КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 листопада 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Мостової Г.І., Олійника В.І.,

за участю секретаря: Карпенка В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрмедпром» в особі В.о. генерального директора Ястремського Володимира Петровича на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року про відмову у відкритті провадження у справі позовом Публічного акціонерного товариства «Укрмедпром» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання правочинів недійсними,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2021 року ПАТ «Укрмедпром»» звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання правочинів недійсними.

Просить визнати недійсним договір про надання поворотної фінансової допомоги № 1 від 31.07.2019 року., укладений із фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 ; визнати недійсним договір про надання поворотної фінансової допомоги № 2 від 03.09.2019 року, укладений із фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 ; визнати недійсним договір про надання поворотної фінансової допомоги № 3 від 03.10.2019 року., укладений із фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року відмовлено у відкритті провадження за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрмедпром» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання правочинів недійсними.

Не погоджуючись з ухвалою суду позивач - апелянт Публічне акціонерне товариство «Укрмедпром» в особі В.о. генерального директора Ястремського Володимира Петровича подав апеляційну скаргу, просить її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Зазначає, що оскаржувана ухвала є необґрунтована і незаконна, постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з неповним з`ясуванням судом обставин справи, що мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що правовідносини, щодо укладання, виконання, недійсності договорів є цивільними, які є підсудні судам відповідно до ч. ст. 19 ЦПК України. У разі якщо такі цивільні правовідносини обтяжуються «господарським елементом» вони набувають статусу господарських, й лише тоді є підсудними господарським судам, відповідно до ст.. 20 ГПК України.

Окрім того, вказує, що з самих оспорюваних договорів та позову випливає, що ОСОБА_1 укладав договори, не як фізична особа - підприємець, а як фізична особа.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які спори, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Разом з тим при визначенні юрисдикційної належності справи, окрім предмета спору, приймається до уваги також його суб`єктний склад.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 20 ГПК України справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Згідно ст.20 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить визнати недійсним договір про надання поворотної фінансової допомоги № 1 від 31.07.2019 року., укладений із фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 ; визнати недійсним договір про надання поворотної фінансової допомоги № 2 від 03.09.2019 року, укладений із фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 ; визнати недійсним договір про надання поворотної фінансової допомоги № 3 від 03.10.2019 року., укладений із фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .

В той же час, на думку апелянта, спір у даній справі виник з цивільних правовідносин, а тому відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України повинен розглядатися у порядку цивільного судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що даний спір підвідомчий господарському суду. Позивачу роз`яснено право на звернення з вищевказаними вимогами в порядку господарського судочинства до відповідного господарського суду.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 3 постанови № 3 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз`яснив, що суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є: по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Як зазначається в пункті 3.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24.10.2011 р. «Про деякі питання підвідомчості та підсудності справ господарським судам» господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: 1) участь у спорі суб`єкта господарювання; 2) наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; 3) відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Частиною другою статті 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу, у тому числі й фізичні особи, які не є підприємцями.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що відмовляючи у відкритті провадження місцевий суд обґрунтовано виходив з того, що спір підвідомчий господарському суду та з огляду на пункт 1 частини першої статті 20 ГПК України, розгляд цієї справи відноситься до юрисдикції господарських судів, оскільки предметом позову є оспорювання господарської угоди, при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду подібних справ визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір. Суб`єктний склад спірних правовідносин є формальним критерієм, який має бути оцінений належним судом.

Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 серпня 2019 року у справі № 646/6644/17 (провадження № 14-352цс19).

Із справи слідує, що між позивачем та відповідачами існує спір щодо визнання недійсним правочину, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин, колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції правильно встановивши обставини спору, вірно встановив предмет договору та вид правовідносин, а також, законодавство, що їх регулює і дійшов обґрунтованого висновку про повернення позову.

Доводи апелянта, викладені у апеляційній скарзі не спростовують висновки суду першої інстанції, оскільки зводяться лише до переоцінки доказів та тлумачення норм права на власний розсуд.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, тому ухвалу суду, відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрмедпром» в особі В.о. генерального директора Ястремського Володимира Петровича залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 12 листопада 2021 року

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: В.І. Мостова

В.І. Олійник