Справа № 694/2015/21
Рішення

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2021 року м.Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі головуючого судді Сакун Д.І. розглянувши в приміщенні суду, в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , тел.. НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомий, паспорт серії НОМЕР_3 виданий Звенигородським РВ УМВС 11.01.2002 року), ОСОБА_3 ( 1956 року народження, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомий, паспорт серії НОМЕР_4 виданий Звенигородським РВ УМВС 31.05.1997 року) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

08.11.2021 до Звенигородського районного суду надійшла дана позовна заява в якій позивач просить визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 1956 року народження такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову позивач зазначає, що в 1993 році вона побудувала будинок по АДРЕСА_1 та здала його в експлуатацію і стала його власником, та проживала там з дочкою - ОСОБА_2 . Відповідачкою-1 по справі. В 1997 році вона познайомилася з відповідачем-2 ОСОБА_3 , який разом з своїм сином став проживати в її будинку і вона їх зареєструвала. В 1999 році в зв`язку з різними поглядами на подружнє життя вони розлучилися і відповідач-2 з сином виїхав на батьківщину - в Рівненську область. В даний час в її будинку окрім неї зареєстровані, але фактично не проживають: з 1999 року співмешканець ОСОБА_3 , відповідач 2 і з 2002 року дочка ОСОБА_2 , відповідач 1. Її дочка (відповідач 1) в 2002 році виїхала на заробітки в Російську Федерацію в 2002 році і там одружилася і залишилася проживати в м. Санк-Петербург. Спочатку вони спілкувалися з нею телефоном, а з часу конфлікту між Україною та Російською Федерацією з 2014 року вони з нею взагалі не спілкуються. Після розірвання відносин співмешканець ОСОБА_3 в 1999році виїхав в Рівненську область і з цього часу вони з ним не спілкуються. Син співмешканця знявся з реєстрації ще в 1999 році і також з нею не спілкується. Будинком не користуються, комунальні послуги не сплачують, тому позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду.

Відповідачі були належно повідомлені про розгляд справи що підтверджується поштовим повідомленням, яке міститься в матеріалах справи, а також відповідачі були повідомлені про розгляд справи шляхом оголошення на веб-сайті Звенигородського районного суду, що відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України - з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, однак, відзив до суду на позов не надавали, про причини неподання суду відзиву не повідомили, зустрічного позову не пред`являли, а тому враховуючи ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 23.11.2021 було відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення.

У суді встановлено, що відповідно до відомостей БТІ про реєстрацію

права власності на підставі поверхового плану 13 серпня 1993 року ОСОБА_1 є власником будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 . (а.с.10)

Згідно акту складеного депутатом Звенигородської міської ради Лисенко Леонідом Івановичем в присутності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вбачається, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 , але з 1999 року за зазначеною адресою не проживають (а.с.12).

Відповідно до будинкової книги ОСОБА_3 , 1956 року народження та ОСОБА_2 , 1972 року народження, зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 (а.с.7).

Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін.

Вказані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України та Житловим Кодексом.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а ст.150 ЖК України передбачає, що власник жилого будинку користується ним для особистого проживання та проживання членів своєї сім`ї і має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч.1 ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ч. 2ст. 64 Житлового КодексуУРСР).

Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст.379 ЦК України).

Згідно Правової позиції, яка міститься в постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року № 6- Частиною першою статті 383ЦК України та статтею 150ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника на рівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Виходячи з цього, необхідно зазначити наступне: оскільки, вказаний будинок не є місцем проживання відповідачів ОСОБА_3 , 1956 року народження та ОСОБА_2 , 1972 року народження, що встановлено судом, тому їх можливо визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Враховуючи викладене суд вважає, позовні вимоги про визнання ОСОБА_3 , 1956 року народження та ОСОБА_2 , 1972 року народження, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком що розташований за адресою АДРЕСА_1 доведеними та такими, що підлягають до задоволення.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч.1, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим в позовній заяві не міститься клопотання позивача про стягнення судових витрат з відповідачів. Відтак, судовий збір з останніхо не стягується.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 9, 71-72 ЖК України, ст. ст. 4, 12, 81, 141, 223, 258-260, 280 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , тел.. НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомий, паспорт серії НОМЕР_3 виданий Звенигородським РВ УМВС 11.01.2002 року), ОСОБА_3 ( 1956 року народження, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомий, паспорт серії НОМЕР_4 виданий Звенигородським РВ УМВС 31.05.1997 року) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,- задоволити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровану за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомий, паспорт серії НОМЕР_3 виданий Звенигородським РВ УМВС 11.01.2002 року), ОСОБА_3 ( 1956 року народження, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомий, паспорт серії НОМЕР_4 виданий Звенигородським РВ УМВС 31.05.1997 року) такими що втратили право користування будинком, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Рішення підписане 28.12.2021.

Суддя Д.І. Сакун