Справа № 558/743/20
номер провадження 2/558/21/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2021 року смт. Демидівка

Демидівський районний суд Рівненської області, в складі судді одноособово Феха Т.С., при секретарі судового засідання Ковальській Л.С., з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Лейковського А.М., представника третьої особи - Філіпчук Г.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Дубенської районної державної адміністрації Рівненської області, до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, а саме: про позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно позовної заяви позивач ОСОБА_1 зазначає про те, що з відповідачем ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з 2008 по 2011 роки. За час її шлюбу з відповідачем у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 8 червня 2011 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано.

16 березня 2011 року рішенням Млинівського районного суду Рівненської області було задоволено її позовні вимоги до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та зобов`язано відповідача ОСОБА_2 сплачувати аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ј частки заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

26 жовтня 2013 року нею було зареєстровано шлюб з ОСОБА_4 та у зв`язку з цим, вона змінила прізвище ОСОБА_1 на ОСОБА_1 .

Починаючи приблизно з лютого 2012 року до часу звернення до суду з позовною заявою, відповідач ОСОБА_2 , маючи конкретні права та обов`язки щодо дитини, не спілкувався з дочкою, не брав участі у матеріальному її забезпеченні, не цікавився фізичним та духовним розвитком дитини. Відповідач свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. ОСОБА_2 ніхто будь-яких перешкод у спілкуванні з дочкою не чинив. Проте, відповідач не намагався спілкуватися з дитиною, він не цікавився її життям, успіхами в навчанні та інтересами, не турбувався про її фізичний та духовний розвиток.

Крім того, у позовній заяві позивач ОСОБА_1 зазначала про те, що через відсутність протягом тривалого часу будь-якого спілкування відповідача ОСОБА_2 з дитиною, дочка ОСОБА_3 вважає своїм батьком її другого чоловіка ОСОБА_4 .

З вказаних підстав, позивач ОСОБА_1 у позовній заяві просила позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Лейковський А.М. позовні вимоги підтримали, з підстав викладених у позовній заяві, просили позовні вимоги позивача задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву в якій просив справу розглянути без його участі та зазначив, що позовні вимоги позивача визнає, а також визнає обставини, якими позивач їх обгрунтовує (а.с. 62).

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Дубенської районної державної адміністрації Рівненської області Філіпчук Г.П. в судовому засіданні пояснила, що позовні вимоги позивача, вважає обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, оскільки відповідач не виконує без поважних причин свої батьківські обов`язки відносно неповнолітньої дочки, що свідчить про його ухилення від виконання таких обов`язків.

Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, представника третьої особи, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

В силу вимог ч. 3 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позовних вимог не встановлено.

Ч. 1 ст. 82 ЦПК України передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо.

Позивач ОСОБА_1 у позовній заяві просила викликати до суду, як свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_7 .

У підготовчому засіданні позивач відмовилася від клопотання про виклик свідків та така відмова позивача була прийнята судом.

Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 7), встановлено, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьком є ОСОБА_2 , а матір`ю ОСОБА_1 .

Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 8 червня 2011 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с. 8).

Із змісту Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с. 9) встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 26 жовтня 2013 року зареєстрували шлюб та обрали спільне прізвище ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки Млинівської селищної ради Рівненської області № 2697 від 23 листопада 2020 року (а.с. 10), акта обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_1 (а.с. 11), акта оцінки потреб сім`ї від 26 листопада 2020 року (а.с. 12-18) встановлено, що позивач ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 . Склад її сім`ї наступний: чоловік ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_3 , дочка ОСОБА_9 , син ОСОБА_10 . Відносини в сім`ї доброзичливі. Біологічний батько ОСОБА_3 з дитиною не спілкується тривалий час.

Із дослідженого в судовому засіданні рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 16 березня 2011 року встановлено, що належать до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ј частки заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с. 21, 22).

Як зазначено у заяві ОСОБА_2 , яка засвідчена 12 квітня 2018 року приватним нотаріусом Млинівського районного нотаріального округу Рівненської області Моісєєвою А.В., ОСОБА_2 , перебуваючи при здоровому розумі, ясній пам`яті та діючи добровільно, без будь-якого примусу зі сторони, розуміючи значення своїх дій та їх правові наслідки, відповідно до власного волевиявлення, що відповідає його внутрішній волі, відмовився від батьківських прав щодо неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 25).

Згідно висновку органу опіки та піклування Демидівської районної державної адміністрації Рівненської області від 28 грудня 2020 року № 02-20/3145/20, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 41).

За змістом ст. 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України), батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Як роз`яснено у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

У принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення».

У частині 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, вказано: «Держави-учасники зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи».

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Крім цього, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»).

Відповідно до ст. 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позивачем було надано до суду достатньо доказів того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітньої дочки і подання зазначеного позову є насамперед способом захисту прав та інтересів дитини.

Дослідженими доказами по справі встановлено, що відповідач без поважних причин не спілкується з неповнолітньою дочкою, не цікавиться її життям, навчанням, здоров`ям, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток.

Відповідач ОСОБА_2 повідомив суд, що позовні вимоги позивача визнає та бажає бути позбавленим батьківських прав щодо неповнолітньої дочки (а.с. 62).

Вказане свідчить про небажання відповідача ОСОБА_2 виконувати свої батьківські обов`язки щодо неповнолітньої дочки, байдуже ставлення до такого обов`язку.

За таких обставин, суд, приходить до висновку про позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 щодо дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки з`ясованими обставинами та дослідженими доказами по справі встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 гривень, оскільки понесення таких витрат позивачем підтверджено документально (а.с. 1).

Підстав для звільнення відповідача ОСОБА_2 від сплати судового збору немає.

У позовній заяві позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилалась на положення ст.ст. 121, 141, 150, 164 СК України.

Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованим.

Відповідно до ст.ст. 141, 150, 164 Сімейного кодексу України, ст.ст. 13, 206, 258, 259, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ) витрати пов`язані з сплатою судового збору в розмірі 840,80 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.С. Феха.

Повний текст рішення складено 4 березня 2021 року.