ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1272/21 Справа № 204/642/20 Суддя у 1-й інстанції - Черкез Д. Л. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря - Солодової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 01 жовтня 2020 року у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Структурного підрозділу «Відділ реєстрацій № 10 Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес», Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області про визнання договору купівлі-продажу № 7529/19/001578 від 24.12.2019 року недійсним та застосування наслідків недійсності, шляхом скасування перереєстрації транспортного засобу, витребування транспортного засобу та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2020 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу № 7529/19/001578 від 24.12.2019 року недійсним та застосування наслідків недійсності, шляхом скасування перереєстрації транспортного засобу, витребування транспортного засобу та стягнення моральної шкоди. В обгрунтування позивач посилався на те, що первинно на території України право власності на автомобіль марки Ford Focus, 2004 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , сірого кольору, було зареєстровано 15 січня 2019 року за ОСОБА_2 . В процесі реєстрації транспортного засобу було присвоєно реєстраційний номер НОМЕР_2 . 09 грудня 2019 року позивач виїхав за межі території України. На період своєї відсутності, оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та ключ від автомобіля позивач залишив в сейфі, який знаходиться в квартирі, де він на той час фактично мешкав разом з матір`ю та його рідним братом - відповідачем по справі. Доступ до гаража, де знаходився автомобіль позивача, був у всіх членів родини позивача. Відтак, ОСОБА_1 без жодних перешкод мав доступ до спірного автомобіля. Відповідно ОСОБА_1 незаконно заволодів свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу на спірний автомобіль, ключами від автомобіля та зокрема автомобілем. Від знайомих позивачу стало відомо, що належний йому автомобіль у постійному користуванні брата - ОСОБА_1 , до того реєстраційний номер у автомобіля інший. Перевіривши відомості про власника автомобіля, позивач дізнався про перереєстрацію без його відома та без його згоди автомобіля на нового власника - ОСОБА_1 . Відповідач ОСОБА_3 під час укладання договору купівлі-продажу № 7529/19/001578 від 24.12.2019 року зі Структурним підрозділом «Відділ реєстрацій № 10 ТОВ «Авто Бізнес» діяв незаконно, оскільки договір комісії № 7529/19/001578 від 24.12.2019 року не був підписаний ОСОБА_2 , і ОСОБА_1 це було відомо. Перевірити наявність у ТОВ «Авто Бізнес» прав комісіонера, яких на дату перереєстрації у них не було через відсутність підпису ОСОБА_2 у поданому договорі комісії, це був прямий обов`язок посадової особи РСЦ МВС в Дніпропетровській області, який він не виконав. Враховуючи недійсність договору купівлі-продажу транспортного засобу, приймаючи до уваги те, що посадова особа Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області 26.12.2019 року прийняла до перереєстрації ТЗ не підписаний ОСОБА_2 договір комісії, позивач просив не лише застосувати наслідки недійсності правочину шляхом скасування перереєстрації автомобіля на ОСОБА_1 , а ще й солідарно стягнути з відповідачів моральну шкоду на користь позивача, яку він оцінює у розмірі 30 000,00 грн.

На підставі викладеного, просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу № 7529/19/001578, укладений 24.12.2019 року між Структурним підрозділом «Відділ реєстрацій № 10 ТОВ «Авто Бізнес» та ОСОБА_1 ; скасувати перереєстрацію, проведену 26.12.2019 року Регіональним сервісним центром МВС в Дніпропетровській області (ТСЦ № 1242) автомобіля марки Ford Focus, тип пального - дизельне пальне, 2004 року випуску, тип ТЗ - загальний легковий універсальний-В, VIN-код НОМЕР_1 , сірого кольору, об`єм двигуна 1753, на ОСОБА_1 ; стягнути солідарно з ОСОБА_1 , Структурного підрозділу «Відділ реєстрацій № 10 ТОВ «Авто Бізнес» та Регіонального сервісного центра МВС в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн., а також понесені судові витрати; витребувати у ОСОБА_1 автомобіль марки Ford Focus, тип пального - дизельне пальне, 2004 року випуску, тип ТЗ - загальний легковий універсальний-В, VIN-код НОМЕР_1 , сірого кольору, об`єм двигуна 1753, та передати його ОСОБА_2 .

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 01 жовтня 2020 року позов задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу № 7529/19/001578, укладений 24.12.2019 року між Структурним підрозділом «Відділ реєстрацій № 10 ТОВ «Авто Бізнес» та ОСОБА_1 ; скасовано перереєстрацію, проведену 26.12.2019 року Регіональним сервісним центром МВС в Дніпропетровській області (ТСЦ № 1242) автомобіля марки Ford Focus, тип пального - дизельне пальне, 2004 року випуску, тип ТЗ - загальний легковий універсальний-В, VIN-код НОМЕР_1 , сірого кольору, об`єм двигуна 1753, на ОСОБА_1 ; стягнуто з ОСОБА_1 , Структурного підрозділу «Відділ реєстрацій № 10 ТОВ «Авто Бізнес» та Регіонального сервісного центра МВС в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн., з кожного; витребувано у ОСОБА_1 автомобіль марки Ford Focus, тип пального - дизельне пальне, 2004 року випуску, тип ТЗ - загальний легковий універсальний-В, VIN-код НОМЕР_1 , сірого кольору, об`єм двигуна 1753, та передано його ОСОБА_2 ; вирішено питання щодо судових витрат; в іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та на неправильне застосування норм матеріального права.

Регіональний сервісний центр МВС в Дніпропетровській області своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу, скористався, підтримав апеляційну скаргу, та просив рішення суду - скасувати.

ОСОБА_2 своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу, скористався та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу, не скористалися.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 січня 2019 року за ОСОБА_2 було зареєстровано транспортний засіб Ford Focus, номерний знак НОМЕР_2 , 2004 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , сірого кольору, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Вказаний автомобіль 15 січня 2019 року було первинно зареєстровано на території України, про що зазначено у відповіді Територіального сервісного центру № 1242 РСЦ в Дніпропетровській області № 31/4-1242-10аз від 28 січня 2020 року.

09 грудня 2019 року ОСОБА_2 виїхав за межі території України, що підтверджується відповідною відміткою у паспорті громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_4 , виданому на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також підтверджується відповіддю Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України щодо перетинання державного кордону України, ОСОБА_2 у період з 01 грудня 2019 року по 02 лютого 2020 року, з якої вбачається, що 09 грудня 2019 року о 22.15 год. ОСОБА_2 виїхав з України через пункт пропуску «Малий Березний».

У період з 09 грудня 2019 року по 28 квітня 2020 року ОСОБА_2 безперервно перебував за межами території України та повернувся до України 28 квітня 2020 року, що також підтверджується відповідною відміткою у паспорті громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_4 , виданому на ім`я ОСОБА_2 .

Встановлено, що 26 грудня 2019 року, тобто під час перебування ОСОБА_2 за межами території України, згідно заяви ОСОБА_1 № 253956065 від 26 грудня 2019 року Територіальним сервісним центром № 1242 Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області автомобіль Ford Focus, номерний знак НОМЕР_2 , VIN-код НОМЕР_1 було перереєстровано на нового власника - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також, 26 грудня 2019 року ОСОБА_1 на рахунок РСЦ МВС в Дніпропетровській області було сплачено 588,67 грн. за перереєстрацію колісного транспортного засобу з видачею свідоцтва про реєстрацію та номерних знаків, що підтверджується квитанцією від 26 грудня 2019 року.

Судом встановлено, що підставою для перереєстрації автомобіля Ford Focus, VIN-код НОМЕР_1 , з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 був договір купівлі-продажу № 7529/19/001578 від 24 грудня 2019 року, підписаний між Структурним підрозділом «Відділ реєстрацій № 10 Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес» в особі менеджера ОСОБА_4 , як комісіонером, та ОСОБА_1 , як покупцем.

Згідно умов вказаного договору комісіонер зобов`язався передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити транспортний засіб чи іншу машину, або їх частини, що знаходяться у власності продавця та знятий з обліку (або на обліку) в органах МВС або органах Державного технічного нагляду на території України. Вартість транспортного засобу згідно даного договору 121 270,00 грн.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 28 січня 2020 року видами діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес» () є: 45.19 Торгівля іншими автотранспортними засобами, 46.61 Оптова торгівля сільськогосподарськими машинами й устаткуванням, 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту, 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування.

У вказаному вище договорі також зазначено, що вказаний договір укладений Структурним підрозділом «Відділ реєстрацій № 10 Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес» в особі менеджера ОСОБА_4 на виконання Договору комісії № 7529/19/001578 від 24 грудня 2019 року, укладеного з комітентом.

При цьому встановлено, що договір комісії № 7529/19/001578 від 24 грудня 2019 року був складений від імені ОСОБА_2 , як комітента, та Структурного підрозділу «Відділ реєстрацій № 10 Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес» в особі менеджера ОСОБА_4 , як комісіонера. У вказаному договорі зазначено, що комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за винагороду укласти від свого імені за рахунок комітента договір купівлі-продажу транспортного засобу - Ford Focus, VIN-код НОМЕР_1 , 2004 року випуску, у строк 1 день за ціною 121 270,00 грн.

Встановлено, що договір комісії № 7529/19/001578 від 24 грудня 2019 року був підписаний лише від імені Структурного підрозділу «Відділ реєстрацій № 10 Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес» в особі менеджера ОСОБА_4 , а від імені ОСОБА_2 вказаний договір не підписаний, оскільки як встановлено судом в цей час він перебував за межами території України.

Оскільки 24 грудня 2019 року ОСОБА_2 перебував за межами території України, не підписував та не міг підписати договір комісії № 7529/19/001578 від 24 грудня 2019 року, а також не надавав відповідних доручень іншим особам на вчинення таких дій, враховуючи, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами, суд прийшов до висновку про те, що договір комісії № 7529/19/001578 від 24 грудня 2019 року не був укладений між ОСОБА_2 , як комітентом, та Структурним підрозділом «Відділ реєстрацій № 10 Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес».

Враховуючи те, що воля власника автомобіля ОСОБА_2 не була спрямована на відчуження автомобіля Ford Focus, VIN-код НОМЕР_1 та укладення зі Структурним підрозділом «Відділ реєстрацій № 10 Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес» договору комісії, з урахуванням того, що договір комісії № 7529/19/001578 від 24 грудня 2019 року є неукладеним та Структурний підрозділ «Відділ реєстрацій № 10 Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес» не мав права від свого імені укладати з ОСОБА_1 оспорюваний договір купівлі-продажу автомобіля позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання оспорюваного договору купівлі-продажу недійсним з підстав відсутності волевиявлення власника майна, на підставі ч. 3 ст. 203, ст. 215 ЦК України.

Оскільки перереєстрація спірного автомобіля відбулась на підставі договору купівлі-продажу № 7529/19/001578 від 24 грудня 2019 року, який визнано судом недійсним, з метою приведення сторін у стан, який існував до укладення договору купівлі-продажу, суд дійшов висновку про скасування перереєстрації, проведеної 26 грудня 2019 року Регіональним сервісним центром МВС в Дніпропетровській області (ТСЦ № 1242), автомобіля марки Ford Focus, тип пального дизельне пальне, 2004 року випуску, тип ТЗ загальний легковий універсальний-В, VIN-код НОМЕР_1 , сірого кольору, об`єм двигуна 1753, на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановлено, що на теперішній час автомобіль Ford Focus, 2004 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , зареєстрований за відповідачем - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Оскільки на теперішній час спірний автомобіль зареєстрований за ОСОБА_1 та судом встановлені обставини для визнання оспорюваного правочину недійсним (на підставі якого ОСОБА_1 набув право власності на цей автомобіль), з урахуванням положень ст. 216 ЦК України, суд прийшов до висновку про необхідність витребування у ОСОБА_1 автомобіля марки Ford Focus, тип пального дизельне пальне, 2004 року випуску, тип ТЗ загальний легковий універсальний-В, VIN-код НОМЕР_1 , сірого кольору, об`єм двигуна 1753, та передання його ОСОБА_2 .

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення солідарно з ОСОБА_1 , Структурного підрозділу «Відділ реєстрацій № 10 ТОВ «Авто Бізнес» та Регіонального сервісного центра МВС в Дніпропетровській області на його користь моральної шкоди, суд виходив з наступного.

Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд враховував те, що з вини ОСОБА_1 , Структурного підрозділу «Відділ реєстрацій № 10 Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес», Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області у вказаній справі рухоме майно позивача незаконно вибуло з його власності, позивач був вимушений докладати зусилля для повернення автомобіля у його власність, а також позивач зазнав негативних емоцій та стресу, які знаходяться в причинному зв`язку з діями відповідачів.

Підсумовуючи все вищенаведене, виходячи з засад розумності, справедливості та об`єктивності суд дійшов висновку, що розмір завданої позивачу моральної шкоди пред`явлений до стягнення є завищеним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню зі стягненням з кожного відповідача на користь позивача по 3 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_2 правничу допомогу у вказаній справі надавала адвокат Шчекіч Інна Вікторівна (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 3231 від 19 грудня 2016 року, видане Радою адвокатів Дніпропетровської області), що підтверджується ордером серії ДП № 004 від 30 січня 2020 року та Договором про надання правової допомоги № 148 від 27 січня 2020 року, укладеним між адвокатом Шчекіч І.В. та ОСОБА_2 .

Згідно Акта здачі-приймання виконаних робіт/надання послуг № 1 від 02 січня 2020 року до договору про надання правової допомоги № 148 від 27 січня 2020 року вбачається, що адвокатом Шчекіч І.В. було надано ОСОБА_2 наступні послуги: складено позовну заяву про визнання договору купівлі-продажу № 7529/19/001578 від 24.12.2019 року недійсним та застосування наслідків недійсності, шляхом скасування перереєстрації транспортного засобу, витребування транспортного засобу та стягнення моральної шкоди, а також до подання даного позову була подана заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль та накладення заборони на його відчуження; за виконані роботи клієнт оплачує адвокату гонорар у розмірі 3 000,00 грн.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 34 від 02 лютого 2020 року ОСОБА_2 сплатив адвокату Шчекіч І.В. 3 000,00 грн. на підставі договору про надання правової допомоги № 148 від 27.01.2020 року.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позивачем документально доведений факт понесення витрат на правову допомогу у загальному розмірі 3 000,00 грн., та вказані витрати мають бути стягнуті з відповідачів на користь позивача, тобто по 1000,00 грн. з кожного відповідача (3 000,00 грн. / 3 = 1 000,00 грн.).

Відмовляючи в частині стягнення з відповідачів транспортних витрат на паливо, суд посилався на те, що такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на законі та є безпідставними.

Відмовляючи в частині стягнення витрат на участь представника позивача у судових засіданнях у загальному розмірі 1650,00 грн. (1200,00 + 450,00 = 1650,00), суд виходив з того, що на підтвердження факту понесення позивачем таких витрат стороною позивача не надано суду жодних доказів.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що оскільки договір комісії судом першої інстанції не визнаний недійсним, тому підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу № 7529/19/001578 від 24.12.2019 р. немає. Також, апелянт не погоджується із рішенням суду в частині стягнення моральної шкоди та витрат на правничу допомогу, оскільки на думку апелянта такі вимоги є недоведеними.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта, з наступних підстав.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Отже, згідно зі змістом ст. 1011 ЦК України комісіонер діє в чужих інтересах, але від власного імені, тобто є самостійною стороною в правочині.

Предметом договору комісії виступає діяльність комісіонера, тобто послуга, що ним надається.

Законом можуть бути встановлені особливості договору комісії щодо окремих видів майна (ст. 1028 ЦК України).

Згідно зі статтею 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти: правочини між юридичними особами; правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Отже, договір комісії в даному випадку має бути вчинений у письмовій формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як було встановлено судом першої інстанції, підставою для перереєстрації автомобіля Ford Focus, VIN-код НОМЕР_1 , з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 був договір купівлі-продажу № 7529/19/001578 від 24 грудня 2019 року, підписаний між Структурним підрозділом «Відділ реєстрацій № 10 Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес» в особі менеджера ОСОБА_4 , як комісіонером, та ОСОБА_1 , як покупцем.

Також встановлено, що договір комісії № 7529/19/001578 від 24 грудня 2019 року був складений від імені ОСОБА_2 , як комітента, та Структурного підрозділу «Відділ реєстрацій № 10 Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес» в особі менеджера ОСОБА_4 , як комісіонера. Згідно вказаного договору, комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за винагороду укласти від свого імені за рахунок комітента договір купівлі-продажу транспортного засобу - Ford Focus, VIN-код НОМЕР_1 , 2004 року випуску, у строк 1 день за ціною 121 270,00 грн.

Однак, договір комісії № 7529/19/001578 від 24 грудня 2019 року був укладений з порушенням положень ст. 208 ЦК України, оскільки підписаний лише від імені Структурного підрозділу «Відділ реєстрацій № 10 Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес» в особі менеджера ОСОБА_4 , а від імені ОСОБА_2 вказаний договір не підписаний.

Враховуючи вищезазначене, а також те, що 24 грудня 2019 року ОСОБА_2 перебував за межами території України, не підписував та не міг підписати договір комісії № 7529/19/001578 від 24 грудня 2019 року, а також не надавав відповідних доручень іншим особам на вчинення таких дій, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що договір комісії № 7529/19/001578 від 24 грудня 2019 року не був укладений між ОСОБА_2 , як комітентом, та Структурним підрозділом «Відділ реєстрацій № 10 Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес».

У зв`язку з цим, правильним є висновок суду першої інстанції про недійсність договору купівлі-продажу № 7529/19/001578 від 24 грудня 2019 року автомобіля Ford Focus, VIN-код НОМЕР_1 , оскільки Структурний підрозділ «Відділ реєстрацій № 10 Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Бізнес» не мав повноважень від свого імені укладати вказаний договір з ОСОБА_1 .

Відповідно, суд першої інстанції вірно застосував наслідки недійсності правочину, скасував перереєстрацію та витребував у ОСОБА_1 спірний автомобіль та передав його ОСОБА_2 .

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині визначення суми, яка підлягає відшкодуванню у рахунок моральної шкоди, виходячи з наступного.

У частині 2 статті 216 ЦК України визначено, що якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 2 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Встановивши безпосередній причинний зв`язок між діями відповідачів та завданою позивачу моральною шкодою, що призвело до душевних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з порушенням його права власності на автомобіль, яке виразилось у незаконному позбавленні позивача такого права власності всупереч його волі, колегія суддів приходить до висновку щодо обгрунтованості покладення на відповідачів відповідальності за заподіяну позивачу моральну шкоду, розмір відшкодування якої визначено судом першої інстанції з додержанням засад розумності і справедливості.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина друга статті 141 ЦПК України).

Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавець покладає обов`язок відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу на відповідача, коли рішення ухвалено на користь позивача. При цьому позивачу не надається права обирати з яких співвідповідачів слід стягувати витрати на професійну правничу допомогу, оскільки вони покладаються на всіх співвідповідачів.

У частині четвертій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 34-47 Додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що:

«обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У справі, яка переглядається, колегія суддів встановила, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу було надано: свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 3231 від 19 грудня 2016 року, видане Радою адвокатів Дніпропетровської області, ордер серії ДП № 004 від 30 січня 2020 року (том 1 а.с. 5) та Договір про надання правової допомоги № 148 від 27 січня 2020 року, укладеним між адвокатом Шчекіч І.В. та ОСОБА_2 (том 1 а.с. 9).

Згідно Акта здачі-приймання виконаних робіт/надання послуг № 1 від 02 січня 2020 року до договору про надання правової допомоги № 148 від 27 січня 2020 року вбачається, що адвокатом Шчекіч І.В. було надано ОСОБА_2 наступні послуги: складено позовну заяву про визнання договору купівлі-продажу № 7529/19/001578 від 24.12.2019 року недійсним та застосування наслідків недійсності, шляхом скасування перереєстрації транспортного засобу, витребування транспортного засобу та стягнення моральної шкоди, а також до подання даного позову була подана заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль та накладення заборони на його відчуження; за виконані роботи клієнт оплачує адвокату гонорар у розмірі 3000,00 грн. (том 1 а.с. 26).

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 34 від 02 лютого 2020 року ОСОБА_2 сплатив адвокату Шчекіч І.В. 3 000,00 грн. на підставі договору про надання правової допомоги № 148 від 27.01.2020 року (том 1 а.с. 24).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність факту понесення витрат на правову допомогу у загальному розмірі 3000,00 грн., які мають бути стягнуті з відповідачів на користь позивача.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 р.).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 01 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова