ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/3771/21 Головуючий суддя І інстанції Шарко О. П.
Провадження № 22-ц/818/6509/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про стягнення аліментів
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Котелевець А.В.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2021 року, ухвалене у складі головуючого судді Шарка О.П., по цивільній справі № 645/3771/21, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

11 червня 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що 13.07.2012 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає разом із позивачем, оскільки з 11 квітня 2021 року сторони проживають окремо. Позивач допомогу на утримання дитини надає несистематично та не у достатньому для утримання дитини розмірі.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_3 просила суд стягнути на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 7000 грн. 00 коп. (дві тисячі п`ятсот гривень) щомісячно, починаючи з 11 червня 2021 року до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 11 червня 2021 року до досягнення дитиною повноліття.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн. НОМЕР_1 , в межах суми виплати за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позов, та стягувати аліменти в твердій грошовій сумі 7000,00 грн, з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення незаконне, необґрунтоване, прийнято при неповному з`ясуванні дійсних та фактичних обставин справи, з невірним застосування норм матеріального та процесуального права.

Вказала, що суд не врахував ані матеріальний стан платника аліментів, ані відсутність у нього інших дітей, непрацездатних осіб.

Зазначила, що оскільки реальний дохід визначити не вбачається можливим, оскільки він є мінливим та неофіційним. Але їй відомі можливості та доходи відповідача, які фактично вдвічі вищі за офіційні. Вона володіє відомостями, що орієнтовно його щомісячний дохід складає близько 30 000,00 грн. Посилається на правову позицію викладену у постанові Верховного суду від 23 грудня 2019 року у справі №344/10971/16-ц. Визначений судом розмір аліментів, суттєво порушує законні права та інтереси їхньої дитини.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має постійний заробіток, а тому може сплачувати аліменти у розмірі 2500,00 грн.

Суд апеляційної інстанції не повністю погоджується з таким висновком суду.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 13 липня 2012 року (свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_2 ), від якого мають неповнолітню доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач є батьком дитини (свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 від 15 серпня 2013 року).

Згідно ст.180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку у частці від доходу батьків чи у твердій грошовій сумі.

Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з п.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 27 Конвенції «Про права дитини», дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Враховуючи обставини справи, зокрема має працездатний вік, належним чином матеріально дитину не забезпечує, суд вважав, що він виходячи з принципу справедливості та розумності в змозі сплачувати аліменти у розмірі 2500 грн, щомісячно, враховуючи, що прожитковий мінімум для дитини відповідного віку на момент розгляду справи складає 2510 гривень, оскільки такий розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини., не буде порушувати її прав та відповідатиме принципу рівної участі батьків у матеріальному забезпеченні дитини.

При цьому суд вказав, що відповідач не має інших аліментних зобов`язань.

Колегія суддів не погоджується з тим, що присуджена судом сума аліментів, 2500 грн., з урахуванням прожитковий мінімум для дитини відповідного віку на момент розгляду справи 2510 гривень відповідає загальному приниципу цивільного законодавства: справедливість, добросовісність та розумність, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, оскільки присуджена сума 2500 грн менше, ніж згаданий прожитковий мінімум на дитину у відповідному віці, в якому вона перебувала на день розгляду справи, 08 років. Таке рішення суду не відповідає найкращим інтересам дитини, що відповідно до згаданих норм матеріального права є пріоритетним для батьків для виконання їх обов`язку по утриманню дитини.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави суд виносить рішення на користь тієї сторони, сукупність доказів якої є більш переконливою порівняно з сукупністю доказів іншої сторони.

Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Виходячи із сукупності наданих сторонами доказів щодо їх майновому стану, а також майнових потреб дитини у віці 08 років на день розгляду справи судом, колегія суддів відповідно до наведених норм матеріального та процесуального права, а також принципу справедливість, добросовісність та розумність, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, керуючись визначеним у нормі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, колегія суддів вважає за необхідне збільшити розмір присуджених судом першої інстанції аліментів - до 3000 грн.

В матеріалах справи наявна копія договору дарування від 14 грудня 1998 року, згідно якому ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_2 однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 8). При цьому в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження про те, що відповідач отримує дохід від здачі цієї квартиру в оренду, або що він має такий дохід, що дозволяє йому сплачувати аліменти на доньку у розмірі більше ніж 3000 грн на місяць.

Наведене свідчить, що в іншій частині позов належним чином не доведений і ґрунтується лише на припущеннях позивача про більший розмір доходу відповідача, які не відповідають вимогам ч. 6 ст. 81 ЦПК України про те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивач у передбаченому ст.ст. 83, 84 ЦПК України порядку не надала до суду належних, допустимих і достатніх доказів у розмінні ст. 76-80 ЦПК України про більший розмір аліментів.

Таким чином доводи скарги знайшли своє часткове підтвердження, висновки суду не відповідають обставинам справи, суд помилився із застосуванням норм матеріального права, тому відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції змінює рішення оскаржене рішення суду та ухвалює відповідне нове судове рішення про збільшення аліментів до 3000 грн щомісяця.

Передбачених ст. 141 ЦПК України підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 28 вересня 2021 року -змінити.

Збільшити розмір аліментів та стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн. НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , іпн. НОМЕР_4 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 коп. щомісячно, починаючи з 11 червня 2021 року до досягнення дитиною повноліття.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн. НОМЕР_1 , в межах суми виплати за один місяць підлягає негайному виконанню.

В іншій частині позов ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення суду першої інстанції щодо стягнення судового збору - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути на протязі 30 днів після отримання повного тесту судового рішення оскаржена у касаційному порядку лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 30 грудня 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В.Бурлака.

А.В.Котелевець.