Справа № 199/1190/21
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

22.02.2021 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Авраменко А.М., ознайомившись із матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа Акціонерне товариство «УкрСиббанк», про зняття арешту з майна боржника,

ВСТАНОВИВ:

15 лютого 2021 року до Амур-Нижньодніпровського суду м. Дніпропетровська надійшла вищевказана позовна заява, ознайомившись із матеріалами якої, приходжу до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Так, за змістом ст.187 ЦПК України суд відкриває провадження у справі лише за відсутності підставі для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження.

Згідно ст.186 ч.1 п.1, ч.2 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до ст.19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Як слідує зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 , останнім подано до суду для розгляду в порядку позовного провадження саме позовну заяву про звільнення майна з-під арешту. При цьому, відповідно до змісту такого позову та його додатків позивач є стороною виконавчого провадження, в рамках якого державним виконавцем накладено спірний арешт на майно, а власником такого майна виступає сам позивач. Про наявність спору щодо належності арештованого майна позивачу останній не зазначає, з матеріалів позову існування такого спору також не вбачається. Натомість, предметом спору фактично виступає бездіяльність державного виконавця щодо незняття спірного арешту майна позивача, як боржника, при поверненні виконавчого документу стягувачові ще в 2015 році.

Згідно ст.82 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду. Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку. Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Нормою ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (в редакції, чинній на момент подання позову до суду) визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згаданий вище порядком, визначений законом, встановлено Розділом VII ЦПК України (судовий контроль за виконанням судових рішень), нормами ст.ст.447, 448 якого встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Аналізуючи встановлені обставини правовідносин за позовом, його суб`єктний склад, форму звернення ОСОБА_1 до суду із питанням про зняття арешту з його ж майна в контексті наведених вище норм законодавства, чинного як на момент виникнення правовідносин, так і на момент подання ОСОБА_1 до суду даного позову, приходжу до висновку, що категорія справ за позовом про звільнення майна з-під арешту передбачає обов`язкову наявність між сторонами позову спору про право цивільне спору про правомірність накладення арешту в рамках виконавчого провадження на певне майно через належність такого майна не боржнику, а іншій особі, яка і звертається до суду із таким позовом. При цьому, відповідачами за даною категорією позовів мають бути боржник та особа, в інтересах якої накладено арешт. В іншому ж випадку, якщо наведені умови для звернення до суду із позовом відсутні, захист майнових прав відбувається не в порядку позовного провадження в рамках цивільного судочинства, а за іншою формою звернення та порядком вирішення. Саме така альтернативна форма звернення до суду та порядок захисту майнових прав в рамках цивільного судочинства визначені Розділом VII ЦПК України, згідно якого боржник, як сторона виконавчого провадження, має право оскаржити до суду у формі скарги рішення, дії чи бездіяльність державного/приватного виконавця, зокрема з приводу неправомірного накладення та/або незняття арешту з майна боржника.

Разом з тим, як вказувалось вище, позивачем пред`явлено позов, зі змісту якого не вбачається наявність спору між сторонами про право власності (володіння, користування, розпорядження) на майно, на яке накладено арешт, і таке право позивача ніким не оспорюється, не містить позов і матеріально-правових вимог до відповідача. Тому позовна заява не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, оскільки в цьому випадку передбачається інша форма звернення до суду та порядок вирішення, визначені Розділом VII ЦПК України. Крім того, з огляду характерний для позову про звільнення майна з-під арешту суб`єктний склад сторін, заявлені позивачем ОСОБА_1 вимоги не можуть розглядатися у позовному провадженні, оскільки у такому випадку позивач одночасно має бути й відповідачем, так як його майно арештовано державним виконавцем і він є боржником за виконавчим провадженням, що є неможливим відповідно до вимог ст.ст.42, 48, 175, 447 ЦПК України. Тому такий позов взагалі не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, а отже у відкритті провадження має бути відмовлено на підставі ст.186 ч.1 п.1 ЦПК України.

Наведений висновок узгоджується і правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 04 листопада 2020 року по справі №520/7100/19.

Відповідно до ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду, зокрема, в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції. З цієї підстави судовий збір повертається в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що позивачем при зверненні до суду із даним позовом було сплачено судовий збір в розмірі 908 гривень, однак даною ухвалою судді відмовлено у відкритті провадження у справі, що за змістом норм Закону України «Про судовий збір» зумовлює виникнення у позивача права на повернення сплаченого ним судового збору в повному обсязі, приходжу до висновку про необхідність повернення позивачу судового збору у вищевказаному розмірі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.19, 133, 186, 187, 258-261, 263, 352-355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа Акціонерне товариство «УкрСиббанк», про зняття арешту з майна боржника відмовити.

Повернути позивачу ОСОБА_1 сплачений ним при подачі до суду позовної заяви, у відкритті провадження у справі за якою відмовлено цією ухвалою, судовий збір в розмірі 908 гривень, перерахований згідно квитанції №0.0..1 від 15 лютого 2021 року.

Ухвала набирає законної сили у відповідності до ст.261 ЦПК України з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська або безпосередньо до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. У разі постановлення ухвали без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя А.М. Авраменко