ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/2131/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/2786/21 Категорія: 304030000 Гудзенко В. Л.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Новікова О.М.,
Бондаренка С.І., Вініченка Б.Б.
за участю секретаряЧуйко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Стамбули Віталія Михайловича на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01 жовтня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Черповоди» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення орендної плати ,

в с т а н о в и в :

У червні 2021 року ОСОБА_1 , через адвоката Стамбулу В.М., звернувся до суду з позовом до СВК «Черповоди» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення орендної плати.

Позов обґрунтовано тим, що 08 листопада 2017 року між ОСОБА_1 та СВК «Черповоди» було укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 4 га, з кадастровим номером :02:000:0526, яка розташована в адміністративних межах Черповодівської сільської ради Уманського району Черкаської області.

Відповідно до вказаного договору відповідач повинен сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою в розмірі 10% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за кожен рік користування нею. Проте відповідач взяті на себе зобов?язання за договором систематично не виконує, не сплачуючи орендної плати за період з 2018 року по 2020 рік.

Позивач вважав, що відповідач повинен був сплатити орендну плату в розмірі 10% від вартості земельної ділянки, а саме: за 2018 рік, з урахуванням вартості земельної ділянки 125 484,46 грн, 12 548,44 грн., за 2019 рік, з урахуванням вартості земельної ділянки 115 481,17 грн., 11 548,12 грн, за 2020 рік, з урахуванням вартості земельної ділянки 115 481,17 грн., 11 548,12 грн, в загальній сумі 5 644,68 грн. Крім того позивач наголосив, що у зв?язку із невиконанням відповідачем своїх зобов?язань, він повинен сплатити 3% річних від невиконаного зобов?язання, що становить 1 482,48 грн, а також інфляційні витрати в розмірі 3 180,75 грн.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01 жовтня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення суд вказав на те, що позивач отримував орендну плату, хоч і не завжди у визначеному договором розмірі. При цьому систематичного порушення договору оренди земельної ділянки судом не встановлено, тому і підстав для його дострокового розірвання суд не встановив.

Суд врахував, що інфляційні витрати в даному випадку не підлягають до нарахування та стягнення, оскільки умовами договору уточнено, обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється без урахування індексів інфляції.

Неврахування витрат на правничу допомогу суд обгрунтував тим, що позивачем не надано документального підтвердження фактично понесених витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 25 000,00 грн. (квитанцій, платіжних доручень).

Позивач, не погоджуючись з вказаним рішенням, оскаржив його в апеляційному порядку через свого представника адвоката Стамбулу В.М.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що станом на момент подання позову СВК «Чеповоди» було три рази поспіль не виконано обов`язок щодо вчасної та повної сплати орендної плати на користь позивача. Тобто висновок суду про відсутність систематичного порушення спірного договору оренди спростовується матеріалами справи і самим судом у мотивувальній частині оспорюваного рішення.

Далі скаржник зазначає, що сторонами було досягнуто згоди про річну орендну плату в розмірі 10 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка є динамічною величиною і може змінюватися кожний рік, тому і орендна плата теж змінюється, а заборгованість відповідача по сплаті орендної плати за 2018 рік становить 10 101,50 грн; за 2019 рік 296,23 грн; за 2020 рік 9 296,23 грн, що в сумі становить 19 693, 96 грн. Проте, на переконання апелянта, судом взагалі не надано будь-якої правової оцінки тому, що розмір орендної плати за спірним договором прив`язано саме до розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка належить позивачу.

Апелянт звертає увагу на те, що посилання суду та відповідача на видаткові касові ордери від 14 червня 2021 року та 28 червня 2021 року, згідно яких позивач отримав 21 000,00 грн не є доказом оплати саме за 2018-2020 роки користування відповідачем земельною ділянкою, оскільки вказані платежі є прийнятими позивачем як оплата за 2021 рік користування земельною ділянкою. Про це так само свідчить відсутність в призначенні платежу позначки про оплату за попередні періоди користування земельною ділянкою.

Адвокат у скарзі також зазначає, що судом не взято до уваги, що відповідачем не сплачено податки, утримані з нарахованої орендної плати за користування земельною ділянкою, які є складовою частиною орендної плати за користування земельної ділянки

Вважаючи рішення таким, що прийняте внаслідок неповного з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, позивач просить його скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

У наданому відзиві СВК «Черповоди» не погоджується з доводами апеляційної скарги та попереднім (орієнтовним) розрахунком судових витрат. Вважає, що не порушував строки виплати орендної плати. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає даним вимогам закону.

Як вбачається з позовної заяви, позивач, звертаючись до суду із позовом про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення недоплачених коштів та штрафних санкцій, вказував на систематичне невиконання орендарем зобов`язань за договором, зокрема в частині внесення орендної плати.

За матеріалами справи встановлено, що позивачеві ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 4 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Черповодівської сільської ради Уманського району Черкаської області, кадастровий номер :02:000:0526 (а.с. 16).

08 листопада 2017 року між ОСОБА_1 та СВК «Черповоди» було укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 4 га, з кадастровим номером :02:000:0526 ( а.с. 49-50).

Згідно з пунктом 7 вказаного договору орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 10% від грошової оцінки земельної ділянки, що становить 10 681,39 грн.

Пунктом 8 договору сторони визначили, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється без урахування індексів інфляції.

Відповідно до п. 9 вказаного договору орендна плата вноситься в кінці с/г року.

У пункті 11 договору визначено, що розмір орендної плати переглядається 1 раз на рік у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами та в інших випадках, передбачених законодавством.

Позивач зазначив, що відповідно до витягу про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки її вартість у 2018 році становила 125 484, 46 грн; у 2019 році 115 481,17 грн; у 2020 році 115 481, 17 грн. а відповідач повинен був сплачувати орендодавцю саме 10 % від вказаниних суми щорічно, тому всього відповідачем не було сплачено на користь позивача орендної плати за період з 2018 по 2020 роки на суму 35 644, 68 грн.

Договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно зі статтею 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Спростовуючи доводи позивача про те, що при розрахунку орендної плати за землю необхідно враховувати щорічну нормативно-грошову оцінку земельної ділянки, а її зміна є підставою для автоматичного перегляду розміру орендної плати, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом частини першої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.

Правомірний правочин є підставою для виникнення та підтвердженян наявності цивільних пра та обов`язків (частина друга статті 11 ЦК України).

Тлумачення умов спірного договору оренди свідчить, що сторони не пов`язали автоматичну зміну розміру орендної плати залежно від збільшення нормативної грошової оцінки земельної ділянки та відповідні зміни до договору не вносилися.

Таким чином визначення розміру орендої плати повинно відбуватися саме виходячи із визначеної у договорі нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, означеної у п. 3 спірного договору, зокрема 106 813,92 грн, що відповідачє умовам спірного договору, ст. 21 Закону України «Про оренду землі» та презумції правомірності правочину.

Тому правові підстави враховувати збільшення нормативної грошової оцінки земельної ділянки для визначення боргу з орендної плати за 2018-2020 роки відсутні.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 04 вересня 2019 року за результатами розгляду справи № 740/2586/16.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Частиною першою статті цього ж Закону встановлено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року в справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18) зазначено, що враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11 жовтня 2017 року в справі № 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку в справі № 910/16306/13, Велика Палата Верховного Суду не вбачає. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 зроблено висновок, що частинами першою і другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тлумачення пункту д) частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Як вже вказувалося вище у п. 7, 9 вказаного договору орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 10% від грошової оцінки земельної ділянки, що становить 10681,39 грн. в кінця сільськогосподарського року.

Відповідно до частини другої статті 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76, 77 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частини п`ятасьома статті 81 ЦПК України).

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Матеріалами справи підтверджено, що СВК «Черповоди» в рахунок сплати орендної плати ОСОБА_1 03 січня 2019 року було сплачено 9 000 грн, що підтверджується видатковим касовим ордером від 03 січня 2019 р.; 14 червня 2021 року 12 000 грн; 28 червня 2021 року 9 000 грн. (а.с. 55-56).

Згідно з довідкою СВГ «Черповоди» протягом 2018-2021 років відповідач виплатив позивачу орендну плату у сумі 30 000 грн. та станом на 01 липня 2021 року заборгованість ОСОБА_1 на користь СВК «Черповоди» складає 4 204,44 грн. (а.с. 57).

При цьому у зазначеній вище довідці відповідачем розраховано, що за 2018, 2019, 2020 роки сума нарохованогго доходу складає за кожний рік по 8 595,52 грн ( загальна сума 25 795, 56 грн), а сума сплаченого доходу проведена лише у 2019 році у розмірі 9 000,00 грн та у 2021 році у розмірі 21 000,00 грн.

Слід врахувати, що що у відповідності п. 170.1.1. ч. 170.1. ст. 170 Податкового кодексу України, податковим агентом платника податку - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар.

При цьому об`єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу, встановлена законодавством з питань оренди землі, а ставка податку становить 18 відсотків від об`єкту оподаткування (ч. 167.1. ст. 167 Податкового кодексу України).

Крім того п. 161 Підрозділу 10 „Інші перехідні положення" Податкового кодексу України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлено військовий збір, ставка якого становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування (п.п. 1.3. п. 161 Підрозділу 10 „Інші перехідні положення" Податкового кодексу України.).

Таким чином, виходячи з умов укладеного договору оренди землі та вищеозначених положень податкового законодавства, розрахунок належної до виплати позивачу суми орендної плати є наступним:

сума орендної плати належної до виплати позивачу = розмір орендної плати встановлений договором - 18% від розміру орендної плати встановленої договором (податок на доходи фізичних осіб) - 1,5% від розміру орендної плати встановленої договором (військовий збір).

Таким чином, розрахунок суми орендної плати належної до виплати позивачу буде наступним: 10 681, 39 грн 1 922, 65 грн (ПДФО) 160, 22 (ВЗ) = 8 598,52 грн.

У земельному законодавстві відсутнє визначення терміну «сільськогосподарський рік». Більш того сторонами при укладенні спірного договору вказаний термін не розтлумачений та не роз`яснений, тому виходячи із п. 9 спірного договору слід вважати, що орендна плата повинна вноситися по закінченню сільськогосподарського року кожного року, тобто до 31 грудня поточного року.

Така позиці підтверджена Верховним Судом у постанові від 13 жовтня 2021 року у справі 499/571/19.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц зроблено висновок, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення contra proferentem. Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови.

Орендна плата за 2018 рік була виплачена позивачу 03 січня 2019 року у розмірі 9 000 грн, тобто із порушенням строків, встановлених умовами договору.

Орендна плата за 2019 та 2020 роках не була проведена відповідачем в обумовлені сторонами строки та розмірі.

В подальшому тільки 14 червня 2021 року відповідачем внесені платежі, які були зараховані СВК «Черповоди» як орендна плата за 2019 та 2020 роки, що підтверджується наданою відповідачем довідкою (а.с. 57).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Разове порушення умов договору оренди не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність.

Наведене повністю узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом України у постановах від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12 та від 28 вересня 2016 року у справі № 6-977цс16, від 22 вересня 2021 року за результатами розгляду справи № 395/779/20.

При цьому несвоєчасна сплата означає несплату певної суми грошових коштів у певний строк, зокрема, у цьому випадку, у строк, передбачений договором оренди землі.

Такі ж висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 587/118/15-ц та від 11 липня 2018 року у справі № 5874/186/15-ц.

Таким чином, установивши, що у 2018, 2019 та 2020 роках СВК «Черповоди» не виконувало істотної умови укладеного між сторонами договору оренди та систематично не сплачувало орендодавцю передбачену договором суму орендної плати у визначені строки, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання договору оренди землі згідно з вимогами пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України, ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про оренду землі».

СВК «Черповоди» не подало до суду належних та допустимих доказів неможливості сплати орендодавцю орендної плати протягом 2019, 2020 років, а також вчинення будь-яких дій, спрямованих на виконання обов`язку, передбаченого статтею 24 Закону України «Про оренду землі».

Разом з тим факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 19 квітня 2021 року у справі № 531/562/20 (провадження № 61-1478св21).

Доводи апелянта щодо внесення відповідачем у 2021 році платежів саме в рахунок сплати орендної плати наперед за 2021 рік колегією суддів відхиляються.

У наданих відповідачем видаткових касових ордерах за червень 2021 року не зазначено, що виплачена позивачеві орендна плата на загальну суму 21 000 грн є платою за період 2021 року, який станом на час подачі позову ще не закінчився.

Більш того відповідно до ст. 531 ЦК України орендар має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Тлумачення вказаної норми цивільного права свідчить про те, що боржник може виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором. Аналіз умов укладеного між сторонами договору оренди та спеціальні норми Закону України «Про оренду землі», дає підстави стверджувати, що у цьому випадку (зокрема у випадку прийнятя оплати в рахунок періоду за 2021 рік) вони не надають право боржнику виконати свій обов`язок достроково без згоди контрагента за договором, який містить інші умови виконання зобов`язання.

Договором оренди землі, який є предметом спору, а саме п. 7 розділу „Орендна плата", передбачено чіткий конкретно встановлений розмір орендної плати в гривнях 10 681, 39 грн, що на момент укладення договору складало 10 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Довідкою СВК «Черповоди» підтверджується зарахування вказаної суми без врахування податків саме в рахунок сплати орендної плати за 2019 та 2020 роки (а.с. 57).

Визначаючи розмір заборгованості відповідча перед позивачем за прострочення виконання зобов`язань щодо сплати орендної плати по договору оренди землі від 08 листопада 2017 року апеляційний суд враховує таке.

Згідно з частиною 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено вище спірний договір не передбачав виплату орендної плати орендарем у більшому розмірі, ніж зазначено у договорі, адже, сторонами визначений конкретний розмір орендної плати.

Для виплати орендної плати в більшому розмірі, сторонам необхідно узгодити за взаємною згодою її розмір у бік збільшення та внести відповідні зміни у належній формі до договорів оренди землі, чого в даному випадку не було.

Проте суд бере до уваги той факт, що відповідачем позивачу за 2018 рік сплачено 9 000,00 грн із простроченням на 2 дні ( переплату у 401,48 грн слід зарахувати у рахунок сплати орендної плати за 2019 рік). Таким чином розмір 3 % річних за 2018 рік від суми боргу 8 598,52 грн за період з 01 січня 2019 по 02 січня 2019 складає 1, 41 грн; інфляційні збитки відсутні.

За 2019 рік сума боргу з урахуванням переплати становить 8 197,04 грн, а за період з 01 січня 2019 року по 13 червня 2021 року 3 % річних складають 602,31 грн, інфляційні збитки - 1 308,00 грн.

За 2020 рік на суму боргу 8 598, 52 грн за період з 01 січня 2020 року по 14 червня 2021 року 3% річних складають 373, 86 грн, інфляційні збитки 983,83 грн, а за період з 14 червня 2021 року по 27 червня 2021 року від суму залишку боргу 4 795,56 грн 3 % річних становить 5, 52 грн, інфляційні збитки - 17,20 грн.

Таким чином загальний розмір штрафних санкцій за порушення строків виконання грошового зобов`язання інфляційних втрат 2 309,03 грн, 3 % річних 983,10 грн, на загальну суму 3 292,13 грн.

Переплати у розмір 4 204,44 станом на час подачі позову ОСОБА_1 до суду у червні 2021 року не має правового значення для визначення суми заборговності за невиконані зобов`язання відповідача за 2018-2020 роки.

У зв`язку з вищевикладеним непереконливим є і посилання відповідача на п. 8 договору оренди землі.

Враховуючи встановлені вище обставини справи колегія суддів приходить до висновку, що доводи суду першої інстанцій щодо відмови у позовних вимогах ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі є необґрунтованими, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову й розірвання зазначеного договору оренди землі та стягнення штрафних санкцій із СВК «Черповоди» на користь позивача.

Щодо доводів апелянта в частині несплати відповідачем податків, утриманих з нарахованої орендної плати, які є складовою частиною орендної плати за користування земельної ділянки, то колегія суддів враховує, що такі аргументи грунтуються на припущеннях, оскільки не надані відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків Державної фіскальної служби України про суми виплачених доходівОСОБА_2 , з яких би можливо було б встановити факт не нарахування та не сплати ПДФО та військового збору податковим агентом СВК «Черповоди».

Окремо слід звернути увагу сторони позивача, що в разі несплати зазначених податків у розмірах та у строки передбачених законом, фінансову та кримінальну відповідальність несе саме податковий агент (відповідач по справі).

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною другою вказаної статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов фактично задоволено на суму 3 292,13 грн, тобто на 8,2 % від заявленої ціни (40 290,99 грн).

Підтверджені понесені позивачем судові витрати складаються із судового збору за звернення з позовом (1 816,00 грн) та з апеляційною скаргою (2 724,00 грн), всього на суму 4 540,00 грн.

Тому з відповідача слід стягнути судові витрати на користь позивача в розмірі 372,28 грн.

Що стосується визначення підстав та розміру стягнення витрат н аправничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.

У суді першої інстанції інтереси позивача ОСОБА_1 представляв адвокат Стамбула В.М. на підставі ордера ВТ №1014721 від 23 червня 2021 року.

В апеляційному суді повноваження адвоката підтверджуються ордером ВТ №1020193 від 01 листопада 2021 року.

Заявляючи про понесенян витрат на правничу допомогу у позовній заяві позивач наводить попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на загальну суму 26 816 грн, з яких: 25 000 витрт на правову допомогу (15 000 грн за підготовку позовної заяви, 10 000 грн участь адвоката у двох судових засіданнях) та витрати на судовий збір. Крім того адвокат вказує на те, що в подальшому позивач буде нести додаткові судові витрати направову допомогу. Та вказані витрати підлягатимуть сплаті позивачем протягом двох місяців з моменту набрання законної сили рішенням суду по справі за даним позовом згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України.

В апеляційній скарзі представником ОСОБА_1 адвокатом Стамбулою В.М. зазначено, що попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які поніс і очікує понести позивач у зв`язку із складенням та поданням апеляційної скарги становить 22 724 грн, з них: 20 000 грн витрати на правову допомогу ( 15 000 грн сплата правової допомоги щодо складення та подання апеляційної скарги, 5 000 грн участь адвоката у 1 судовому засіданні по справі) та 2724 грн витрати на судовий збір. Крім того скаржником вказано, що в подальшому позивач буде нести додаткові судові витрати на правову допомогу.

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц).

У матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо обсягу понесених позивачем витрат на правничу допомогу, як-то договір про надання павової допомоги з детальним описом наданих адвокатом послуг, витраченого часу на їх надання, акту приймання-передачі даних послуг у заявленому адвокатом обсязі, а тому у зв`язку з недоведеністю витрат на правничу допомогу вони не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного, у зв`язку з тим, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Стамбули Віталія Михайловича задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Черповоди» задовольнити частково.

Розірвати договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 4 га, кадастровий номер :02:000:0526, яка розташована в адміністративних межах Черповодівської сільської ради Уманського району Черкаської області, укладений 08 листопада 2017 року між ОСОБА_1 та сільськогосподарським виробничим кооперативом «Черповоди».

Стягнути з сільськогосподарського виробничого кооперативу «Черповоди» на користь ОСОБА_1 за неналежне виконання зобов`язань за договором

2 309,03 грн інфляційних втрат та 3 % річних на суму 983,10 грн, а всього на загальну суму 3 292,13 грн.

Стягнути з сільськогосподарського виробничого кооперативу «Черповоди» на користь ОСОБА_1 372, 28 грн. в рахунок відшкодування судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2021 року.

Судді