П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2021року м. Київ

Справа №357/13125/20

Провадження № 22-ц/824/11609/2021

Резолютивна частина постанови оголошена 22 грудня 2021 року

Повний текст постанови складено 24 грудня 2021 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Онопрієнко К.С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ), Державне підприємство «Сетам», Відділ державної реєстрації управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області, ОСОБА_2 ,

третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроком»

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ), державного підприємства «Сетам», відділу державної реєстрації управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області, ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроком» про визнання незаконним та скасування постанови та акту, скасування рішення державного реєстратора,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами до Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ), державного підприємства «Сетам», відділу державної реєстрації управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області, ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроком» про визнання незаконним та скасування постанови та акту, скасування рішення державного реєстратора, посилаючись на наступні обставини.

18.03.2016 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто 610 000 грн. в якості безпідставно набутого майна та 3 654 грн. сплаченого судового збору (рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі №357/14640/15-ц, яке після перегляду набрало законної сили).

09.08.2016 року щодо стягнення 613 654,00 грн. видано виконавчий лист та 18.08.2016 року відкрито виконавче провадження №51967089.

17.07.2018 року накладено арешт на 6,9% статутного капіталу ТОВ «Агроком» вартістю 1 258 364,50 грн., що належить ОСОБА_1

14.02.2019 року на замовлення ОСОБА_2 оцінено ринкову вартість 6,9% статутного капіталу ТОВ «Агроком», що склала 601 557,00 грн. Видано звіт ТОВ «Стандарт консалтинг» про визначення ринкової вартості.

03.07.2019 року на адресу ДП «СЕТАМ» направлено документи для організації електронних торгів з продажу 6,9% статутного капіталу ТОВ «Агроком», що належить ОСОБА_1 .

Перші та повторні (другі, треті) торги не відбулися. Лот уцінено до 300 778,50 грн.

02.10.2019 року ОСОБА_2 як стягувачу запропоновано залишити за собою нереалізовані 6,9% статутного капіталу ТОВ «Агроком», на що останній погодився та 16.10.2019 року направив відповідне клопотання.

21.10.2019 року видано Постанову та Акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу.

10.09.2020 року представником ОСОБА_2 до Відділу державної реєстрації управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради подано заяву щодо державної реєстрації юридичної особи з додатками.

.09.2020 державним реєстратором Відділу державної реєстрації управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради (на підставі заяви представника ОСОБА_2 від 10.09.2020 р.) проведено державну реєстрацію 6,9% статутного капіталу ТОВ «Агроком» за ОСОБА_2 .

Вважає, що реалізація майна відбувалася з порушенням строків проведення торгів арештованого майна.

Також, відбулося порушення уцінки майна, так як 6.9% статутного капіталу ТОВ «Агроком» не є рухомим чи нерухомим майном, а належить до особливого виду майна - корпоративних прав.

При реалізації 6.9% статутного капіталу ТОВ «Агроком» лот уцінено як рухоме майно, а саме на 75 відсотків (другі торги) до 451 168,00 грн та 50 відсотків (треті торги) до 300 778,50 грн.

При цьому, уцінення корпоративних прав Порядком не передбачено.

Таким чином, відсутні правові підстави в уціненні 6.9% статутного капіталу ТОВ «Агроком», чим порушено права Позивача.

Звернення стягнення на частку у статутному капіталі ТОВ «Агроком» на думку Позивача, факт реєстрації за ОСОБА_2 6.9% статутного капіталу ТОВ «Агроком» відбулося без законних підстав.

Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» не врегульовано питання державної реєстрації звернення стягнення на частку у статутному капіталі товариств, зокрема, які документи мають бути подані, хто має завіряти акт приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства.

Без внесення змін до цього Закону щодо звернення стягнення на частку у статутному капіталі товариств неможливо здійснити стягнення частки ОСОБА_1 у статутному капіталі ТОВ «Агроком», оскільки це є великою прогалиною законодавства.

Окремо звертає увагу на Акт приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ «Агроком» від 19.08.2020 р., який має ряд недоліків, що тягнуть за собою його недійсність: 1) Відсутнє зазначення «по батькові» ОСОБА_2 , за яким зареєстровано частку у статутному капіталі ТОВ «Агроком».

Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить (ч. 1 cт. 28 ЦК України).

Громадяни, в національній традиції яких немає звичаю фіксувати «по батькові», мають право записувати в паспорті лише ім`я та прізвище (ч. 3 cт. 12 Закону України «Про національні меншини в Україні»), ОСОБА_2 не належить до національних меншин.

Також відсутнє зазначення «по батькові» ОСОБА_2 у заяві про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Стаття регулює питання переважного права учасника товариства на купівлю частки та може застосовуватися виключно у порядку ст. 22 цього Закону, а саме як придбання частки учасником товариства.

У цій же справі частка передана стягувачу у рахунок погашення боргу.

Вказані форми переходу частки до учасника товариства відрізняються, оскільки придбання частки учасником товариства - цивільно-правова угода, а передача стягувачу майна у рахунок погашення боргу - акт органу/посадової особи державної влади, що має форму Постанови та Акта про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу.

Так, передбачена ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» процедура передачі державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна боржника в рахунок погашення його боргу оформляється шляхом прийняття державним виконавцем постанови та складення акта про передачу майна стягувачу, які можуть вважатися юридичними фактами, що є законними підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Однак, за своєю правовою природою таку процедуру разом з відповідними постановою та актом державного виконавця не можуть бути ототожнені з процедурою відчуження майна з прилюдних торгів тільки тому, що за результатами проведення прилюдних торгів державний виконавець також складає акт.

Актом є документ, що підтверджує певні встановлені факти або події (п. 8 Інструкції з примусового виконання рішень).

Таким чином, передача державним виконавцем спірного майна стягувачу після того, як торги не відбулися не є договором купівлі-продажу, а є актом органу/посадової особи державної влади.

Тобто є помилковим судження, що внаслідок прилюдних торгів відбувся перехід за цивільно-правовою угодою, оскільки Постанова та Акт про передачу майна стягувачу є актом державного виконавця і переважне право учасника товариства на купівлю частки не виникає.

Такий Акт із посиланням на ст. 20 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» міг би мати місце виключно у разі передачі частки в порядку ч. 2 ст. 22 цього Закону. Проте, частка передана стягувачу після повторних (третіх) торгів, які не відбулися, та залишена стягувачем за собою.

Просив суд визнати незаконною та скасувати Постанову державного виконавця Білоцерківського міського відділу виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Прохацьким Русланом Олександровичем про передачу майна стягувану у рахунок погашення боргу від 21.10.2019 у виконавчому провадженні №51967089, визнати незаконним та скасувати Акт державного виконавця Білоцерківського міського відділу виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Прохацьким Русланом Олександровичем про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 21.10.2019 у виконавчому провадженні №51967089, скасувати рішення державного реєстратора - від .09.2020 про проведення державної реєстрації частки у статутному капіталі ТОВ «Агроком» у розмірі 6,9% за ОСОБА_2 та стягнути з Відповідачів понесені Позивачем судові витрати, що складають: 2 522,40 грн. сплаченого судового збору; 80 000,00 грн. витрат на правничу допомогу ( т.1 а. с.1-8 ).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ), державного підприємства «Сетам», відділу державної реєстрації управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області, ОСОБА_2 , третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Агроком» про визнання незаконним та скасування постанови та акту, скасування рішення державного реєстратора, - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на правову допомогу в розмірі 15 000 ( п`ятнадцять тисяч ) гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на те що рішення суду є незаконним і необґрунтованим.

В судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку представник ОСОБА_1 адвокат Зінченко П.Л. підтримав доводи апеляційної скарги.

Представника ОСОБА_2 адвокат Солдаткін Д.С. проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Відповідачі Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ), Державне Підприємство «Сетам», відділ державної реєстрації управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроком» в судове засідання не з`явилися.

Колегія суддів враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення відповідачів Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ), Державне Підприємство «Сетам», відділ державної реєстрації управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області, та третю особу Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроком» про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.372 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

За таких обставин, обставин апеляційний суд в складі колегії суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачів Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ), Державного Підприємства «Сетам», відділу державної реєстрації управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради та третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроком».

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 18 березня 2016 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто 610 000 грн. в якості безпідставно набутого майна та 3 654 грн. сплаченого судового збору (рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі №357/14640/15-ц, яке після перегляду набрало законної сили).

09 серпня 2016 року щодо стягнення 613 654,00 грн. видано виконавчий лист та 18 серпня 2016 року відкрито виконавче провадження № 51967089 (т.1 а.с.14 ).

17 липня 2018 року накладено арешт на 6,9% статутного капіталу ТОВ «Агроком» вартістю 1 258 364,50 грн., що належить ОСОБА_1 .

На замовлення ОСОБА_2 16 липня 2018 року оцінено ринкову вартість 6,9% статутного капіталу ТОВ «Агроком», що склала 601 557,00 грн. Видано звіт ТОВ «Стандарт консалтинг» про визначення ринкової вартості (т.1 а. с.31 ).

03 липня 2019 року на адресу ДП «СЕТАМ» направлено документи для організації електронних торгів з продажу 6,9% статутного капіталу ТОВ «Агроком», що належить ОСОБА_1 .

Встановлено, що перші та повторні (другі, треті) торги не відбулися (т.1 а. с. 32-34 ). Лот уцінено до 300 778,50 грн. ( т.1 а. с. 119-121 ).

02 жовтня 2019 року ОСОБА_2 як стягувачу запропоновано залишити за собою нереалізовані 6,9% статутного капіталу ТОВ «Агроком», на що останній погодився та 16 жовтня 2019 року направив відповідне клопотання.

21 жовтня 2019 року ухвалено Постанову (т.1 а.с.12) та Акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу (т.1 а.с.11).

19 серпня 2020 року державним нотаріусом Першої Білоцерківської нотаріальної контори Київської області посвідчено Акт приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ «Агроком», укладений між головним державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.39).

10 вересня 2020 року представником ОСОБА_2 до Відділу державної реєстрації управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради подано заяву щодо державної реєстрації юридичної особи з додатками (т.1 а.с. 35, 36-38 ).

Встановлено, що на підставі отриманих документів державним реєстратором Відділу державної реєстрації управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради (на підставі заяви представника ОСОБА_2 від 10.09.2020 р.) проведено державну реєстрацію 6,9% статутного капіталу ТОВ «Агроком» за ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду з вказаними позовними вимогами позивач зазначає на тому, що реалізація майна відбувалася з порушенням строків проведення торгів арештованого майна, відбулося порушення уцінки майна, а звернення стягнення відбулося без законних на то підстав, а в самому акті приймання-передачі відсутні дані, що ідентифікують ОСОБА_2 , тобто відсутнє по-батькові.

Процедура передачі державним виконавцем стягувачу нереалізованого на прилюдних торгах арештованого майна боржника в рахунок погашення його боргу оформляється шляхом прийняття державним виконавцем постанови та складення акта про передачу майна стягувачу, який є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019, справа №752/1115/17; постанови Верховного Суду України від 14.06.2017, справа №6-1804цс16; 16.11.2016, справа № 6-1655цс 16).

Оскільки майно уже було реалізовано на електронних торгах, що вбачається з копії Протоколу та Акту про проведення електронних торгів, які є предметом оскарження, в такому випадку є спір про право. Тому не подається скарга на рішення, дії чи бездіяльність приватного виконавця, а подається позов в порядку, передбаченому ст. 393 ЦК України - «Визнання незаконним правового акта, що порушує право власності». При цьому боржник повинен визначити державного виконавця та стягувача як відповідачів у позові (постанови Верховного Суду від 14.06.2017, справа № 6-1804цс16; від 16.11.2016, справа № 6-1655цс16).

Постанова та Акт державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу фактично є правочинами, на підставі яких відбувається подальше оформлення стягувачем права власності на це майно (постанова Верховного Суду України від 18.05.2016, справа № 6-109цс16).

Таким чином, реалізація майна боржника на електронних торгах є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, захист яких відбувається відповідно до норм ЦК України в порядку цивільного судочинства.

Оскільки дії державного виконавця, пов`язані з реалізацією арештованого майна, є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків інших осіб (не сторін виконавчого провадження), то до таких правовідносин мають застосовуватися загальні положення про захист цивільних прав шляхом пред`явлення цими особами позову, у зв`язку з чим у цій частині скаргу на дії державного виконавця суд ухвалою залишає без розгляду і роз`яснює заявникові можливість вирішення спору в позовному провадженні (п. 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах»).

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Отже, особа може скористатись не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який здатен захистити інтереси власника суб`єктивного права та припинити їх порушення на майбутнє або усунути загрозу його порушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлено, що саме 17 липня 2019 року вперше внесено до системи інформацію про реалізацію 6,9% статутного капіталу ТОВ «Агроком» та сформовано лот торгів № 363707.

У той же час, абз. 2 п. 2 Розділу ІІІ Порядку встановлено, що після внесення лота до Системи автоматично визначається строк для підготовки до проведення торгів, реєстрації учасників, огляду майна, який становить для електронних торгів: для лотів зі стартовою ціною від 5000,01 до 1 000 000,00 грн. - 20 календарних днів.

Дата початку проведення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) призначається на наступний після закінчення зазначених строків день та відображається в формаційному повідомленні, яке розміщується на Веб-сайті автоматично після внесення формації про лот у Систему.

Порядком чітко зазначено, що після внесення лота до Системи визначається строк і в даному випадку становить 20 календарних днів, тобто однозначно вказано, що відлік строку розпочинається з моменту внесення лота в Систему, а не на наступний день, як вважає позивач.

Таким чином, спираючись на приписи Порядку, судом встановлено, що датою проведення перших торгів вірно визначено автоматично Системою - 06 серпня 2019 року, а не 07 серпня 2019 року, про що помилково зазначає позивач.

Тому, порушення строків при підготовці до реалізації 6,9% статутного капіталу ТОВ «Агроком» судом не встановлено, а такі посилання позивача не знайшли свого підтвердження, що в свою чергу є безпідставними.

Щодо посилань позивача ОСОБА_1 стосовно того, що відбулося порушення уцінки майна, були відсутні правові підстави в уціненні 6.9% статутного капіталу ТОВ «Агроком», як рухоме майно, а саме на 75 відсотків (другі торги) 50 % (треті торги), чим порушено права позивача не заслуговують на увагу враховуючи наступне.

Відповідно до абз. 8 статті 2 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» рухоме майно - окрема рухома річ, сукупність рухомих речей, гроші, валютні цінності, цінні папери, а також майнові права та обов`язки, у тому числі майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Також відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

Згідно з ч. 1 ст. 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Таким чином, з системного аналізу чинного законодавства України чітко вбачається, і частка в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю є рухомим майном.

Тому, у зв`язку з тим, що торги неодноразово не відбувалися, уцінка 6,9% частики статутного капіталу ТОВ «Агроком» здійснювалася правомірно.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно не при йняв до уваги з доводами позивача, що Звіт про визначення ринкової вартості 6,9% статутного капіталу оформлений суб`єктом оціночної діяльності з порушенням.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2019 року у справі № 357/14640/15-ц, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року, вирішено: «У задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: головний державний виконавець Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Прохацький Руслан Олександрович, ОСОБА_2 , на постанову головного державного виконавця від 12.02.2019 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання участі у виконавчому проваджені № 51967089, - відмовити.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що дії державного виконавця щодо оцінки майна відповідали положенням частин першої - третьої, п`ятої статті 57 Закону України виконавче провадження».

Залучивши суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна, державний виконавець діяв відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» та, відповідно до положень цього ж Закону, має визначити ціну продажу майна згідно зі складеним звітом про оцінку майна.

Встановлено та не спростовано під час розгляду справи представником скаржника, що до державного виконавця з відповідними заявами про незгоду з результатами визначення вартості майна зазначеного у даному звіті, останній не звертався і не надав, а також не було надано доказами, які б свідчили про скасування чи визнання недійсним вказаного висновку.

Зазначена вище ухвала суду від 25.06.2019 року набрала законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тому, доводи позивача, що Звіт про визначення ринкової вартості 6,9% статутного капіталу оформлений суб`єктом оціночної діяльності з порушенням, спростовується вищевказаною ухвалою суду від 25.06.2019 року, якої зазначені обставини досліджувалися судом та відповідно з цього приводу судом не було встановлено порушень.

06 лютого 2018 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» №2275-VIII (надалі - Закон №2275-VIII). Одним із нововведень, передбачених Законом №2275-VIII, є можливість відчуження частки учасника товариства.

З прийняттям Закону № 2275-VIII, поряд з правом кредитора на звернення стягнення на частину майна товариства у кредитора з`явилося право звернути стягнення на корпоративні права учасника товариства, а саме - на частку товариства. Також Закон №2275-VIII закріплює право учасника товариства на передання його частки в заставу.

Враховуючи положення Закону України «Про виконавче провадження», слід зазначити, що виконавець має право звернути стягнення на частку учасника товариства лише у тому разі, якщо у боржника відсутні кошти та інші цінності, достатні для задоволення вимог стягувача (крім звернення стягнення на частку, яка була передана в заставу).

Виконавець передає частку у статутному капіталі товариства на реалізацію шляхом проведення аукціону якщо товариство не надасть відомостей, необхідних для розрахунку вартості частки боржника, не надасть виконавцю та учаснику-боржнику доступ до документів фінансової звітності, інших документів, необхідних для визначення вартості частки боржника, учасники товариства не скористаються правом на придбання частки або якщо договір купівлі-продажу вважатиметься розірваним у зв`язку з не оплатою вартості частки. Якщо продаж частки здійснюється на аукціоні (публічних торгах), переважне право учасника товариства не застосовується.

Крім того, у листі Міністерства юстиції України № 394/14730-33-20/8.4.4 від 02.06.2020 за підписом першого заступника міністра Євгенія Горовця, зазначено, що статтею 22 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» визначено, що звернення стягнення на частку учасника товариства здійснюється на виконання виконавчого документа про стягнення з учасника грошових коштів або на підставі виконавчого документа про звернення стягнення на частку майнового поручителя, яка передана у заставу в забезпечення зобов`язання іншої особи.

Якщо товариство не виконає обов`язків відповідно до частини другої чи третьої цієї статті, або учасник товариства не скористаються правом на придбання частки, або якщо договір купівлі-продажу вважатиметься розірваним відповідно до частини сьомої цієї статті, частка передається на реалізацію на аукціон в загальному порядку.

Реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено обороноздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною (стаття 61 Закону).

Отже, для державної реєстрації змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розмір часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю чи товариств з додатковою відповідальністю стягувач на підставі акту приймання-передачі майна, винесеного виконавцем, може звернутися до нотаріуса за посвідченням у ньому підписів (для посвідчення підпису виконавця Закон не забороняє виконавцю з`явитися до нотаріуса) та в подальшому до відповідного суб`єкта державної реєстрації.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що звернення стягнення на частку у статутному капіталі відбулося на законних підставах.

Щодо посилань позивача, що в Акті приймання - передачі частки статутного капіталу від 19.08.2020 року відсутнє зазначення по - батькові ОСОБА_2 , та цей недолік тягне за собою його недійсність не заслуговують на увагу, так як 19.08.2020 року Акт приймання - передачі частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Агроком» було посвідчено державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак А.Г., та особу ОСОБА_2 , який підписав документ встановлено його дієздатність перевірено, про що зазначено в акті.

Отже, під час розгляду даної цивільної справи з боку суду не було встановлено, що перехід 6,9% статутного капіталу ТОВ «Агроком» відбувся в супереч вимогам законодавства.

Тому, обґрунтованість вимог позивача не знайшли свого підтвердження, а тому є такими, що не підлягають задоволенню.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, зроблено висновок, що «спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано». Аналогічні правові висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду 01 квітня 2020 року в справі № 520/13067/17, постанові Верховного Суду від 30.07.2020 року у справі № 357/ 7734/18.

Подібні правові висновки Великої Палати Верховного Суду, щодо залучення реєстратора як відповідача у справі викладені, зокрема, у постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц(пункт 31.4), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)).

За таких обставин суд першої істанції дійшов вірного висновку що держреєстратор Відділу державної реєстрації управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області є неналежним відповідачем у даній справі.

Крім того, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що звертаючись до суду з вимогою скасування рішення державного реєстратора про проведення державної реєстрації ( .09.2020 ) позивачем не зазначено дату такого проведення.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 не зміг повідомити точної дати проведення державної реєстрації.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону, судом надано належну оцінку всім наданим матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна