року. Позивач зазначала, що до укладання правочину її спонукала загроза втратити право на отримання муніципального житла у Великобританії, де вона постійно проживає. Непродумане рішення переоформити квартиру на іншу особу вона прийняла, перебуваючи у стані стресу після смерті своєї матері. ОСОБА_3 була не просто її доброю знайомою, а близькою людиною, якій вона повністю довіряла. Під час оформлення договору ОСОБА_3 розуміла, що угода була фіктивною, оскільки ніяких коштів за придбання квартири вона не сплачувала. До серпня 2019 року фактичною власницею квартири залишалася позивачка, а у квартирі продовжував проживати ОСОБА_6 , який сплачував їй кошти за оренду житла. Особовий рахунок на комунальні послуги на ім`я відповідача не відкривався до серпня 2019 року.

У липні 2019 року ОСОБА_3 у переписці через «Вайбер» просила дозволити, щоб у квартирі проживала її хвора мати. Проте, у серпні 2019 року ОСОБА_3 та її чоловік зажадали від ОСОБА_6 , щоб той звільнив квартиру, і ОСОБА_3 повідомила позивачку, що вважає себе власником квартири і повертати її не збирається.

Позивач просила суд поновити строк позовної давності, посилаючись на те, що вчасно звернутися до суду їй завадила заборона авіаперевезень у зв`язку із пандемією коронавірусної хвороби (заява, а.с. 61)

Ухвалою судді від 18 вересня 2020 року позовна заява ОСОБА_5 залишалася без руху для усунення недоліків (а.с. 33).

Ухвалою судді від 16 жовтня 2020 року у справі відкрите загальне позовне провадження (а.с. 50).

Ухвалою суду від 14 грудня 2020 року суд забезпечив позов за заявою ОСОБА_5 та наклав арешт на спірну квартиру (а.с. 145).

Ухвалою суду від 1 квітня 2021 року підготовче провадження у справі закрито (а.с. 170).

В судовому засіданні ОСОБА_5 та її представники ОСОБА_2 і ОСОБА_1 позов підтримали повністю. Представники звертали увагу суду на те, що згідно пункту 2.1. договору купівлі-продажу квартира була відчужена ОСОБА_3 за кошти, які в еквіваленті дорівнювали 1 871 долару 46 центів США, в той час як сама ОСОБА_3 стверджувала, що сплатила за квартиру 10 000 доларів США. Отже, ціна, зазначена в договорі, була фіктивною, що є підставою для визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним. Крайня необхідність терміново припинити право власності на житло в Україні була обов`язковою умовою відновлення ОСОБА_5 у черзі на муніципальне житло у Великобританії. Наявність цієї тяжкої обставини змусили позивача укласти договір на вкрай невигідних для неї умовах без отримання будь-яких коштів.

Відповідач позов не визнала. Не заперечувала, що між нею і ОСОБА_5 існували довготривалі дружні стосунки. Вона працювала виконавчим директором у ФОП ОСОБА_5 , виконувала різні доручення, опікувалася її мамою, а після смерті останньої - допомагала в організації поховання, замовляла пам`ятник і таке інше.

У травні 2017 року позивач запропонувала їй купити квартиру, де за життя проживала її мати, за дуже привабливою ціною у 10 000 доларів США. ОСОБА_5 поспішала і пояснила це тим, що продати квартиру необхідно якнайшвидше, щоб отримати житло у Великобританії. Між собою вони погодили, що ціна у договорі буде зазначена у тій сумі, яку визначив оцінювач - 49 350 грн 00 коп. Позивач сама обрала, до якого приватного нотаріуса звернутися.

Відповідач заперечувала, що у травні 2017 року, коли було укладено оспорюваний правочин, ОСОБА_5 знаходилася у тяжкому нервовому стані, який пов`язаний зі смертю її матері у травні 2016 року. Так, їй відомо, що у лютому 2017 року ОСОБА_5 подорожувала до Франції та до Італії, що навряд чи свідчить про її тяжкий психологічний стан.

Представник відповідача ОСОБА_4 вважав, що законних підстав для задоволення позову ОСОБА_5 немає, а строк позовної давності відповідачкою пропущений без поважних причин.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, суд встановив такі фактичні обставини справи:

Позивач ОСОБА_5 протягом багатьох років постійно проживає у Великобританії. У місті Кременчуці їй належав освітній центр «YES», яким вона керувала дистанційно через ОСОБА_3 , яка спочатку була секретарем-референтом, а потім - керівником центру. Відповідачка була довіреною особою ОСОБА_5 у її справах. Про ступінь довіри позивачки до ОСОБА_3 достатньо сказати те, що у листопаді 2013 року ОСОБА_5 видала довіреність, якою уповноважила ОСОБА_3 протягом наступних десяти років бути представником її інтересів, у тому числі з питань, пов`язаних із наглядом та управлінням належним їй нерухомим майном, а у квітні 2015 року вона заповіла їй все своє майно (а.с. 78-79).

У Великобританії ОСОБА_5 проживає у Кентербері, де вона перебувала на обліку осіб, які мають право на отримання соціального житла (Реєстр Житлових Потреб). 04 травня 2017 року ій надійшов лист від міської ради Кентербері про те, що її виключено з Реєстру через те, що вона має нерухомість в Україні. Під власністю в Україні, яка стала причиною зняття з обліку, міська рада Кентербері мала на увазі квартиру АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_5 на підставі договору довічного утримання її матері, який було укладено у лютому 2016 року.

Щоб остаточно не втратити перспективу отримати соціальне житло, 21 травня 2017 року ОСОБА_5 приїхала до м. Кременчук, де на другий день уклала договір купівлі-продажу квартири з відповідачкою. З договору (а.с. 7-10) вбачається, що продаж квартири відбувся за 49 350 грн 00 коп.; ОСОБА_5 підтвердила факт повного розрахунку з нею за проданий об`єкт, відсутність у неї до ОСОБА_3 претензій фінансового характеру, а також, що зазначену ціну продажу вона вважає вигідною для себе, а її розмір не пов`язаний зі збігом тяжких для неї обставин і повністю її задовольняє. Ринкова вартість об`єкта згідно звіту про оцінку майна, який видав ФОП ОСОБА_8 , становить 49 350 грн 00 коп. (пункти 2.1., 2.2., 2.3. договору, а.с. 7-10).

У квартирі був зареєстрований та проживав орендар ОСОБА_6 . Тривалий час після цього він продовжував вважати власником квартири ОСОБА_5 , кошти за оренду сплачував, як і раніше, ОСОБА_3 , яка, на його думку, була представником інтересів власника. З квартири ОСОБА_6 змушений був виселитися та знятися з реєстрації у серпні 2019 року на вимогу ОСОБА_3 та її чоловіка, які повідомили, що квартира належить їм.

Окрім спірної квартири, у зазначений період ОСОБА_5 належало право власності на 2/5 частки квартири АДРЕСА_2 .

Підстав вважати, що позивачкою пропущений строк позовної давності немає, оскільки відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257,258,362,559,681, 728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного: фактичні обставини (підстави позову), якими ОСОБА_5 обґрунтовує заявлені вимоги, зводяться до того, що тяжкі обставини - загроза втратити право на отримання соціального житла в іншій країні та складний психоемоційний стан змусили її укласти фіктивний (безоплатний) договір купівлі-продажу квартири.

Відповідно до частини 1 статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того? хто був ініціатором такого правочину.

Згідно до частини 1 статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Викладені нею фактичні обставини ОСОБА_5 доводить такими доказами:

- письмовими доказами про те, що у травні 2017 року її зняли з обліку осіб, які мають потребу у соціальному житлі, а також про відвідування нею медичних оглядів з приводу травми голови у 2012 році та симптомів депресії та стурбованості у 2015 році і у червні 2017 років (а.с. 104-124);

- копією договору оренди спірної квартири від 09.07.2017 року, де власником зазначена позивач;

- показаннями свідка ОСОБА_9 , яка доглядала маму позивачки, бачила ОСОБА_5 у день укладення оспорюваного правочину і з її слів знає, що позивачка приїхала буквально на одну добу, щоб терміново переоформити квартиру, інакше її знімуть з квартирного обліку у Великобританії;

- показаннями свідка ОСОБА_10 , який стверджував, що лікував позивачку і як психіатр оцінює її емоційний стан у травні 2017 року як тяжкий;

- показаннями свідка ОСОБА_6 про те, що він проживав і був зареєстрований у спірній квартирі як орендар з 2017 року по серпень 2019 року. Змушений був терміново знятися з реєстрації та виїхати на вимогу ОСОБА_3 та її чоловіка, хоча за 10 днів до цього мав розмову з ОСОБА_5 про укладення договору оренди на новий строк;

- листуванням сторін через «Вайбер», з якого, зокрема, зрозуміло, що через два роки після укладення договору ОСОБА_3 запитувала позивачку, чи може вона сама орендувати спірну квартиру;

- аудіозаписом розмови, яка відбулася між сторонами у серпні 2020 року, де ОСОБА_3 у відповідь на слова ОСОБА_5 про те, що вона нічого не сплачувала за квартиру, відповіла, що (російською мовою ) «заплатила другим».

ОСОБА_3 частину цих обставин визнала - не заперечувала, що у квартирі протягом двох років після укладення договору купівлі-продажу продовжував проживати ОСОБА_6 , а грошові кошти за оренду сплачувалися на користь ОСОБА_5 . Вона не заперечувала також, що мала намір у липні 2019 року поселити у квартиру свою хвору матір і запитала у ОСОБА_5 про це. Водночас існування цих обставин пояснила інакше - вона розуміла, що придбала квартиру за дуже привабливою ціною і тому погодилася, щоб ОСОБА_6 ще якийсь час орендував квартиру і сплачував за це ОСОБА_5 . Коли ж квартира знадобилася їй, вона зажадала щоб орендар знявся з реєстрації та виселився.

Вирішуючи питання про те, чи має оспорюваний правочин ознаки фіктивного, суд виходить з наступного: фіктивний правочин характеризується тим, що сторони, вчиняючи його, знають, що він не буде виконаним. У постанові Касаційного господарського суду у справі № 903/439/18 роз`яснено, що для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. Вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Поведінка ОСОБА_3 , яка використовує спірну квартиру як власник та не має наміру повертати ОСОБА_5 , свідчить про те, що правочин мав ті правові наслідки, які йому притаманні. Докази, які надала суду відповідач на підтвердження сплати нею 10 000 долларів США, суд до уваги не приймає як такі, що суперечать умовам письмового та нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири.

Проте й позивачкою належних та достатніх доказів безгрошовості правочину суду не надано.

Так, у розділі 2 договору зазначено, що продаж вчинено за 49 350 грн 00 коп., які продавець отримала до підписання договору. Хоча ціна відповідала тій, що була визначена оцінювачем у звіті, навряд чи така низька ціна відповідала ринковій. В той же час сама по собі ця обставина є недостатньою для визнання договору фіктивним, оскільки відповідно до частини 1 статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Тлумачення поняття «вплив тяжкої обставини» та «вкрай невигідні умови» роз`яснені Верховним Судом України, зокрема, у Постанові від 6 квітня 2016 року у справі № 6-551цс16. Позивачу для визнання правочину недійсним у сукупності необхідно мати такі підстави, які будуть використані в суді як докази, зокрема: 1) наявність у особи, що вчинює правочин, тяжких обставин: хвороба, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства чи інші обставини; 2) правочин повинен бути вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин; 3) правочин повинен бути вчинений особою добровільно без наявності насильства, обману чи помилки; 4) особа повинна усвідомлювати свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.

ОСОБА_5 вирішила поспіхом вчинити оспорюваний правочин через побоювання втратити можливість отримати соціальне житло у Великобританії. Позивач діяла добровільно, усвідомлювала свої дії.

Об`єктивно такі обставини неможна розцінити як тяжкі. Переконливих доказів того, що позивачка знаходилася в тяжкому психологічному стані, пов`язаному зі смертю її матері за рік до зазначених подій, суду не надано. Навпаки, суд встановив, що вона вела звичний спосіб життя, працювала, вчиняла послідовні дії щодо покращення своїх житлових умов у Великобританії, подорожувала.

Пункт 2.2. оспорюваного договору містить застереження про те, що ціну у 49 350 грн 00 коп. продавець вважає вигідною для себе, не пов`язаною зі збігом тяжких обставин і повністю продавця задовольняє. Отже, пояснення позивачки про те, що правочин вона вчинила на вкрай невигідних для себе умовах, прямо суперечать умовам договору.

Викладені обставини переконують суд у тому, що законних підстав для задоволення позову немає.

Відповідно до статей 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 26.12.2021 року.

Суддя Ж.О. Кривич