ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2016/21 Справа № 189/1144/19 Суддя у 1-й інстанції - Степанова О. С. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

за участю секретаря судового засідання Бондаренка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку в порядку спадкування.

Вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 та після його смерті відкрилось спадкове майно, а саме будинок АДРЕСА_1 .

Зазначала, що у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу нотаріусом було відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно.

Посилаючись на вказані обставини, просила суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 право власності на 1/2 часту житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 120,8 кв.м, житловою площею 56,8 кв.м, розташований в АДРЕСА_1 (а.с.2-3).

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частку житлового будинку в порядку спадкування відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом першої інстанції помилково застосовано строк позовної давності (а.с. 141-143).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.12.1979 року нотаріусом Покровської державної нотаріальної контори посвідчено договір про надання ОСОБА_3 у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності в смт. Покровське на підставі рішення виконкому Покровської селищної ради від 28.06.1979 року. За п. 9 договору будівлі вступають в експлуатацію та стають особистою власністю забудовника після визнання їх прийомною комісією.

Згідно відомостей технічного паспорту на ім`я власника ОСОБА_3 житловий будинку АДРЕСА_2 з господарськими будівлями та спорудами складається з житлового будинку «А-1» загальною площею 65,5 кв.м., житловою площею 56,8 кв.м., підвалу «П-1» площею 58,4 кв.м., вбиральні «В-1», сараїв «Г-1», «Д-1», літнього душу «Е-1», огорожі «1-4», мощення 1. Житловий будинок з підвалом побудовані у 1988 році., а сараї з літнім душем у 1990 році.

Актом від 26.10.1993 року, затвердженим рішенням виконавчого комітету Покровської селищної ради від 17.11.1993 року будинок АДРЕСА_2 прийнято в експлуатацію від забудовника ОСОБА_3 .

За відомостями Синельниківського міжміського бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської області право власності на будинок АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі посвідченого 29.12.1979 року нотаріусом Покровської державної нотаріальної контори договору про надання ОСОБА_3 у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Покровської селищної ради від 17.11.1993 року.

Зазначені обставини свідчать, що ОСОБА_3 за життя не лише набув права власності на будинок АДРЕСА_2 , а й зареєстрував своє право у передбаченому законом на той час порядку. Крім того, додатково його право власності на будинок АДРЕСА_2 підтверджено і рішенням виконавчого комітету Покровської селищної ради від 27.09.2012 року.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до свідоцтва про одруження від 24.11.2004 року зареєстровано шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з присвоєнням останній прізвища « ОСОБА_5 ».

Так, 05.02.2008 року ОСОБА_1 звернулася до Покровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 .

Постановою державного нотаріуса Покровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 21.09.2016 року, ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з ненаданням правовстановлюючого документу.

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 11.09.2013 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Покровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Реєстраційна служба Покровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами як пережившому подружжю та на ј частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом відмовлено в повному обсязі. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 треті особи Покровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Реєстраційна служба Покровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку в порядку спадкування за законом відмовлено в повному обсязі (справа № 189/1025/13-ц).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.11.2013 року, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову скасовано та визнано за ОСОБА_2 у порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_2 з господарськими будівлями та спорудами. Що складається з житлового будинку «А-1» загальною площею 65,5 кв.м., житловою площею 56,8 кв.м., підвалу «П-1» площею 58,4 кв.м., вбиральні «В-1», сараїв «Г-1», «Д-1», літнього душу «Е-1», огорожі «1-4», мощення 1 (справа № 189/1025/13-ц).

Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 11.09.2013 року та рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.11.2013 року залишено без змін (справа № 189/1025/13-ц).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта - право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся з позовом поза межами строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У відповідності до ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, в тому числі зачаті життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

З матеріалів вбачається, що постановою державного нотаріуса Покровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Тицькій О.О. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з ненаданням правовстановлюючого документу, остання відповідь датована 21.09.2016 року.

Відповідно до п.4.15, 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи правову позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладену в п.3.1. листа від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Зокрема, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки судом встановлена систематичність звернень позивача до нотаріуса з вимогою видати свідоцтво про спадщину, або письмову відмову, а нотаріус не видав на його вимогу, передбачену Законом України «Про нотаріат» постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, слід визнати права позивача у цій частині порушеними, та відсутність факту пропущення строку позовної давності.

Крім того, слід зазначити, що відсутні підстави для застосування строку позовної давності, оскільки позивач постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому вважається таким що прийняв спадщину, а саме будинок АДРЕСА_1 . Окрім того, позивач у встановлений законом строк звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка та про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак отримував лише відповіді на свої заяви, остання відповідь від 21.09.2016 року, в якій їй роз`яснена процедура вирішення даного питання в судовому порядку. До суду з позовом ОСОБА_1 звернулася 12.07.2019 року, тобто в межах строку позовної давності.

Таким чином, суд першої інстанції наведеного не врахував і прийшов до помилкового висновку про пропуск позивачем строку позовної давності, що у свою чергу призвело до неправильного вирішення спору.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Згідно із ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, хто його пережив та батьки.

Відповідно до ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців є рівними.

Оскільки судом встановлено, що спадкоємцями ОСОБА_3 за законом у першу чергу є його дружина ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_2 , які відповідно до вимог ч.1 ст.1261, 1268-1270 ЦК України прийняли спадщину у передбачений законом шестимісячний строк.

Враховуючи зазначені вимоги закону та обставини, у тому числі, і наявність відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, за ОСОБА_1 слід визнати право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 з господарськими будівлями та спорудами, що складається з житлового будинку «А-1» загальною площею 120,8 кв.м., житловою площею 56,8 кв.м., у порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 чоловіка ОСОБА_3 .

З вищевикладеного вбачається, що спадкоємцями ОСОБА_3 за законом у першу чергу є його дружина ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_2 , які відповідно до вимог ч.1 ст.1261, 1268-1270 ЦК України прийняли спадщину у передбачений законом шестимісячний строк. Відповідно до вимог ч.1 ст.1267 ЦК України їх частки у спадщині є рівними.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Однак рішення суду 1-ї інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає, а тому підлягає скасуванню на підставі п.1,2,3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового про задоволення позовних вимог, з вищезазначених підстав.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2020 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку житлового будинку в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами загальною площею 120,8 кв.м., житловою площею 56,8 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: