Провадження № 2/641/453/2021 Справа № 641/8099/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Фанда О.А.,

за участю секретарів судових засідань Максимової Т.І., Зюкіної К.А.

представника позивача - Цимбалюка С.В.,

представника відповідача - Коротенка О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харченко Інни Анатоліївни, треті особи: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей по Слобідському району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» про визнання недійсним електронних торгів за протоколом, акту державного виконавця про проведення електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна та свідоцтва про придбання майна з електронних торгів, -

в с т а н о в и в:

В жовтні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 належить його дружині ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданим 21 квітня 2006 року Комінтернівською районною радою міста Харкова, зареєстрованим 25 травня 2006 року.

Зазначена квартира була набута подружжям у період перебування у зареєстрованому шлюбі, відтак, відповідно до положень ст. 60 Сімейного кодексу України є об`єктом права спільної сумісної власності.

Зазначав, що на виконанні у Міжрайонного ВДВС по Основ`янському та Слобідському районах м. Харків ГУ ТУЮ у Харківській області перебувало зведене виконавче провадження № 54931892 про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Фідобанк» коштів у розмірі 147535,34 грн. та стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 271609,27 грн., яке постановою державного виконавця закінчено, оскільки заборгованість у розмірі 274968,96 грн. боржником сплачена повністю.

Постановою державного виконавця від 17 жовтня 2017 року про опис та арешт майна (коштів) боржника на спірну квартиру накладений арешт та розпочато підготовку до реалізації вищевказаного майна шляхом проведення електронних торгів.

18 жовтня 2017 року старшим державним виконавцем направлено заявку на реалізацію арештованого майна на адресу Харківської філії підприємства «Сетам» МЮУ.

Стартова (початкова) ціна лота № 244870 становила 1 231 013 грн без податку на додану вартість.

Згідно з протоколом проведення електронних торгів від 20 листопада 2017 року № 297740 торги не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.

20 грудня 2017 року проведено електронні торги, переможцем яких визначено ОСОБА_2 , сформовано протокол проведення електронних торгів № 304687. Спірне майно придбано за 1 231 013 грн. В той час як сума боргу становила 147 535,34 грн, що в свою чергу не можна визнати пропорційним до суми боргу.

Здійснюючи примусове виконання рішення суду щодо солідарного стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_3 суми боргу у розмірі 147535,34 грн на користь ПАТ «Фідобанк» подальшу примусову реалізацію квартири, яка є об`єктом права спільної сумісної власності подружжята формуючи до ДП «Сетам» заявку на її реалізацію, державний виконавець не визначив частку боржника ОСОБА_3 у праві спільної часткової власності, що об`єктивно вплинуло на права іншого співвласника та результат торгів, оскільки квартира в цілому не могла бути предметом електронних торгів.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив: визнати недійсними електронні торги за протоколом № 304687 від 20 грудня 2017 року, складеним ДП «Сетам» з придбання лоту № 250125, а саме квартири АДРЕСА_1 та акт про реалізацію предмета іпотеки від 20 грудня 2017 року складеного на підставі протоколу № 304687 від 20 грудня 2017 року старшим виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області; визнати недійсним свідоцтво, видане приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко І.А. від 288 квітня 2020 року, реєстровий № 680 та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

В судове засідання позивач не з`явився, направив до суду свого представника, який позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, письмовий відзив на позов не подала, направила до суду свого представника, який проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на їх безпідставність.

В судове засідання представник відповідача ДП «Сетам» не з`явився, просив розглядати справу за його відсутності. В поданому відзиві просив в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що електронні торги відбулися з дотриманням норм чинного на момент проведення елктронних торгів законодавства. Перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства організатором торгів не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець). Жодним нормативним актом України не передбачено обов"язку організатора торгів перевіряти законність дій державного виконавця щодо передачі майна на реалізацію та достовірність інформації, зазначеної у заявці на реалізацію арештованого майна. Жодного порушення правил проведення електронних торгів, впливу таких порушень на результати торгів, а також порушення законних прав позивача такими порушеннями у позовній заяві не доведено.

Представник відповідача Міжрайонного ВДВС по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) в судове засідання не з`явився, письмовий відзив на позов не подав.

Відповідач приватний нотаріус ХМНО Харченко І.А., представники третіх осіб Служби у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, ПАТ «Фідобанк» в судове засідання не з`явилися, про час та дату слухання справи повідомлялися належним чином. Правом на подання відзиву та письмових пояснень не скористалися.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Тож правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Тимчасовим порядком.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.

Порядком реалізації арештованого майна визначено, що електронні торги - це продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.

Відповідно до частини першої статті 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 ЦК України).

Частиною четвертою статті 656 ЦК України встановлено, що до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Постановою Харківського апеляційного суду від 11 березня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Державного підприємство "Сетам", Фам Тхі Фионг, 3-і особи: ОСОБА_1 , Служба у справах дітей по Слобідському району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Публічне акціонерне товариство "Фідобанк", Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" про визнання недійсними електронних торгів за протоколом та акту державного виконавця про проведення електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна відмолено.

При цьому судом встановлено відповідність електронних торгів вимогам чинного законодавства та Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 (в редакції чинній на час проведення електронних торгів).

Згідно свідоцтва ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 про право власності, виданого 21.04.2006 року Комінтернівською районною радою м. Харкова, зареєстрованого 25.05.2006 року в КП «ХМ БТІ».

Зазначена квартира була набута подружжям у період перебування у зареєстрованому шлюбі, відтак, відповідно до положень ст. 60 Сімейного кодексу України є об`єктом права спільної сумісної власності.

В квартирі зареєстровані та проживають, позивач, ОСОБА_3 , син ОСОБА_5 , 2007 року народження, донька ОСОБА_4 , 2000 року народження.

В провадженні Міжрайонного ВДВС по Основянському та Слобідському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області перебувало зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 643/15875/13-ц виданого 28 квітня 2014 року Московським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ "ФІДОБАНК" 148 273,01 грн.; з примусового виконання Постанов про стягнення виконавчого збору від 17 жовтня 2017 року та 08 березня 2016 року на суму 31 601,81 грн. та 27 496,89 грн., витрат виконавчого провадження на суму 402 грн. Загальна сума вимог по зведеному виконавчому провадженню -207 875,71 грн.

Постановою державного виконавця від 17 жовтня 2017 року на квартиру накладено арешт та розпочато підготовку до реалізації вищевказаного майна шляхом проведення електронних торгів.

18 жовтня 2017 року старшим державним виконавцем направлено заявку на реалізацію арештованого майна на адресу Харківської філії підприємства «Сетам» МЮУ.

Стартова (початкова) ціна лоту № 244870 становила 1 231 013 грн. без ПДВ.

Згідно протоколу №297740 проведення електронних торгів від 20 листопада 2017 року торги не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.

20 грудня 2017 року проведено електронні торги, переможцем яких визначено ОСОБА_2 , сформовано протокол проведення електронних торгів № 304687. Спірне майно придбано за 994043 грн.

Реалізоване на електронних торгах майно було предметом іпотеки, яке забезпечувало виконання зобов`язань ОСОБА_3 та ОСОБА_3 за договором кредиту перед ПАТ «Фідобанк», заборгованість за яким стягнуто за рішенням суду.

Доказів про наявність у боржника коштів або рухомого майна, на яке першочергово здійснюється стягнення, суду не надано.

Наполягаючи на тому, що оскаржуваними прилюдними торгами порушені права позивача як співвласника реалізованого майна, ОСОБА_3 зазначив, що предмет іпотеки, реалізований на прилюдних торгах, належав подружжю на праві спільної сумісної власності, а тому державний виконавець мав звернутися до суду із поданням про визначення частки боржника у спільному майні для подальшої реалізації саме частки боржника у спільному майні, а не в цілому об`єкта нерухомого майна.

На обґрунтування таких доводів позивач посилається на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 367/6231/16-ц (провадження № 14-529цс19), відповідно до якого «у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника державний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні».

Проаналізувавши предмет та підстави позову, а також характер спірних правовідносин, їх правове регулювання у справі № 367/6231/16-ц, суд дійшов висновку, що правовий висновок у згаданій постанові Великої Палати Верховного Суду не є релевантним до спірних правовідносин, оскільки справи не є подібними.

Позивач зазначає, що предмет іпотеки перебував у спільній сумісній власності. Натомість у справі № 367/6231/16-ц спірне майно, реалізоване на прилюдних торгах, перебувало у спільній частковій власності та Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що «частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна; у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника державний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні». Велика Палата Верховного Суду не робила висновку щодо необхідності виділу частки боржника у майні, яке є спільною сумісною власності, та яке є предметом іпотеки.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах потрібно розуміти такі рішення, де схожими є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19).

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Подібні положення містить і стаття 368 ЦК України.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За правилами частини першої статті 69, частини першої статті 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Саме тому законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Відповідно до частини другої статті 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. За спільними зобов`язаннями подружжя останнє відповідає усім своїм майном.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-72цс19).

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Недобросовісність поведінки подружжя при поділі спільного майна, зловживання правами й наявність негативних наслідків для кредитора підлягають доказуванню на загальних підставах.

Наведений висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Надання позивачем згоди на укладення іпотечного договору на забезпечення виконання боргових зобов`язань його дружиною перед кредитором свідчить про те, що позивач повинен був усвідомлювати зміст зобов`язань за кредитним договором та договором іпотеки, а також наслідки неналежного виконання його дружиною таких боргових зобов`язань, зокрема і можливість реалізації шляхом продажу на електронних торгах набутого подружжям у шлюбі майна.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19) зазначила, що інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Саме тому, на переконання Великої Палати Верховного Суду, законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї.

У справі, яка переглядається, презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї позивачем не спростована, а отже, за спільними зобов`язаннями подружжя останнє має нести відповідальність усім своїм майном.

Крім цього позивач є також боржником за виконавчим провадженням на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова у справі № 643/15875/13-ц про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Фітобанк» заборгованості за договором кредиту.

Позивач також посилається на непропорційний та надмірний тягар порівняно з банком, враховуючи суму боргу та вартість квартири.

Суд приходить до висновку, що допущене порушення грошових зобов`язань в даному випадку є істотним та таким, що змінює обсяг прав Банку та позбавляє Банк того, на що він розраховував при укладанні кредитного договору.

Позбавлення права на звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості, яка у встановленому законом порядку доведена, призводить до порушення співвідношення майнових прав сторін, що не узгоджується із загальними засадами цивільного законодавства (судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність, розумність), що закріплені у пунктах 5 та 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

З врахуванням вищезазначеного підстави для задоволення позову відсутні.

Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 16, 203, 215, 650, 655, 656 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 2, 10, 13, 48, 49, 51, 76, 77-81, 89, 102, 133, 137, 141, 158, 209, 210, 247, 263, 265, 354 ЦПК України,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харченко Інни Анатоліївни, треті особи: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей по Слобідському району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» про визнання недійсним електронних торгів за протоколом, акту державного виконавця про проведення електронних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна та свідоцтва про придбання майна з електронних торгів залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач - Міжрайонний ВДВС по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області, місцезнаходження: 61001, м. Харків, м-н Захисників України, 7/8.

Відповідач Державне підприємство «Сетам», місцезнаходження: м. Київ, вул. Стрілецька, 4-6.

Відповідач Фам Тхі Фионг, РНОКПП НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 .

Відповідач Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харченко Інна Анатоліївна, місцезнаходження: АДРЕСА_4 .

Третя особа ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа - Служба у справах дітей по Слобідському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, місцезнаходження: м. Харків, вул. Плеханівська, 42.

Третя особа Публічне акціонерне товариство «Фідобанк», місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 10.

Повний текст судового рішення складений 29 грудня 2021 року

Суддя: О. А. Фанда