ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року

м. Харків

справа № 638/2978/21

провадження №22-ц/818/4180/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Антонович А.А.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

інші учасники справи:

третя особа - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Мустафаєва Есміральда Борисівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 квітня 2021 року, постановлену у складі судді Штих Т.В.

УСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 .

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення доказів, в якій просить витребувати у приватного нотаріуса ХМНО Мустафаєвої Е.Б. завірені належним чином копії договору дарування квартири за адресою: АДРЕСА_2 , укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений за №378 26.06.2010 та згоди дружини дарувальника ОСОБА_4 на відчуження квартири. Витребувати з Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні №3 Відділення судово-психіатричної експертизи №18 оригінал акту №13 досліджуваної ОСОБА_4 від 15.01.2013. Після отримання необхідних документів просить призначити по справі посмертну судово-психіатричну експертизу за медичною документацією ОСОБА_4 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , питання для вирішення якої будуть поставлені додатково.

Позов обґрунтовано тим що, у провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування квартири. За цим договором її покійний батько ОСОБА_3 подарував ОСОБА_2 спірну квартиру, та нібито її покійна мати ОСОБА_4 надала свою письмову згоду на це. При цьому, правочин укладався вдома, батько був лежачим після інсультів, а мати неодноразово мала травми голови, що, як стало відомо в подальшому стало спричинило неповоротні процеси у її головному мозку. Вважає, що у пам`ять про батьків, її обов`язком є довести ту обставину, що мати не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними в момент надання згоди батькові на укладення договору дарування їх спільної квартири ОСОБА_2 .. Тому вважає, що для доведення цієї обставини необхідно провести посмертну психіатричну експертизу за медичною документацією ОСОБА_4 .

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 квітня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що представником заявника не підтверджено існування підстав для забезпечення доказів передбачених ст. 116 ЦПК України. А саме не надано доказів того, що засіб доказування може бути втрачений та збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Забезпечення доказу по суті є передчасним втручанням у права певних осіб, тому є заходом виключним, тобто таким, який вживається лише у разі, якщо не можливо для сторони подати конкретний доказ і забезпечити реальну можливість його дослідження судом іншими, передбаченими законом способами і іншими процесуальними діями.

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову ухвалу про задоволення заяви про забезпечення доказів.

Апеляційна скарга мотивована тим що, для доведення того, що її мати ОСОБА_4 не розуміла значення своїх дій та не могла керуватися ними, необхідно провести судову посмертну психіатричну експертизу за медичною документацією. Так як головним доказом у справі про дарування квартири є акт №13 амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 15.01.2013р. ОСОБА_4 , за висновком якого у останньої наявні ознаки стійкої хронічної судинної деменції. Оскільки, для проведення експертизи позивачці недостатньо доказів, а отримання їх є неможливим з підстав охорони оригіналів цих документів нормами закону, зокрема нотаріальною та медичною таємницею вона обґрунтовано заявила про забезпечення доказів. Проте суд безпідставно усунувся від виконання покладених на нього обов`язків сприяти стороні у отриманні необхідних доказів чим перешкоджає позивачці у доступі до правосуддя.

Не погодившись з доводами апеляційної скарги, ОСОБА_5 яка діє в інтересах відповідача ОСОБА_2 подала до суду відзив на апеляційну скаргу. Вважає що суд дійшов правильного висновку, щодо необґрунтованості поданої заяви позивачем та про відсутність підстав її задоволення. Також вважає що позивач не надала доказів того, що вона здійснила всіх дії спрямовані на отримання вказаних доказів. Під час розгляду заяви ОСОБА_1 суд першої інстанції правильно врахував що позивачка не навела обставини того, що не вжиття заходів забезпечення доказів позбавить її можливості надати усіх доказів по справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу (надалі ЦПК)України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).

Так, відповідно до заяви про забезпечення доказів ОСОБА_1 просить витребувати у приватного нотаріуса ХМНО Мустафаєвої Е.Б. завірені належним чином копії договору дарування квартири за адресою: АДРЕСА_2 , укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений за №378 26.06.2010 та згоди дружини дарувальника ОСОБА_4 на відчуження квартири. Витребувати з Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні №3 Відділення судово-психіатричної експертизи №18 оригінал акту №13 досліджуваної ОСОБА_4 від 15.01.2013 для проведення посмертної судово-психіатричної експертизи по медичній документації. Після отримання необхідних документів призначити по справі посмертну судово-психіатричну експертизу за медичною документацією ОСОБА_4 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , питання для вирішення якої будуть поставлені додатково ( а.с. 37-38).

Як вбачається з заяви про забезпечення доказів, заявник уважає підставою для забезпечення доказів, необхідність доведення обставини, що її мати при укладенні спірного правочину не розуміла свої дії та не могла керувати ними, отже уважає, що після отримання витребуваних доказів можливо буде провести посмертну психіатричну експертизу.

Разом с тим, відповідно до частини 1 статті 116 ЦПК України, суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

При цьому, згідно частини 3 статті 116 ЦПК України, заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Згідно ч. 2 ст. 116 способами забезпечення доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Частиною 3 ст.116 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Таким чином, забезпечення доказів надає додаткову гарантію не лише збереження доказів, а й їх дослідження судом.

Згідно ч. 1 ст.117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів зазначається, зокрема, докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні;обґрунтування необхідності забезпечення доказів; спосіб забезпечення доказів.

Згідно ч.5 ст.118 ЦПК за результатами розгляду заяви про забезпечення доказів суд постановляє ухвалу про задоволення чи відмову у задоволенні заяви.

Таким чином, забезпечення доказів застосовується з метою запобігання настанню негативних наслідків, тобто вжиття судом невідкладних заходів до закріплення у визначеному процесуальному порядку фактичних даних з метою використання їх як доказів при розгляді господарських справ.

Підставою для забезпечення доказів є побоювання учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, що вони будуть втрачені або подача потрібних доказів стане згодом неможливим або утрудненим.

Отже, процесуальний механізм забезпечення доказів це не лише спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати має ґрунтуватися на об`єктивних фактах. Тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

За таких обставин, судова колегія, уважає, що заявник не надав належних доказів того, що є підстави, що докази, які зазначені нею у заяві про забезпечення доказів, можуть бути втрачені або збирання чи їх подання стане згодом неможливим чи утрудненим.

Разом с тим, доводи апелянта, щодо неможливості самостійно отримати вказані в заяві докази, судова колегія відхиляє з підстав, того що заявником фактично було підмінено поняття "забезпечення доказів" та "витребування доказів", оскільки забезпечення доказів способом їх витребування, хоча і спрямоване на забезпечення права сторони належним чином довести свої вимоги та заперечення, проте носить відмінний процесуальний характер від витребування доказів в порядку ст.84 ЦПК України, оскільки вживається у випадку наявності у такої сторони підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений, або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим.

З огляду на наведене, судова колегія уважає, що суд першої інстанції, правильно визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин та правомірно відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, ухвала суду першої інстанції постановлена з правильним застосуванням норм матеріального права, тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, ухвалу суду без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384, 391 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 28 грудня 2021 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук