Провадження № 2/243/63/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2021 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Воронкова Д.В.,

при секретарі судового засідання Нікіфоровій В.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі № 17 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Слов`янська міська рада, орган опіки та піклування Слов`янської міської ради, про зобов`язання звільнити земельну ділянку та знести самочинно збудовані споруди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, на обґрунтування заявлених позовних вимог зазначивши, що їй на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченої 04.09.2013 р. приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Соловар В.І., належить земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:002:0169, що розташована в АДРЕСА_1 , із цільовим призначенням будівництво і обслуговування житлового будинку. Право власності на зазначену ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав. 14.08.2015 р. вона уклала шлюб і змінила прізвище із ОСОБА_5 на ОСОБА_6 . Зазначена земельна ділянка межує із земельною ділянкою по АДРЕСА_2 , яка не є приватизованою та перебуває у комунальній власності. У Державному реєстрі речових прав право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 . не зареєстроване. Проте, на зазначеній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна житловий будинок із господарськими будівлями, які, на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 13.03.2018 р. приватним нотаріусом Таранушенко В. М., належать по 1/3 частині ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Частина двоповерхової споруди, частина металічного гаражу та частина будівлі бані відповідачів знаходяться на її земельній ділянці, що 08.10.2019 р. було підтверджено комісією Слов`янської міської ради. Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 були встановлені межі земельної ділянки в натурі та складений технічний звіт щодо виносу меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), який підтвердив існуючі межі її земельної ділянки та знаходження на ній зі сторони АДРЕСА_2 частини двоповерхової будівлі, частини господарської будівлі та гаражу. Відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи на житловий будинок, що належить відповідачам, зазначено, що на земельній ділянці по АДРЕСА_2 , крім іншого, знаходяться самочинно вистроєні будівлі, в тому числі літня кухня «У-2» та будівля бані «Ф». Відповідно до ст. 375, 376, 391 ЦК України вона, як власник земельної ділянки, просила суд зобов`язати відповідачів перенести на 3 метри від межі її ділянки металевий гараж та знести частину бані, що розташовані на земельній ділянці по АДРЕСА_1 .

27.12.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник відповідачів - адвокат Статіва О.В. вказала, що позовні вимоги не є обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Спірні лазня та гараж не є об`єктами нерухомого майна в силу приписів ст. 186 ЦК України. Ці об`єкти є прибудовою до головної речі і, відповідно до приписів ст.381 ЦК України, входять до складу садиби, а тому, не можуть розглядатися як окремі об`єкти нерухомого майна, що визначені ч.1 ст.376 ЦК України. Спірні прибудови здійсненні на земельній ділянці, яка належала померлому чоловіку відповідачки на праві постійного користування, що підтверджується рішенням Слов`янської міської ради від 16.02.2000 року №74/1. Наявність відповідного рішення органу місцевого самоврядування, яке не було скасовано, свідчить про те, що складові частини будинку лазня та гараж були побудовані на земельній ділянці, яка була відведена ОСОБА_8 , умови користування не містили обмежень щодо забудови ділянки. Власник земельної ділянки - Слов`янська міська рада ні яких вимог щодо звільнення земельної ділянки до відповідачки не заявляла, позивач такого права не має, а тому, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивачки адвокат Шевченко С.А. підтримав заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. Висловив сумнів щодо достовірності висновку експерта.

Представник позивачки ОСОБА_9 підтримав позицію адвоката Шевченко С.А. Наполягав на тому, що нашарування земельних ділянок відбулося у наслідок неправильного визначення на місцевості меж земельної ділянки саме відповідачів. Поставив під сумнів достовірність деяких висновків експерта, що викладені у висновку № 6413-6417, вважав їх такими, що зроблені на підставі припущень та з перевищенням повноважень.

Представник відповідачів адвокат Статіва О.В. в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, вважала позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Послалася на обставини, що були викладені у відзиві на позовну заяві та звернула увагу, що згідно висновку експерта, порушень прав позивачів з боку відповідачів встановлено не було.

Представник органу опіки та піклування Слов`янської міської ради до судового засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності (а.с. 75)

Допитана у судовому засіданні експерт ОСОБА_10 підтримала свою позицію, що викладена у висновку № 6413-6417, та показала, що накладання земельних ділянок сторін виникло в наслідок того, що земельна ділянка по АДРЕСА_2 після формування, не була внесена до ДЗК, а нова ділянка, сформована по АДРЕСА_1 , була внесена в ДЗК без урахування того, що суміжна ділянка є сформованою, що, на думку експерта, призвело до виникнення технічної помилки, виправити яку можливо шляхом відновлення меж земельних ділянок на місцевості.

Допитаний у судовому засіданні у якості спеціаліста інженер-землевпорядник ОСОБА_11 підтримав висновки, що були зроблені ним під час виготовлення технічної документації із землеустрою земельної ділянки відповідачки у 2018 році. Коментуючи викопіювання (а.с. 84), пояснив, що земельна ділянка ОСОБА_1 накладається на земельну ділянку, яка перебуває у користуванні ОСОБА_8 , але це є технічною помилкою, яка виникла в наслідок того, що земельна ділянка позивачки була сформована пізніше і внесена до електронної бази без урахування вже існуючих меж суміжної ділянки.

ОСОБА_7 , яка була допитана у якості свідка, показала, що вона здійснювала розробку технічного звіту топографо-геодезичних робіт щодо виносу меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування жилого будинку по АДРЕСА_1 . Під час виконання робіт правовстановлюючі документи на земельну ділянку по АДРЕСА_2 не досліджувалися; основна інформація була взяті з Держгеокадастру, але інформації стосовно будинку 17 в кадастрі не було, враховувався лише державний акт на земельну ділянку. Підтвердила факт наявності технічної помилки щодо нашарування однієї ділянки на іншу.

Розглянувши справу за наявними в ній матеріалами, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши подані сторонами докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Згідно Договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 04.09.2013 р. приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Соловар В.І., земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:002:0169, що розташована в АДРЕСА_1 , із цільовим призначенням будівництво і обслуговування житлового будинку належить ОСОБА_12 . Право власності на зазначену ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав. (а.с. 10-12) Вказана інформація також відображена і у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 16.10.2019 року (а.с. 15-17)

Свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 підтверджено факт зміни прізвища ОСОБА_12 на ОСОБА_6 . (а.с. 18)

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно…. № 184878970 від 16.10.2019 року та копій матеріалів інвентаризаційної справи вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 розташовано домоволодіння, яке складається з двох житлових будинків А-1, Б-2, а також складових об`єкту нерухомого майна: сараїв Г,Х, душу Ж, гаражу Є,вбиральні З, Т, альтанки І, навісів К, Л, Н,О, П,Р, огорожі 1,2. Право власності зареєстровано по 1/3 частині за ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с. 19-23)

Листом управління містобудування та архітектури Слов`янської міської ради № 08.04.04/293 від 10.10.2019 року ОСОБА_1 повідомлено, що виїздом не місцевість було виявлено невідповідність межових знаків в натурі земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Рекомендовано вирішити питання встановлення межових знаків в натурі на місцевості (а.с. 25)

За результатами технічного звіту топографо-геодезичних робіт щодо виносу меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування жилого будинку по АДРЕСА_1 , що виконано інженером геодезистом ОСОБА_7 , визначено межі земельної ділянки та виконано їх винос в натурі (а.с. 27-36)

Рішенням виконкому Слов`янської міської ради № 74/1 від 16.02.2000 року підтверджено право ОСОБА_8 на користування земельною ділянкою площею 1666 м.кв. по фактичному користуванню, залишивши у приватній власності для обслуговування житлового будинку та господарських будівель 1000м.кв., згідно державного акту Серії ДН № 005031 від 23.11.98 року у постійне користування - 666 м.кв. (а.с. 59)

Державним актом на право приватної власності на землю Серії ДН № 005031, що видано на ім`я ОСОБА_8 , останньому передано у приватну власність земельну ділянку площею 0.1 га в межах, згідно з планом. Земельна ділянка розташована на землях Слов`янської міської ради (а.с. 63-64)

Повідомленням про виявлення органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, у документації із землеустрою /оцінки земель помилки, допущеної у його відомостях № /10, ОСОБА_12 було повідомлено про наявність помили в частині координат земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 у технічній документації, яка розроблена 13.10.2008 року (а.с. 78)

Рішенням № РВ-018 від 20.07.2018 року посадовими особами Держгеокадастру відмовлено ОСОБА_2 у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру через знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки, а саме, перетин з ділянкою :01:002:0169. Рекомендовано звернутися для перевірки геодезичних вимірювань (а.с. 79-81)

У відповіді від 17.02.2020 року, що була надана на запит адвоката Статіви О.В., ФОП ОСОБА_11 повідомив, що ним, на замовлення ОСОБА_2 виконувався комплекс землевпорядних робіт щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі по АДРЕСА_2 . Роботи виконані згідно чинного законодавства, погоджені з суміжними землекористувачами та Слов`янською міською радою. У зв`язку із відмовою у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру через наявність перетину з земельною ділянкою :01:002:0169 пропонує визначити суміжну межу земельних ділянок в натурі по існуючій огорожі земельної ділянки АДРЕСА_2 та сформованої у 2008 році земельної ділянки по АДРЕСА_1 .(а.с. 82)

Актом прийомки передачі межових знаків на зберігання від 18.05.2018 року підтверджено проведення та встановлення в натурі суміжних земельних ділянок за участю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 94-95)

Рішенням Слов`янської міської ради № 69-ххх-5 від 28.11.2008 року було передано у власність ОСОБА_13 земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва будинку за адресою: АДРЕСА_1 .(а.с. 100)

Листом КП БТІ№ 400-2/0.84/01 від 07.02.2020 року адвокату Статівє О.В. повідомлено, що станом на 13.12.1999 року площа земельної ділянки, що розташована за адресою : АДРЕСА_2 склала 1666 м. кв., а станом на 09.12.1996 року площа земельної ділянки склала 965,5 м.кв. (а.с. 103-106)

Актом установлення та погодження меж землекористування від 30.03.1998 року підтверджено факт встановлення меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , в присутності суміжних землекористувачів по АДРЕСА_2 (а.с. 110)

Згідно проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_13 для будівництва та обслуговування жилого будинку по АДРЕСА_1 , вбачається, що у 2008 році відбулося встановлення в натурі та погодження зовнішніх меж земельної ділянки за відсутності згоди користувачів земельної ділянки АДРЕСА_2 (а.с. 114-127)

З висновку експерта № 6413-6417 за результатами проведення судової експертизи з питань землеустрою, складеного 20.11.2020 року, вбачається, що порушення права землекористування ОСОБА_1 , зокрема, порушення меж, належної їй земельної ділянки із кадастровим номером І414100000:01:002;0169, площею 0,1000, за адресою: АДРЕСА_1 , не виявлено. Встановлено недостовірність відомостей в ДЗК та накладання земельних ділянок за цією адресою та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до правовстановлюючих документів ОСОБА_1 та ОСОБА_14 на ці земельні ділянки та вимог нормативно-правових актів. Фактичне розташування літньої кухні «У-2» та господарської будівлі бані «Ф» в інвентаризаційній справі на житловий будинок АДРЕСА_2 відносно меж земельної ділянки ОСОБА_14 , відповідає правовстановлюючим документам, окрім металевого гаражу (навіс), інформація про який у документації відсутня. Складові частини будинку АДРЕСА_3 ), позначені на схематичному плані позначені на схематичному плані земельної ділянки, як літня кухня У -2, баня Ф, знаходяться в межах земельної ділянки яка була відведена у користування та власність покійному ОСОБА_8 на підставі державного акту на право власності серія ДН № 005031 від 23.11.1998 року та рішення Слов`янської міської ради від 18.11.1998 року № 483/6 та від 16.02.2000 року № 74. Фактична межа земельної ділянки, яка перебуває у власності та користуванні ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 не відповідає межі, яка була встановлена в натурі на місцевості в 2008 році під час передачі у власність суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_1 через сумнівну достовірність відомостей про останню. Межі земельної ділянки по АДРЕСА_2 , не відповідають межам, які були визначені за результатами технічної інвентаризації станом на 1999 рік після передачі у користування покійному ОСОБА_8 додаткової земельної ділянки, але невідповідностей, які впливають на результати заходів, передбачених цією документацією, не виявлено (а.с. 166-184 ).

Відповідно до ч.1 ст.78 Земельного Кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч.1 ст.116 Земельного Кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та право користування земельними ділянками з земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або місцевого самоврядування.

У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до вимог ст. 90 Земельного Кодексу України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.91 Земельного Кодексу України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок і дотримуватись правил добросусідства.

Згідно ст.125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку, а ст.126 Земельного Кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами.

Відповідно до вимог ст.106 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановлення твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Правилами ст.152 Земельного Кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Судом встановлено, що з 1998 року ОСОБА_8 належала на праві приватної власності на підставі державного акту земельна ділянка площею 0,1 га. Межі земельної ділянки були встановлені на місцевості, узгоджені зі суміжними користувачами, які були на той час. Також в 1999 році ОСОБА_8 була відведена земельна ділянка площею 583 м. кв., а в 2000 році була відведена земельна ділянка площею 666 м.кв.

На час набуття ОСОБА_8 права на земельну ділянку загальною площею 1666 м.кв. земельні відносини регулювались нормами Земельного Кодексу в редакції від 18.12.1990 року та Декретом Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 року, відповідно до яких кожний громадянин мав право отримати безоплатно у власність земельну ділянку, підтвердженням виникнення права власності на земельну ділянку був державний акт, а додаткові земельні ділянки у користування відводились на підставі рішень місцевих рад.

Суд набуває висновку про те, що право ОСОБА_8 виникло на законних підставах. Усі технічні параметри земельної ділянки були відображені в технічної документації, яку складало БТІ. Питання щодо внесення відомостей про земельні ділянки до єдиної бази щодо її розміру, міста розташування, межі та конфігурації було врегульовано на законодавчому рівні в 2011 році з моменту набуття чинності Законом України «Про державний земельний кадастр». До 2011 року уся інформація наносилась графічно і переважно на паперових носіях.

В 2008 році була сформована земельна ділянка з присвоєнням поштової адреси по АДРЕСА_4 , власником якої на цей час є ОСОБА_1 .

Під час винесення земельної ділянки на місцевості її межі було встановлено по існуючим парканам, що вбачається з акту встановлення меж в натурі, якій міститься в проекті землеустрою, щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_4 . Згідно проекту відводу, на момент формування земельної ділянки, яка належить позивачці, був паркан, по якому була встановлена межа. При цьому, суд звертає увагу, що акт не містить підпису відповідачки.

Згідно Висновку експерта № 6413-6417 вбачається, що порушення прав землекористування ОСОБА_1 , зокрема порушення меж належної останній земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0169, не виявлено. Встановлено недостовірність відомостей, внесених в ДЗК щодо вказаної ділянки та наявність накладання земельних ділянок за адресою АДРЕСА_4 та АДРЕСА_2 .

На користь вказаного висновку суд зазначає, що відповідно до приписів ст.8 Закону України «Про державний земельний кадастр» « Картографічною основою Державного земельного кадастру є карти (плани), що складаються у формі і масштабі відповідно до норм та правил, технічних регламентів.» «Для формування картографічної основи Державного земельного кадастру використовується єдина державна система координат».

Відповідно до ст.3 Порядку ведення ДЗК, затвердженого Постановою КМУ від 17.10.2012 року за №1051 «Документи в паперовій формі, які створюються під час ведення Державного земельного кадастру, витяги з Державного земельного кадастру про об`єкт Державного земельного кадастру, довідки, що містять узагальнену інформацію про землі (території), викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану), кадастрові плани земельних ділянок та інші документи створюються шляхом роздрукування їх електронної (цифрової) форми за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру. Під час створення ідентичних за документарною інформацією та реквізитами документів в електронній та паперовій формі кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу. У разі виявлення розбіжностей між відомостями на електронних та паперових носіях пріоритет мають відомості на паперових носіях.»

З урахуванням наведених обставин, фактів та норм законодавства, суд приймає вказаний висновок експерта як доказ, який є належним, допустимим та таким, що погоджується з іншими доказами по справі.

Заперечення представників позивача проти вказаного експертного висновку не приймаються судом до уваги, оскільки не є обґрунтованими, не свідчать про порушення експертом вимог законодавства та, по-суті, є незгодою відповідачів зі змістом висновку експертного дослідження, ініціатором проведення якого, сам же і виступав.

Набуваючи вказаного висновку суд приймає до уваги і той факт, що клопотань щодо призначення по справі додаткової чи повторної експертизи стороною позивача заявлено не було.

Позивачка просить суд зобов`язати відповідачів знести господарську будівлю баню та гараж, обґрунтовуючи свої вимоги приписами ст.376 ЦК України, як на підставу визнання побудованих об`єктів самочинними.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України «Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Тобто, наведена стаття регламентує ознаки самочинного будівництва для об`єктів нерухомого майна. Спірна баня та гараж не є самостійними об`єктами нерухомого майна в силу приписів ст. 186 ЦК України.

Ці об`єкти не можуть розглядатися, як окремі об`єкти нерухомого майна. Відповідно до п.7 Пленуму ВССУ №6 від 30.03.12 року «Про практику застосування судами ст.376 ЦК України» не може бути застосовано правила статті 376 ЦК при вирішенні справ за позовами: про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності до основної речі (ганок, веранда,

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму №6 «Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК.

За загальним правилом (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи, що позивачкою не надано жодного, належного доказу на підтвердження факту порушення відповідачами її прав, а саме того факту, що спірні прибудови є самочинним будівництвом, розміщені на належній їй земельній ділянці, суд набуває висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі ст. 141 ЦПК України, з урахуванням результатів вирішення спору, суд вважає необхідним покласти судові витрати на позивача. Відповідач не ставить питання щодо відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою проведення експертного дослідження по справі.

Керуючись ст. ст. 4, 76-81, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Слов`янська міська рада, орган опіки та піклування Слов`янської міської ради, про зобов`язання звільнити земельну ділянку та знести самочинно збудовані споруди,- відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлений 02.03.2021 року.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області Д.В. Воронков