справа № 165/212/21
провадження №2/165/266/21
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Ференс-Піжук О.Р.,

за участю секретаря Пилипчук М.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні суду в місті Нововолинську справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

22.01.2021 ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.03.2019, посвідченого приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Книш В.А Вказує, що у вказаній житловій квартирі, окрім неї та її неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , з 24 грудня 2019 року зареєстроване місце проживання колишнього чоловіка ОСОБА_2 , який є відповідачем по справі. Зазначає, що відразу ж після реєстрації відповідача у квартирі фактичні шлюбні відносини між ними припинилися. Відповідач з власної ініціативи залишив сім`ю і переїхав проживати до своїх батьків, де проживає по даний час. Зазначає, що рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 10.04.2020 шлюб між сторонами розірвано. Фактично відповідач не проживає в даному приміщенні більше одного року, не приймає участі в утриманні житла, оплаті комунальних послуг. Речей відповідача у квартирі не має, будь-якого інтересу до житла він не виявляє, намірів проживати в ньому не має. Позивач змушений нести витрати з оплати нарахувань за комунальні послуги, які проводяться через наявність реєстрації відповідача в її житлі. Формальна реєстрація ОСОБА_2 в квартирі, яка належить позивачу на праві приватної власності, обмежує її право власності, перешкоджає в повній мірі користуватися та розпоряджатися цим майном, також унеможливлює оформити субсидію, а тому вважає, що є всі підстави визнати відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням.

У підготовче засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, подала суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 в підготовче засідання не з`явилися, відповідач подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Не заперечує щодо задоволення позову та ухвалення рішення на підставі ч. 4 ст. 206 ЦПК України.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як зазначено в ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, в суді встановлено, що колишній чоловік позивача ОСОБА_2 понад один рік без поважних причин відсутній по місцю постійного проживання, і не належить до переліку осіб, за яким, у відповідності до ст.71 ЖК України, зберігається житло понад зазначений строк.

Судом не встановлено поважних причин відсутності відповідача у спірній квартирі, а тому суд визнає ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, відповідно до вимог ст.405 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Враховуючи визнання позову відповідачем, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що право позивача є порушеним і підлягає судовому захисту шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Позивач при подачі позову до суду сплатила судовий збір в розмірі 908 грн., що підтверджується документально (а.с.1).

З огляду на те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, у відповідності зі ст.ст. 141, 142 ЦПК України слід повернути позивачу з державного бюджету 454 грн. судового збору, сплаченого при поданні позову, решту судового збору в розмірі 454 грн. стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 12, ст. 13, ст. 141, ст. 142, ст. 200, ч.4 ст. 206, ст. 263, ст. 264 ЦПК України, на підставі ст. 405 Цивільного кодексу України, ст. 150 ЖК України - суд,

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності.

Стягнути з ОСОБА_2 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

Повернути позивачу ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого 20.01.2021 за квитанцією № 144 в сумі 908 грн., що становить 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Оригінал квитанції № 144 від 20.01.2021 знаходиться в матеріалах цивільної справи №165/212/21.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий підпис О.Р. Ференс-Піжук