ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6092/21 Справа № 202/2864/20 Суддя у 1-й інстанції - Мачуський О. М. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

за участю секретаря судового засідання Бондаренка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2021 року по справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександра Михайлівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєва Ганна Олегівна, ОСОБА_2 , про визнання недійсним рішення виконавчого комітету, витребування земельної ділянки, припинення права власності на земельну ділянку, визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександра Михайлівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєва Ганна Олегівна, ОСОБА_2 , про визнання недійсним рішення виконавчого комітету, витребування земельної ділянки, припинення права власності на земельну ділянку, визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки.

В обґрунтування позову позивач у позовній заяві посилався на те, що під час проведення службового розслідування на виконання розпорядження міського голови від 22.01.2020 № 2-22/1-рк було виявлено наявність ряду підробних рішень Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, зокрема й рішення від 19.03.1998 № 540, яким надано приватному підприємцю ОСОБА_2 земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 0,2704 га у приватну власність для будівництва багатоповерхового житлового будинку.

Так, підставою для проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 стало рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19.03.1998 року №540, який не мав повноважень на виділення земельних ділянок та прямо суперечить нормам чинного на момент його прийняття законодавства. Відповідно до протоколу № 3 засідання виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 540 від 19.03.1998 року мало назву «Про надання міському державному комунальному експлуатаційному підприємству «Дніпроміськелектротранс» питання щодо надання земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_2 не вирішувалося взагалі.

Право приватної власності на спірну земельну ділянку було зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за ОСОБА_2 на підставі підробного рішення ВК ДМР від 19.03.1998 року, номер запису про право власності: 33677755 та згідно інформації, що міститься в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :04:186:0298 була відчужена на користь ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу № 180 від 21.02.2020 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , номер запису про право власності: 35614271, державний реєстратор - приватний нотаріус ДМНО Кейтельгіссер О.М.

Таким чином, спірна земельна ділянка вибула з комунальної власності з порушенням чинного законодавства поза волею Дніпровської міської ради, шляхом вчинення незаконних дій осіб, якими було підроблено рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19.03.1998 року № 540, документація із землеустрою спірної земельної ділянки не була погоджена у встановленому законодавством порядку, Дніпропетровською міською радою дозвіл на розроблення такої документації не надавався.

За викладених обставин, позивач просив суд:

визнати недійсним рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19.03.1998 року № 540 «Про надання приватному підприємцю ОСОБА_2 , ІПН: НОМЕР_1 , земельної ділянки по АДРЕСА_1 у приватну власність для будівництва багатоповерхового житлового будинку»;

витребувати від ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0, 2704 га, кадастровий номер :04:186:0298, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101;

припинити право власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,2704 га, кадастровий номер :04:186:0298, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 101;

скасувати в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записи про державну реєстрацію права власності: за ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), на підставі рішення ВК ДМР від 19.03.1998 № 540, номер запису про право власності: 33677755, державний реєстратор - приватний нотаріус ДМНО Андрєєва Ганна Олегівна; за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), на підставі договору купівлі- продажу № 180 від 21.02.2020, номер запису про право власності: 35614271, державний реєстратор - приватний нотаріус ДМНО Кейтельгіссер О.М.;

визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,2704 га, кадастровий номер :04:186:0298, у Державному земельному кадастрі, виключивши відомості щодо кадастрового номеру :04:186:0298 з Державного земельного кадастру про права власності та речові права на земельну ділянку.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2021 року позовні вимоги Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, треті особи: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександра Михайлівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєва Ганна Олегівна, ОСОБА_2 , про визнання недійсним рішення виконавчого комітету, витребування земельної ділянки, припинення права власності на земельну ділянку, визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки задоволено частково.

Витребувано у ОСОБА_1 на користь територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,2704 га, кадастровий номер :04:186:0298, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101.

Припинено право власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,2704 га, кадастровий номер :04:186:0298, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 101.

Скасовано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наступні записи про державну реєстрацію права власності: за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19 березня 1998 року № 540, номер запису про право власності: 33677755, державний реєстратор - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Андрєєва Ганна Олегівна; за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на підставі договору купівлі-продажу № 180 від 21 лютого 2020, номер запису про право власності: 35614271, державний реєстратор - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кейтельгіссер Олександра Михайлівна.

Визнано незаконною та скасовано державну реєстрацію земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,2704 га, кадастровий номер :04:186:0298, у Державному земельному кадастрі, виключивши відомості щодо кадастрового номеру :04:186:0298 з Державного земельного кадастру про права власності та речові права на земельну ділянку.

Додатковим рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Дніпровської міської ради судові витрати з оплати судового збору в розмірі 7 500,04 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зокрема, апелянт зазначив, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, не врахував, що витребування земельної ділянки у відповідачки, яка є добросовісним набувачем, призведе до порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки в такому випадку на неї буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Розпорядженням Дніпровського міського голови № 2-22/1-рк від 22 січня 2020 року «Про проведення службового розслідування», визначено необхідність та порядок проведення службового розслідування стосовно незаконного вибуття земельних ділянок із комунальної власності територіальної громади міста з 22.01.2020 року у термін до двох місяців та створено склад відповідної комісії з проведення службового розслідування (а.с. 64 т. 1).

Встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 540 від 19.03.98, приватному підприємцю ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 надано земельну ділянку АДРЕСА_1 , загальною площею 0.2704 га, згідно з планом земельної ділянки у приватну власність за рахунок земель загального користування для проектування та будівництва багатоповерхового житлового будинку. Присвоєно відведеній земельній ділянці поштову адресу: АДРЕСА_1 .

Згідно з Договором купівлі-продажу від 21 лютого 2020 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , від імені якого на підставі довіреності діє ОСОБА_3 , продав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , земельну ділянку площею 0,2704 га, в межах згідно плану, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.43 т. 1)

Відповідно до інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, земельну ділянку з кадастровим номером :04:186:0298, за адресою АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, зареєстровано та внесено відповідні записи: 15 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Андрєєвою Ганною Олегівною, на підставі рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 540 від 19.03.1998 року, за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ; 21 лютого 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кейтельгіссер Олександрою Михайлівною, договору купівлі-продажу № 180 від 21 лютого 2020 року, виданого ПНДМНО ОСОБА_4 , за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 (а.с. 36-38 т. 1).

Підставою для проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 стало рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19.03.1998 №540, яким передано земельну ділянку у приватну власність під будівництво багатоповерхового житлового будинку.

Відповідно до висновку колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів міністерства юстиції від 15 липня 2020 року, розглянувши скаргу Дніпровської міської ради від 31.01.2020 року № 1/11-95 на рішення від 15.10.2019 року № 49172606, прийняте приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєвою Г.О. щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:186:0298, рекомендовано задовольнити скаргу ДМР частково та скасувати рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 15.10.2019 року № 49172606. Встановлено, що у 1998 році до повноважень виконавчого органу Дніпровської міської ради не входило право розпорядження землями комунальної власності, у зв`язку з чим приватним нотаріусом не встановлено відповідність поданих документів законодавству, яке діяло на момент їх прийняття (а.с.80-81 т. 2)

Наказом міністерства юстиції України № 3315/5 від 24 вересня 2020 року про задоволення скарги, відповідно до п.п. «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та на підставі висновку колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державно реєстрації, територіальних органів міністерства юстиції від 15 липня 2020 року, задоволено частково скаргу Дніпровської міської ради від 31.01.2020 року № 1/11-95 та скасовано рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 15.10.2019 року № 49172606, прийняте приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєвою Ганною Олегівною. (а.с. 79 т. 2)

Відповідно до протоколу №3 засідання виконкому Дніпропетровської міської ради від 19.03.1998 року (а.с.65-111 т.1), питання щодо передачі ОСОБА_2 земельної ділянки, за адресою: АДРЕСА_1 не вирішувалось та відповідне рішення не приймалось.

На час розгляду справи власником спірного нерухомого майна земельної ділянки з кадастровим номером :04:186:0298, за адресою АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, оскільки спірна земельна ділянка вибула безоплатно з володіння Дніпровської міської ради поза її волею.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

За змістом статей 12, 15, 16, 20 ЦК України особа здійснює свої цивільні права, в тому числі право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права, на власний розсуд. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно зі статтями 319, 321, 658 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові.

Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно зі статтею 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Отже, якщо відчуження майна мало місце два і більше разів після укладення правочину, який в подальшому визнано недійсним, таке майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, як від добросовісного набувача шляхом подання віндикаційного позову на підставі частини першої статті 388 ЦК України.

Витребування майна від добросовісного набувача у такому випадку залежить від наявності волі на передачу цього майна у власника майна відчужувача за першим договором.

Дніпровська міська рада, відповідно до ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є представницьким органом місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (пункт 34 частини першої статті 26), органи місцевого самоврядування при вирішенні питань місцевого значення, віднесених Конституцією України та законами України до їх компетенції, є суб`єктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції, зокрема нормотворчу, координаційну, дозвільну, реєстраційну, розпорядчу. Як суб`єкт владних повноважень орган місцевого самоврядування Дніпровська міська рада вирішує в межах закону питання в галузі земельних відносин.

Відповідно до норм Земельного кодексу України від 18.12.1990 року, чинного на момент надання земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,2704 га у власність приватному підприємцю ОСОБА_2 , власність на землю в Україні мала такі форми: державну, колективну, приватну.

У державній власності перебували всі землі України, за винятком земель, переданих у колективну і приватну власність.

Суб`єктами права колективної власності на землю були колективні сільськогосподарські підприємства, сільськосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськосподарських підприємств.

Право на отримання земельної ділянки у власність із земель державної власності мали лише громадяни: безоплатно - для ведення селянського (фермерського) господарства у межах середньої земельної частки, для ведення особистого підсобного господарства, для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), для садівництва, дачного і гаражного будівництва; за плату передавалися у власність громадян для ведення селянського (фермерського) господарства земельні ділянки, розмір яких перевищує середню земельну частку.

Згідно статті 67 Земельного кодексу України, (чинного на момент прийняття оспорюваного рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради), громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передавалися у власність або надавалися у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач.

Підставою для проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 стало рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19.03.1998 №540, яким передано земельну ділянку у приватну власність під будівництво багатоповерхового житлового будинку.

Статтею 10 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року № 561-XII (чинного на момент прийняття рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19.03.1998 № 540) встановлено, що до відання міських Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить зокрема передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди.

Статтею 17 Земельного кодексу України (чинного на момент прийняття рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19.03.1998 № 540) встановлено, що передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

Згідно статті 23 Земельного кодексу України, що діяв станом на надання земельної ділянки у приватну власність, право власності або право постійного користування землею посвідчувалося державними актами, які видавалися і реєструвалися сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Отже, рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19.03.1998 № 540 «Про надання приватному підприємцю ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_2 у приватну власність для будівництва багатоповерхового житлового будинку» прямо суперечить нормам чинного, на момент його прийняття, законодавства.

Таким чином, виходячи з аналізу наведених норм, встановлених обставин справи, а також те, що факт незаконності набуття ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку виключає саму можливість відчуження права власності на цю ділянку іншій особі на законних підставах, колегія суддів дійшла до висновку, що спірна земельна ділянка вибула з володіння територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради з порушенням вимог чинного законодавства та поза його волею.

Повернення у державну власність земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі органом місцевого самоврядування, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням.

Враховуючи викладене, відповідач не набув права власності на спірну земельну ділянку у спосіб та порядку, визначені законом.

Таким чином, оскільки спірна земельна ділянка вибула з володіння власника поза його волею, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що пред`явлення позову до добросовісного набувача (відповідача) про витребування цього майна на підставі статті 388 ЦК відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

Для внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав або нотаріусу, заяву та рішення суду, що набрало законної сили.

Рішення суду про задоволення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»).

В пункті 5.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18) викладено правовий висновок про те, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (користування) (частина друга статті 26 Закону № 1952).

Вищевказаний правовий висновок також наведено в пункті 5.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 755/9555/18 (провадження № 14-536цс18) зазначено, що під час розгляду справи суди мають врахувати висновок Великої Палати Верховного Суду стосовно того, що після внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належним способом захисту права є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію, яке вичерпало свою дію, а скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права (пункт 5.17 постанови від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18).

Відповідно до статті 11 Закону № 1952 державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

У частині другій статті 26 Закону № 1952 в редакції, чинній до 16 січня 2020 року, яка діяла на час звернення позивача до суду з позовом в цій справі, було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування.

За змістом зазначеної правової норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Законом України від 05 грудня 2019 року № 340-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону № 1952 викладено в новій редакції.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону № 1952 в редакції, чинній з 16 січня 2020 року, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

За змістом наведеної правової норми в чинній редакції, на відміну від положень статті 26 Закону України № 1952 в попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є: судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

Викладене дає підстави для висновку про те, що з 16 січня 2020 року, такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права Закон № 1952 не передбачає.

У пункті 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» встановлено, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом.

За змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права. Тому, починаючи з 16 січня 2020 року, вказаний спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України № 1952.

Подібні правові висновки наведені в постановах Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 03 лютого 2021 року у справі №278/3367/19 (провадження № 61-13586св20).

Відповідно до частини першої, абзацу дванадцятого частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Для правильного вирішення спору та захисту порушеного права позивача суд повинен визначитися з предметом й підставами позову.

Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно з пунктами 4, 5 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

З викладеного випливає, що предмет позову це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто правові підстави позову це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові.

Оскільки повноваження органів влади є законодавчо визначеними, то суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін, а, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку про те, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

З огляду на викладене та зважаючи на істотну зміну з 16 січня 2020 року матеріально-правового регулювання спірних реєстраційних відносин, ефективним способом захисту порушених прав позивача у цій справі є скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Оскільки земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,2704 га, кадастровий номер :04:186:0298, вибула із власності територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради поза волею власника, документація із землеустрою спірної земельної ділянки не була погоджена у встановленому законодавством порядку, Дніпропетровською міською радою дозвіл на розроблення такої документації не надавався, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для припинення права власності з одночасним скасуванням рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності: за ОСОБА_2 , та за ОСОБА_1 .

Враховуючи зазначене, позовні вимоги щодо скасування записів про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записів про державну реєстрацію права власності спірної земельної ділянки підлягають частковому задоволенню шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до ч. 6 ст.16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Відповідно до Порядку ведення Державного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 державна реєстрація земельної ділянки - внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру.

Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою: особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або- уповноваженої нею особи;

Відповідно до ч. 9 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки-їй присвоюється кадастровий номер.

Відповідно ст. 25 Закону України «Про Державний земельний кадастр» Поземельна книга відкривається одночасно з державною реєстрацією земельної ділянки та закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Згідно пункту 13 статті 791 Земельного кодексу України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується, зокрема, у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації.

Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Відповідно до пункту 10 статті 24 ЗУ «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

З огляду на невиконання вимог законодавства при здійсненні державної реєстрації спільної ділянки, а також прямий зв`язок даної реєстрації з порушенням прав позивача, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про обґрунтованість вимог щодо визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,2704 га, кадастровий номер :04:186:0298, у Державному земельному кадастрі, виключивши відомості щодо кадастрового номеру :04:186:0298 з Державного земельного кадастру про права власності та речові права на земельну ділянку.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2021 року в частині скасування в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наступні записів про державну реєстрацію права власності земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,2704 га, кадастровий номер :04:186:0298 - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Андрєєвої Ганни Олегівни від 15 жовтня 2019 року, індексний № 49172418, про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на земельну ділянку площею 0,2704 га, з кадастровим № :04:186:0298, за адресою АДРЕСА_1 , (номер запису про право власності 33677755, дата та час державної реєстрації 15 жовтня 2019 року 17:29:19).

Скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кейтельгіссер Олександри Михайлівни від 21 лютого 2020 року, індексний № 51270614, про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на земельну ділянку площею 0,2704 га, з кадастровим № :04:186:0298, за адресою АДРЕСА_1 , (номер запису про право власності 35614271, дата та час державної реєстрації 21 лютого 2020 року 17:05:27).

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: