ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7708/21 Справа № 205/9212/20 Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

28 грудня 2021 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ліга» до ОСОБА_1 , про відшкодування заподіяної матеріальної шкоди

за апеляційною скаргою товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ліга»

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

26 листопада 2020 року ТОВ Компанія ЛІГА звернулося до суду з позовом до ТОВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ», ОСОБА_1 , про відшкодування заподіяної матеріальної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі Договору оренди транспортного засобу від 05.06.2019 року позивач отримав у тимчасове платне користування (оренду) транспортний засіб «Volkswagen», модель «Colf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з метою використання цього автомобіля орендарем в господарській діяльності. Власником зазначеного автомобіля є громадянин ОСОБА_2 . Позивач зазначає, що 12.08.2019 року внаслідок ДТП, що відбулася в м. Дніпрі в районі перехрестя Київської та вул.Західної, вказаний автомобіль було пошкоджено. ДТП відбулася з вини ОСОБА_1 (далі Відповідач), який керував автомобілем ««Mitsubishi Carisma», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Цивільно правова відповідальність автомобілем «Mitsubishi Carisma», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на підставі Полісу № АМ 5202925 була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ», яке повинно було сплатити страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності.

Згідно висновку № ZUs231019 від 28.10.2019 року експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку у зв`язку з аварійними пошкодженнями вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки «Volkswagen Colf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , без врахування зносу складає 37 928 грн. 17 коп., а з врахуванням зносу 26007 грн. 20 коп. Позивач також зазначає, що власник автомобіля ОСОБА_2 за власний рахунок придбав та надав на СТО для проведення ремонту нові задні ліві двері автомобіля, вартість яких згідно з видатковою накладною № 154 від 22.10.2019 року складала 16983 грн. 28 коп.

Згідно з замовленням нарядом № 236739 від 25.10.2019 року, рахунком № 3160 від 06.11.2019 року та актом виконаних робіт № АЛ 00226739 від 12.11.2019 року загальна вартість матеріалів та робіт з відновлення автомобіля марки «Volkswagen Colf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , склала 27 580 грн. 00 коп. При цьому у замовленні наряді № 236739 від 25.10.2019 року та акті виконаних робіт № АЛ 00226739 від 12.11.2019 року задні ліві двері автомобіля не зазначені, тобто їх вартість не входить у суму 27580 грн. 00 коп. Вказана сума у розмірі 27580 грн. 00 коп. була сплачена орендарем автомобіля ТОВ «Компанія «Ліга»» на р/р ПП «Аеліта», яке виконувало ремонті роботи.

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» визнало вищевказану подію Страховим випадком і 27.11.2019 року перерахував на картковий рахунок ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 14338 грн. 44 коп., частково компенсувавши йому витрати на придбання задніх лівих дверей автомобіля.

Разом з тим, оскільки відповідно до Висновку № ZUs231019 від 28.10.2019 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Volkswagen Colf», реєстраційний номер НОМЕР_1 ,без врахування зносу складає 37 928 грн. 17 коп., а вартість матеріального збитку (вартість відновлювального ремонту з врахуванням зносу) складає - 26007 грн. 20 коп., виплачена відповідачем -2 сума страхового відшкодування на користь ОСОБА_2 у розмірі 14338 грн. 44 коп. явно не відповідала вартості дійсного матеріального збитку.

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» визнало право позивача на отримання страхового відшкодування і платіжним дорученням № 19196 від 15.10.2020 року виплатив йому страхове відшкодування у розмірі 1449 грн. 67 коп. Однак, зазначена сума навіть з урахуванням раніше сплаченої на користь власника автомобіля ОСОБА_2 у розмірі 14338 грн. 44 коп. також не є достатньою для відшкодування розрахункової судовим експертом матеріальної шкоди (вартості відновлювального ремонту за вирахуванням зносу) у розмірі 26007 грн. 20коп. Фактично страхова компанія сплатила страхове відшкодування на підставі Полісу № АМ 5202925 на користь позивача, а також, власника пошкодженого автомобіля на загальну суму 15788 грн. 11 коп. (14338 грн. 44 коп. + 1449 грн. 67 коп.).

У зв`язку з вищевикладеним позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Компанія «Ліга» суму заподіяних матеріальних збитків у розмірі 19360 грн. 91 коп.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2021 року провадження по цивільній справі за позовом ТОВ «Компанія «Ліга» до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай», ОСОБА_1 про відшкодування заподіяної матеріальної шкоди закрито в частині заявлених позовних вимог ТОВ «Компанія «Ліга» до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» (а.с.107-108).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2021 року позов ТОВ «Компанія «Ліга» до ОСОБА_1 , про відшкодування заподіяної матеріальної шкоди - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Компанія «Ліга» матеріальну шкоду у розмірі франшизи 2000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Компанія «Ліга» пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судовий збір у розмірі 217 грн. 14 коп. (а.с.109-114).

Не погодившись із рішенням суду, ТОВ «Компанія «Ліга» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права (а.с.140142).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі Договору оренди транспортного засобу від 05.06.2019 року ТОВ «Компанія «Ліга» отримало у тимчасове платне користування (оренду) транспортний засіб «Volkswagen», модель «Colf», 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова рами): НОМЕР_3 , зареєстрований на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , виданого Відділом РЕР ДАІ № 3 ГУМВС України в Дніпропетровській області, 16.02.2012 року, з метою використання цього автомобіля орендарем в господарській діяльності орендаря. Власником зазначеного автомобіля згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , є громадянин ОСОБА_2 .

12.08.2019 року о 12 год. 50 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Mitsubishi Carisma», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в районі перехрестя вул. Київської та вул. Західної у м. Дніпрі, виїжджаючи з другорядної дороги, не надав дороги автомобілю марки «Volkswagen Colf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , що в цей момент знаходився на вказаному перехресті, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення.

Матеріалами справи підтверджено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована 21.08.2018 року у ТОВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ 5202925 із лімітом відповідальності страховика 100000 грн. за шкоду, що заподіяна майну та франшизою у розмірі 2000 грн.

Судом також встановлено, що постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.09.2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Відповідно до висновку № ZUs231019 від 28.10.2019 року експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку у зв`язку з аварійними пошкодженнями, складеного судовим експертом Мазуренком О.А., відповідно до резолютивної частини вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки «Volkswagen Colf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , без врахування зносу складає 37 928 грн. 17 коп., а з врахуванням зносу 26 007 грн. 20 коп. Як вбачається із таблиці 2 Висновку № ZU 231019 від 28.10.2019 року заміні підлягали зокрема, задні ліві двері автомобіля.

Матеріалами справи підтверджено, що власник автомобіля ОСОБА_2 за власний рахунок придбав та надав на СТО для проведення ремонту вказаного транспортного засобу задні ліві двері автомобіля «Volkswagen Colf 6» (не фарбовані), вартість яких згідно видаткової накладної № 154 від 22.10.2019 року складають 16 983 грн. 28 коп.

Згідно з замовленням нарядом № 236739 від 25.10.2019 року, рахунком на оплату № 3160 від 06.11.2019 року та актом виконаних робіт № АЛ 00226739 від 12.11.2019 року загальна вартість матеріалів та робіт з відновлення автомобіля марки «Volkswagen Colf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , склала 27 580 грн. 00 коп. При цьому у замовленні наряді № 236739 від 25.10.2019 року та акті виконаних робіт № АЛ 00226739 від 12.11.2019 року задні ліві двері автомобіля не вказані.

Вказана сума у розмірі 27580 грн. 00 коп. була сплачена орендарем автомобіля ТОВ «Компанія «Ліга»» на р/р ПП «Аеліта», яке виконувало ремонті роботи, що підтверджується платіжним дорученням № 153646925 від 07.11.2019 року.

Судом також встановлено, що 24 листопада 2019 року ТОВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» здійснена, а Позивачем отримана виплата страхового відшкодування у розмірі 14 338 грн. 44 коп., що підтверджується випискою по картці АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_3 від 27.11.2019 року.

Позивач наполягає на тому, що страховою компанією та ОСОБА_1 не в повному обсязі відшкодована матеріальна шкода.

Відповідальність власника транспортного засобу «Mitsubishi Carisma», реєстраційний номер НОМЕР_2 , забезпечено полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ 5202925 21.08.2018 року., із передбаченою сумою франшизи 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. та лімітом відповідальності страховика 100000 грн. за шкоду, що заподіяна майну.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що в даному випадку розмір завданих позивачу збитків знаходиться в межах ліміту відповідальності страховика, а відтак його стягнення має проходити в межах розгляду спору між позивачем ТОВ «Компанія «Ліга» та страховиком ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ», що не відноситься до предметної юрисдикції місцевого загального суду. Покладення тільки на відповідача ОСОБА_1 обов`язку з відшкодування завданої шкоди у повному обсязі можливе лише у випадку, якщо у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, однак в даному випадку матеріалами справи підтверджений наявний обов`язок страховика сплатити відповідне страхове відшкодування, і саме з приводу розміру останнього між сторонами виник спір. Разом із цим, оскільки матеріалами справи, зокрема замовленням нарядом № 236739 від 25.10.2019 року, рахунком на оплату № 3160 від 06.11.2019 року та актом виконаних робіт № АЛ 00226739 від 12.11.2019 року, платіжним дорученням № 153646925 від 07.11.2019 року, підтверджено факт понесення позивачем витрат, які перевищують виплачене страхове відшкодування, суд вважає за можливе покласти на відповідача ОСОБА_1 відшкодувати розмір завданих внаслідок ДТП збитків у розмірі франшизи 2000 грн., яка передбачена умовами вказаного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ 5202925 від 21.08.2018 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Отже, зі змісту положень ст.1187, ч.1 ст. 1188, ЦК України вбачається, що єдиною підставою для покладення цивільно-правової відповідальності за завдану джерелом підвищеної небезпеки матеріальну та моральну шкоду є вина особи, яка її завдала.

Як роз`яснено у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 р. зі змінами та доповненнями «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

В силу ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справи про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вина у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 12.08.2019 року о 12 год. 50 хв, як володільця джерела підвищеної небезпеки у вигляді транспортного засобу доведена в силу вищевказаної процесуальної норми закону.

Одночасно із цим суд зазначив, що правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка її завдала, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року N 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон N 1961-IV).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

У разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), і відступати від неї не вбачається підстав.

Як було встановлено судом, відповідальність власника транспортного засобу «Mitsubishi Carisma», реєстраційний номер НОМЕР_2 , забезпечено полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ 5202925 21.08.2018 року., із передбаченою сумою франшизи 2000 (дві тисячі) грн. та лімітом відповідальності страховика 100000 грн. за шкоду, що заподіяна майну.

Таким чином, в даному випадку розмір завданих позивачу збитків знаходиться в межах ліміту відповідальності страховика, а відтак його стягнення має проходити в межах розгляду спору між позивачем ТОВ «Компанія «Ліга» та страховиком ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ», що не відноситься до предметної юрисдикції місцевого загального суду. Покладення тільки на відповідача ОСОБА_1 обов`язку з відшкодування завданої шкоди у повному обсязі можливе лише у випадку, якщо у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, однак в даному випадку матеріалами справи підтверджений наявний обов`язок страховика сплатити відповідне страхове відшкодування, і саме з приводу розміру останнього між сторонами виник спір.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Оскільки розмір завданої шкоди не перевищує ліміту відповідальності (розмір шкоди 28580 грн, ліміт відповідальності 100 000 грн), між позивачем та ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» наявний спір щодо розміру виплати, то суд правильно вважав необґрунтованими позовні вимоги до ОСОБА_1 .

Ухвалюючи рішення у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, належним чином дослідив докази у справі і надав їм належну оцінку, а також достатньо повно встановив фактичні обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ліга» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: