ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9857/21 Справа № 201/4882/21 Суддя у 1-й інстанції - Батманова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 17.12.2020 позивачем від податкового органу було отримано повідомлення-рішення від 30.11.2020 № 0-0409, в якому було вказано про те, що у позивача існує податкове зобов`язання за 2019 рік у розмірі 6553,70 гривень за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки 18010201». В той же день позивач листом повідомив відповідача про те, що в його власності з 2013 по 2019 роки не перебувало нерухомості, яка підпадає під оподаткування вказаним податком та відомості про це є публічно доступними та наявними у відповідача в силу виконуваних функцій. У встановлений Законом України «Про звернення громадян» місячний строк позивач відповіді не отримав та був змушений звернутися за допомогою до адвоката.

Листом від 12.02.2021 податковий орган повідомив позивача про те, що вказане рішення вважається відкликаним, так як право власності на об`єкт оподаткування (будинок) припинено 24.10.2013.

Вказаними діями позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що дії держави в особі податкового органу були направлені на протиправне позбавлення її права власності на майно (грошові кошти), позивачу були необхідні додаткові зусилля для організації життя, через знаходження у постійному психологічному напруженні, зокрема, залученні адвоката для надання правової допомоги. У позивача відбулося погіршення стану здоров`я.

Позивач вважає, що розмір моральної шкоди, завданої діями податкового органу, становить 12 000,00 гривень (виходячи із кількості днів за час протиправних дій відповідача з 17.12.2020 по 17.02.2021 та розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, яка становить 6000,00 гривень) та просила стягнути її з відповідачів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2021 року позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 2 000 гривень 00 копійок.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Державна казначейська служба України звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.12.2020 позивачем від податкового органу було отримано повідомлення-рішення від 30.11.2020 № 0-0409, в якому було вказано про те, що у позивача існує податкове зобов`язання за 2019 рік у розмірі 6553,70 гривень за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки 18010201» (а.с. 3).

17.12.2020 позивач листом повідомив відповідача про те, що в його власності з 2013 по 2019 роки не перебувало нерухомості, яка підпадає під оподаткування вказаним податком та відомості про це є публічно доступними та наявними у відповідача в силу виконуваних функцій (а.с. 4).

За запитом адвоката від 07.02.2021 листом від 12.02.2021 податковий орган повідомив позивача про те, що вказане рішення вважається відкликаним, так як право власності на об`єкт оподаткування (будинок) припинено 24.10.2013 (а.с. 5-9).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку про доведеність спричинення позивачу моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

За змістом ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом держвлади, були сформульовані ВС у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним з ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції.

У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань і незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди.

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли за собою вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння моральної шкоди.

Таким чином, правильно встановивши обставини справи та застосувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем доведено завдання йому моральної шкоди.

Викладені в апеляційній скарзі посилання відповідача на незаконність судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Враховуючи зазначене, відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: