Справа № 683/2769/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2021 року Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого - судді Андрощука Є.М.

з участю секретаря Бадаєвої Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Старокостянтинові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Хмельницькгаз" про зобов`язання безоплатного встановлення індивідуального лічильника газу,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до АТ «Хмельницькгаз», в якому просить зобов`язати АТ «Хмельницькгаз» встановити їй безкоштовно індивідуальний лічильник обліку газу за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову посилається на те, що вона проживає у квартирі за зазначеною адресою, яка належить їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.09.1996 року.

У 2017 році в будинку, в якому вона проживає, встановлено загальнобудинковий лічильник газу, хоча збори власників квартир не проводилися і відповідне рішення про встановлення загальнобудинкового лічильника газу не приймалося.

У жовтні 2020 року позивач подала відповідачеві заяву із вимогою встановити індивідуальний лічильник газу. 12 жовтня 2020 року позивач отримала відповідь, в якій відповідач повідомляє, що у разі незгоди власника квартири розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок він може встановити в квартирі лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру за власні кошти.

Відповідно до п.1 ст.6 Закону України "Про забезпечення комерційного особі природного газу", він має право на встановлення індивідуального лічильника газу для приготування їжі та відповідно до п.1 ст.3 даного закону має право на встановлення такого газового лічильника безкоштовно, за рахунок коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території.

Постановою НКРЕКП № 453 від 24.03.2016 р. АТ «Хмельницькгаз» встановлено тарифи на послуги розподілу природного газу та структуру вказаного тарифу. Згідно з Додатком до вказаної постанови до структури тарифу на послуги розподілу природного газу АТ по газопостачанню та газифікації «Хмельницькгаз» входять витрати на забезпечення обліку природного газу, які включають встановлення лічильників газу населенню.

Позивач вважає, що АТ "Хмельницькгаз" своїми діями порушує його права споживача комунальних послуг і не виконує взяті на себе зобов`язання та Закон України "Про забезпечення комерційного особі природного газу", оскільки згідно зі ст.ст. 2, 6 цього Закону АТ "Хмельницькгаз" зобов`язаний встановити за власний рахунок саме квартирні прилади обліку газу в квартирі споживача.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні та зазначив, що пунктом 3 статті 18 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу та здійснення контролю за використанням ресурсів імпортованого природного газу і природного газу власного видобутку визначено Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» від 16.06.2011 року (далі - Закон № 3533-VI).

Цим Законом визначено, що вузол обліку природного газу - сукупність засобів вимірювальної техніки та допоміжних засобів, призначених для вимірювання, реєстрації результатів вимірювання та розрахунків об`єму природного газу, зведеного до стандартних умов, що складається з одного або кількох вимірювальних комплексів та/або: лічильника газу в комплекті з реєструвальними приладами температури і тиску газу; лічильника газу в комплекті з показувальними приладами температури і тиску газу; лічильника газу, вимоги до якого встановлюються нормативно-правовими і нормативно-технічними документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону № 3533-VI, в редакції до 21.12.2017 р., суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року.

Оскільки ОСОБА_1 є споживачем, що проживає у квартирі та використовує газ для приготування їжі, на момент звернення до суду право споживача порушене не було, оскільки не настала кінцева дата строку для встановлення лічильника газу.

Окрім цього ст.3 Закону № 3533-VI передбачено, що фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету, крім коштів місцевих бюджетів; інших джерел, не заборонених законодавством.

Відтак, згідно з нормами Закону № 3533-VI побутові споживачі природного газу - фізичні особи (населення) можуть самостійно забезпечити встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу (індивідуальних лічильників). Аналогічний обов`язок в частині встановлення лічильників газу, в тому числі індивідуальних, перед населенням мають також бюджети всіх рівнів. Обов`язок забезпечити встановлення лічильників газу трактується Законом лише з технічної точки зору як виконання робіт і не включає в себе поняття повного фінансування таких робіт за кошти суб`єкта господарювання.

Також ч.2 ст.3 Закону № 3533-VI передбачено, що побутові споживачі природного газу - фізичні особи (населення) можуть самостійно забезпечити встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу (індивідуальних лічильників) з подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів, які ними сплачуються за тарифом на розподіл природного газу.

Порядок і розміри компенсації витрат на придбання та встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу для споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) встановлюються Кабінетом Міністрів України (ч.3 ст.3 Закону № 3533-VI).

Також відповідач зазначає, що встановлення лічильників природного газу здійснюється AT "Хмельницькгаз" відповідно до вимог Закону № 3533-VI та із врахуванням положень Кодексу ГРМ.

Так, відповідно до абзацу 1 пункту 1 глави 5 розділу IX Кодексу ГРМ за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу (ВОГ).

Балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ.

Згідно з п.5 глави 1 розділу X Кодексу ГРМ споживач не може відмовитись від встановлення комерційного ВОГ з ініціативи та за кошти Оператора ГРМ.

Згідно із Законом України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015р., Законом №3533-VI та Кодексом газорозподільних систем, затвердженим Постановою від 30.09.2015р. № 2494 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), загальнобудинкові лічильники газу встановлюються за рахунок загальнодержавної інвестиційної програми у місці розміщення газової мережі Оператора ГРМ (AT «Хмельницькгаз»).

На виконання вимог Закону № 3533-VI, що передбачають стовідсоткове забезпечення приладами обліку споживачів газу - населення, в рамках реалізації «Плану розвитку газорозподільної системи ПАТ «Хмельницькгаз» на 2016-2025 роки», AT «Хмельницькгаз» вживало заходів щодо встановлення загальнобудинкових лічильників газу для побутових споживачів.

Загальнобудинковий лічильник природного газу в будинку АДРЕСА_1 було встановлено у 2017 році.

Крім того, відповідно до п.4 Тимчасового Положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 р. № 620 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 р. №46), можливість об`єднання споживачів в єдину групу для поліпшення ведення обліку природного газу визначається схемою газопостачання.

Ініціювати встановлення будинкового вузла обліку на багатоквартирний будинок, групу багатоквартирних будинків, групу споживачів можуть як власник (власники) такого будинку (таких будинків) (квартир), так і оператор газорозподільної системи. Встановлення будинкового вузла обліку здійснюється згідно з Кодексом газорозподільних систем.

Встановлення будинкового вузла обліку, у тому числі витрати на проектування, монтаж, здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку.

У разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти.

Таким чином, відповідач вправі встановити загальнобудинковий лічильник газу і Закон не покладає на відповідача AT «Хмельницькгаз» обов`язку невідкладного, безоплатного встановлення індивідуального газового лічильника у квартирі позивача.

Також відповідач подав клопотання про залучення у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП). Відповідач вважає, що в разі прийняття судом рішення про зобов`язання AT «Хмельницькгаз» встановити позивачу індивідуальний лічильник природного газу у Товариства виникне право вимоги до Регулятора включити витрати на встановлення лічильника у помешканні позивача до тарифу на розподіл, а в Регулятора - обов`язок включити такі витрати до тарифу AT «Хмельницькгаз» на розподіл природного газу.

Разом з цим, згідно з ч.1 ст.54 ЦПК України якщо в результаті ухвалення судового рішення сторона може набути право стосовно третьої особи, така сторона зобов`язана сповістити цю особу про відкриття провадження у справі і подати до суду заяву про залучення її до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. До такої заяви повинні бути додані докази про направлення її копії особі, про залучення якої як третьої особи подана заява.

Проте відповідачем, у порушення зазначених вимог процесуального закону, не надано суду доказів про сповіщення НКРЕКП про відкриття провадження у справі, а також про направлення до НКРЕКП копії заяви про залучення її як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, крім того заява є необґрунтованою, а тому суд відмовляє в її задоволенні.

Позивач звернувся до суду з письмовою заявою, в якій позов підтримує, просить його задовольнити, справу розглянути за його відсутності.

Відповідач повідомлений про дату, час і місце судового засідання належним чином, його представник до суду не з`явився та подав заяву, в якій позовні вимоги не визнав, просить розглядати справу за його відсутності.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши докази у справі, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною першою ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом статті 21 цього Закону права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

За змістом ст.1 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» споживачі природного газу - це фізичні особи (населення), фізичні особи-підприємці та юридичні особи, які відповідно до договору користуються послугами з газопостачання та використовують природний газ для приготування їжі, опалення, підігріву води, а також як паливо або сировину.

Судом встановлено, що позивач проживає в квартирі по АДРЕСА_1 , яка належить їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.09.1996 року, є споживачем природного газу, а відповідач ПАТ «Хмельницькгаз» - Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачання.

У 2017 році в будинку, в якому проживає позивач, відповідачем встановлено загальнобудинковий лічильник газу.

01 жовтня 2020 року позивач подав відповідачеві заяву із вимогою встановити індивідуальний лічильник газу. Відповіддю від 16.02.2020 року відповідач повідомив, що у разі незгоди власника квартири розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок він може встановити в квартирі лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру за власні кошти.

У преамбулі Закону України від 09.11.2017 року № 2189-VIІІ «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 2189-VIІІ), зазначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Згідно з п.1 ч.2 ст.8 Закону № 2189-VIІІ виконавець комунальної послуги зобов`язаний: забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів.

Закон України від 16 червня 2011 року № 3533-VI «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» визначає правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу та здійснення контролю за використанням ресурсів імпортованого природного газу і природного газу власного видобутку.

Відповідно до ст.6 вказаного Закону № 3533-VI суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані: 1) забезпечити встановлення лічильників газу: а) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року (Законом України від 21 грудня 2017 року № 2260-VIII внесено зміни до Закону № 3533-VI і змінено строк встановлення лічильників газу тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року). У разі невстановлення населенню у строки, зазначені у цьому підпункті, лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України. У разі ненадання співвласниками багатоквартирного будинку згоди на встановлення загальнобудинкового лічильника газу суб`єктам господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється; б) для інших споживачів - до 1 липня 2011 року; 2) припинити розподіл природного газу споживачам, які використовують природний газ без його комерційного обліку, у разі відмови таких споживачів від встановлення лічильників газу, а саме: а) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2021 року; б) для інших споживачів - з 1 липня 2011 року.

Зміст статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» свідчить про наявність безумовного обов`язку відповідних суб`єктів господарювання - газорозподільних організацій забезпечити встановлення лічильників для такої категорії споживачів природного газу як населення у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. Разом з тим, таких споживачів не зобов`язано відшуковувати джерела фінансування приладів та робіт, які підлягають встановленню, або забезпечувати цими приладами відповідних суб`єктів господарювання.

При цьому норми цього Закону мають вищу юридичну силу, ніж рішення Національної комісії, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Саме такий правовий висновок про те, що стаття 6 даного Закону визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку, зробила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 листопада 2018 року (справа № 214/2435/17), і відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Отже, встановлення АТ «Хмельницькгаз» в будинку по АДРЕСА_1 , в якому проживає позивач, будинкового приладу обліку природного газу не звільняє відповідача від обов`язку встановити індивідуальний лічильник газу позивачу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню та необхідно зобов`язати акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Хмельницькгаз" встановити безкоштовно індивідуальний лічильник обліку газу споживачу ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

При поданні позову позивач була звільнена від сплати судового збору на підставі ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 76-80, 89, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Зобов`язати акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Хмельницькгаз" встановити ОСОБА_1 безкоштовно індивідуальний лічильник обліку газу за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Хмельницькгаз" на користь держави 840,8 грн судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів до Хмельницького апеляційного суду через Старокостянтинівський районний суд.

У разі проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

відповідач: акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Хмельницькгаз"; місцезнаходження: Хмельницька обл., м. Хмельницький, просп. Миру, 41; .

Суддя