Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 2/733/67/21
Єдиний унікальний №733/1310/20
Рішення

Іменем України

03 березня 2021 року м. Ічня

Ічнянський районний суд Чернігівської області

у складі головуючого - судді Овчарика В.М.,

за участю секретаря Ткаченко В.М.,

представника позивачки ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 та

представника відповідачки ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ічня за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

установив:

У грудні 2020 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 14 000 грн боргу, посилаючись на те, що 29 грудня 2019 року відповідачкою написано розписку, якою вона взяла на себе зобов`язання повернути позивачці борг у сумі 14 000 грн, які вона взяла в останньої, однак до цього часу не повернула.

Відповідно до відзиву, поданого ОСОБА_2 (а.с. 17-18), остання просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 з посиланням на те, що між нею та ОСОБА_4 відсутні правовідносини за договором позики. Так із 01.10.2018 року по 31.01.2019 року вона працювала на посаді продавця-консультанта ФОП ОСОБА_4 , а з 01.02.2019 року по 31.01.2020 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець, про те в цей період перебувала у фактичних трудових відносинах із ОСОБА_4 та продовжувала працювати на посаді продавця у магазині по АДРЕСА_1 , проте у цей період трудові відносини не були оформлені відповідно до вимог чинного законодавства. ОСОБА_4 була її роботодавцем та виплачувала їй заробітну плату. У кінці грудня 2019 року, за результатами проведеної ревізії, ОСОБА_4 повідомила їй та іншим продавцям про недостачу в магазині та вимагала, щоб вони покрили недостачу власними коштами. Зрозумівши, що цю нестачу погашати ніхто не збирається, ОСОБА_4 шляхом вчинення на них психологічного тиску, змусила написати розписки, що ніби-то, кожен з них узяв у неї в борг грошові кошти та зобов`язується їх повернути. Враховуючи те, що фактично перед новорічними святами вона залишилися без роботи, а також те, що їй погрожували надати таку характеристику, з якою вона не зможе працевлаштуватися в м. Ічня, остання написала розписку під тиском та під диктовку ОСОБА_4 про зобов`язання повернути борг у сумі 14 000,00 грн, хоча ніяких грошових коштів не отримувала, тому дану розписку вважає такою, що не відображає дійсної природи відносин, так яке будь-яких правовідносин позики між нею та позивачкою не було. При цьому в оскаржуваній розписці відсутні ознаки отримання грошей та відомості про дату отримання коштів та суму позики, грошову одиницю отриманих коштів.

Із відповіді на відзив поданого представником позивачки ОСОБА_1 (а.с. 41-42) остання зазначила, що дійсно ОСОБА_2 перебувала з позивачем у трудових відносинах впродовж року, справляла позитивне враження, здавалася надійною та відповідальною людиною. Саме на підставі довірливих відносин позивачка і погодилася надати у позику відповідачці кошти у сумі 14 000,00 грн, які необхідні були їй для ведення власного бізнесу. Твердження ОСОБА_2 про те, що вона написала розписку під психологічним тиском та примусом ОСОБА_4 жодними доказами не підтверджено. Що стосується посилання відповідачки на те, що кошти зазначені у борговій розписці є сумою недостачі, виявленої на час проведення інвентаризації, є голослівними та не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Заперечень у відповідь на відзив відповідачкою не подано.

28 січня 2021 року відповідачкою подано заяву про виклик свідків (а.с. 29); 02 лютого 2021 року представником позивачки подано заяву про направлення на її адресу копії відзиву та доданих до нього документів (а.с. 36); 12 лютого 2021 року представником позивачки заявлено клопотання про приєднання доказів (а.с. 52); 12 лютого 2021 року позивачкою подано клопотання про допит свідка у режимі відеоконференції (а.с. 79); 03 березня 2021 року представником позивачки заявлено клопотання про приєднання доказів (а.с. 109); 03 березня 2021 року представником відповідачки заявлено клопотання про приєднання доказів (а.с. 105).

Інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило.

Позивачка у судове засідання не з`явилася.

Представник позивачки ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити із зазначених у ньому підстав, пояснивши також, що зазначені у відзиві відповідачкою підстави не визнання нею позову щодо отримання суми коштів по розписці є способом уникнення від відповідальності.

Відповідачка ОСОБА_2 , допитана за її клопотанням як свідок, у судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні з підстав, зазначених у відзиві на позов, при цьому пояснила, що вона працювала у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » разом із ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Під час складання розписки їх закрили в окремому кабінеті, де ОСОБА_4 разом зі своїм батьком та батьком її чоловіка під тиском та погрозами змусила написати їй розписку про ніби-то отримання у неї 14 000 грн, які вона не отримувала.

Представник відповідачки ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнала та просила в його задоволенні відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позов, а також пояснила, що до спірних правовідносин не можне застосувати ст. 1046 та ст. 1049 ЦК України, оскільки між сторонами ніяких зобов`язань по договору позики не виникало. Сама ж сума зазначена у розписці не свідчить про її отримання відповідачкою.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні показав, що з 2019 року він працював не офіційно у магазині ФОП ОСОБА_8 на посаді вантажника. Разом із ним також працювали ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 . Одного разу їх усіх покликали в одну кімнату, де ОСОБА_4 почала вимагати від ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 написати розписки про отримання ними у борг коштів від ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні показала, що працювала у магазині ОСОБА_4 не офіційно на посаді продавця. За два тижні до 29.02.2019 року, в одному з кабінетів магазину, ОСОБА_4 разом зі своїм батьком та батьком її чоловіка зібрали всіх працівників, а саме її, ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , де ОСОБА_4 повідомила про виявлену під час ревізії недостачу, яку потрібно погасити. Тому остання шляхом примусу та погроз змусила написати її, а також ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розписки про ніби-то взяті у неї кошти в позику. Однак ніяких коштів ні вона ні ОСОБА_2 та ОСОБА_5 від ОСОБА_4 не отримували.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні показав, що у 2019 році неодноразово відвідував магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», в якому замовляв товари у ОСОБА_4 , за які розраховувався з продавцями ОСОБА_2 , або ОСОБА_5 , або ОСОБА_6 . Завантажував йому товари ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні показав, що у 2019 році неодноразово відвідував магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1», в якому купував різний товар. Замовляв товари як у ОСОБА_4 , так і продавців, з яких було дві жінки та два чоловіки.

Заслухавши показання свідків, та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що ОСОБА_2 працювала на посаді продавця у ФОП « ОСОБА_8 » з 01 жовтня 2018 року по 31 січня 2019 року (а.с. 54).

01 лютого 2019 року ОСОБА_2 була оформлена як фізична особа-підприємець (а.с. 55), яка припинила свою підприємницьку діяльність 31 січня 2020 року (а.с. 23).

Відповідно до наданого оригіналу розписки від 29 грудня 2019 року ОСОБА_2 зобов`язалася повернути борг у сумі 14 000 грн до вересня місяця 20 року, які вона отримала від ОСОБА_4 (а.с. 104).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів чи інший документ є документами, які видаються боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці чи іншому документі, які він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Вказана розписка є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Також судом враховуються положення ст. 202 ЦК України, відповідно до якої правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Статтею 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14.

Як убачається з матеріалів докази на підтвердження повернення позики станом на час розгляду справи відсутні, позивачем надано оригінал розписки від 29.12.2019 року, що свідчить про невиконання умов договору позики.

Оскільки відповідачкою кошти в сумі 14 000 грн не повернуті, тому вони підлягають стягненню з неї на користь позивачки.

Суд критично ставиться до пояснень відповідачки та показань свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про те, що коштів від ОСОБА_4 вона не отримувала, а це була частина коштів, які ніби-то були виявлені під час ревізії як недостача, так як показаннями свідків не може бути підтверджена сама передача чи не передача коштів у позику, крім того суду не були надані будь-які докази проведеної ревізії, під час якої було виявлено недостачу, до того ж станом на час написання розписки позивачка ОСОБА_4 не була приватним підприємцем (а.с. 106), натомість відповідачка ОСОБА_2 була приватним підприємцем та отримувала доходи (а.с. 107).

Посилання відповідачки та її представника про те, що у розписці відсутні ознаки та відомості про отримання грошей, дата їх отримання та яка грошова одиниця, суд відхиляє, так як із самої розписки видно суму коштів у гривневій грошовій одиниці у розмірі 14 000 грн, які вона отримала від ОСОБА_4 та дата написання розписки.

Доводи відповідачки та її представника про те, що договір був укладений під психологічним впливом є неспроможними, так як доказів цьому під час розгляду справи не надано, при цьому судом ураховується, що з моменту укладення договору і до відповідного судового розгляду спору відповідачка не зверталася до уповноважених органів з приводу здійснення на неї будь-якого тиску, а подані нею скарга до Упраління Держпраці у Чернігівській області 16 лютого 2021 року та звернення до поліції 12 лютого 2021 року судом не приймається, до того ж у ході розгляду справи відповідачка визнала факт власноручного написання розписки, що є предметом спору та відсутність даних, які б підтверджували б її психологічний та/або емоційний стан на час її написання.

Суд відхиляє твердження представника відповідачки про те, що написана ОСОБА_2 розписка є нікчемною через відсутність зазначених у ній всіх необхідних реквізитів, які б свідчили про існування між сторонами саме договірних відносин позики, оскільки остання, містить у собі всі необхідні реквізити, на підстави чого суд приходить до висновку про те, що зазначена розписка все ж таки підтверджує існування між сторонами зобов`язань, які виникають із договору позики.

Відомостей, які б свідчили про оспорювання даної розписки відповідачкою, матеріали справи не містять.

Представником позивачки заявлені вимоги про стягнення з відповідачки на користь ОСОБА_4 5 000 грн витрат на правничу допомогу, що підтверджується договором про надання правничої допомоги (а.с. 58-60), квитанцією про отримання котів ГО адвокатське бюро Лариси Зарічної від Шкуро Т.А. (а.с. 57) та актом виконаних послуг (а.с. 108), при цьому судом, відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, з урахуванням категорії справи, потраченого часу на підготовку матеріалів, кількості судових засідань, враховується, що дані витрати є співмірними, тому вони підлягають задоволенню.

Одночасно з відповідачки на користь позивачки відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути 840,80 грн судового збору.

Керуючись статтями 202, 207, 525, 526, 611, 625, 631, 1046, 1047, 1049 ЦК України, статтями 2, 4, 12, 13, 76, 81, 89, 137, 141, 259, 263, 264, 265, 274, 279 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 14 000 (чотирнадцять тисяч) гривень боргу по розписці.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 5 000 (п`ять тисяч) гривень витрат на правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 840 (вісімсот сорок ) гривень 80 коп судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Позивач: ОСОБА_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 05 березня 2021 року.

Головуючий суддя В.М.Овчарик