Номер провадження: 22-ц/813/8385/21
Номер справи місцевого суду: 495/5544/17
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2021 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Правекс-Банк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Правекс-Банк» на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 квітня 2021 року у складі судді Прийомової О.Ю.,

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року ПАТ КБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є АТ «Правекс- Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором №1046-002/06Р від 19.07.2006, в якому просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом за кредитним договором у розмірі 29418,78 доларів США, з яких: кредит 22774,86 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12.01.2016 становить 535308,62 грн, проценти 345,42 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12.01.2016 становить 8118,88 грн, прострочені проценти 6298,5 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12.01.2016 становить 148042,24 грн; а також просило стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 10372,04 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 19.07.2006 між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк» наразі АТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1046-002/06Р, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 44000 доларів США строком до 19.07.2019 зі сплатою 12% річних. В якості забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором № 1046-002/06Р, між Банком та ОСОБА_2 21.07.2006 укладений договір поруки №1046-002/06Р. За умовами вказаного договору поруки поручитель зобов`язався нести солідарну майнову відповідальність перед банком за виконання позичальником в повному обсязі зобов`язань за кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом. Всупереч вимогам наведених вище договорів, відповідачі несвоєчасно виконували свої обов`язки, у зв`язку із чим утворилась заборгованість.

25.10.2017 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області ухвалено заочне рішення. Позов ПАТ КБ «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором № 1046-002/06Р від 19.07.2006 в сумі 29418,78 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12.01.2016 еквівалентно 691469,74 грн та складається з: кредит 22774,86 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12.01.2016 становить 535308,62 грн, проценти 345,42 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12.01.2016 становить 8118,88 грн, прострочені проценти 6298,5 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12.01.2016 становить 148042,24 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» судовий збір у розмірі 10372,04 грн.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.03.2018 заяву ОСОБА_2 про скасування заочного рішення по цивільній справі за позовом ПАТ КБ "Правекс-Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволено частково. Поновлено ОСОБА_2 строк для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Заочне рішення Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 жовтня 2017 року по цивільній справі за позовною заявою ПАТ КБ "Правекс-Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу скасовано, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 квітня 2021 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, АТ «Правекс-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати і постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а судові витрати покласти на відповідачів.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що за договором кредиту, яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту 19.07.2019, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі- не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які за законом мають підтверджуватися певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доводи позичальника з приводу того, що після прострочення позичальником погашення заборгованості кредитний договір вважається припиненим в силу п.4.4 такого договору, не заслуговують на увагу, адже ґрунтуються на помилковому розумінні приписів кредитного договору. Отже, хоча сторони спірних кредитних правовідносин і врегулювали у кредитному договорі (п.4.4) питання зміни строку виконання основного зобов`язання, умова настання такої зміни - коштами в даному випадку відсутня. Закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Відмовляючи в задоволені позову оскаржуваним рішенням від 07 квітня 2021 року, суд зазначив, що ОСОБА_1 просить відмовити в задоволенні позову, та застосувати при цьому строк позовної давності. Далі за текстом оскаржуваного рішення суд аналізує, що є строками і термінами та викладає спірну (з точки зору скаржника) позицію щодо дострокового припинення кредитного договору та не вчасним зверненням внаслідок цього до суду з позовом. Але суд не вивчає, не аналізує та не робить висновків стосовно самої суті спору. Фактично, якщо суд мав зробити висновок перш за все саме стосовно суті позовних вимог, дійти висновку про їх обґрунтованість, та тільки потім розглянути питання відмови в задоволенні позову внаслідок пропущеного (як вважає суд) строку позовної давності. Але в оскаржуваному рішенні цього не зроблено, а тому воно прийнято не у відповідності до матеріалів справи, без розгляду фактичних правовідносин сторін, та з порушеннями норм матеріального та процесуального права.

12.07.2021 представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надав суду відзив на апеляційну скаргу та просив її залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Відзив обґрунтований тим, щопозовна заява підписана неправомочною особою, що також є підставою для відмови у задоволені позовної заяви. Банк, у порушення встановлених договором умов погашення заборгованості і сплати відсотків, письмово не повідомив позичальника про припинення договору, не звернувся до третейського суду та не надав доказів про ліквідацію, реорганізацію та інше щодо вказаного суду. Твердження апелянта про те, що надсилати повідомлення це право банка, а не зобов`язання, спростовуєтеся текстом договору, де у тому разі вказані усі права та зобов`язання сторін. Про те, що ПАТ КБ «Правекс-банк» було реорганізовано у АТ «Правекс-Банк» позивачу було відомо ще у 2018 році до закриття підготовчого засідання по справі, однак, ніяких заяв з цього приводу до суду не надійшло, а тільки після пояснень суду та відповіді на питання представника відповідачів щодо реорганізації банку, до суду 23.11.2020 надійшла заява про заміну позивача. Позивач, у порушення вимог ЦПК України не додав до суду доказів направлення копії заяви та доданих документів відповідачам. Крім того, у заяві відсутні вказівки на причини не подання наданої заяви та документів до закриття підготовчого засідання, немає прохання до суду визнати підстави не надання доказів поважними, немає правового обґрунтовування для задоволення заяви, тобто, відсутні посилання на вимоги ЦПК України щодо доручення доказів, наданих з порушенням порядку та строків їх надання.

Сторони в судове засідання 21.12.2021 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу без участі сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 29.12.2021.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Матеріали справи свідчать, що 19.07.2006 між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк», наразі АТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1046-002/06Р відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 44 000 доларів США для споживчих цілей, а також з метою оплати страхових платежів згідно з договорами страхування нерухомого майна, строком з 19.07.2006 до 19.07.2019 зі сплатою 12% річних (п.1.1., 1.2. Договору).

Згідно з п.4.1. договору позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом рівними частинами в сумі 283 долара США щомісяця, до 10 числа наступного місяця.

Відповідно до п. 4.2 договору відсотки за користування кредитом підлягають сплаті щомісяця (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) у строк до 10 числа місяця. Наступного за місяцем нарахування відсотків, а також у момент повернення кредиту, зазначений у п. 1.2 даного договору.

21.07.2006 в якості забезпечення виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором, між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки №1046-002/06Р, з якого вбачається, що поручитель у порядку та на умовах, передбачених даним договором, зобов`язався нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором №1046-002/06Р від 19.07.2006 та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки /штрафу, пені/, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 19.07.2019 у розмірі 44 000 доларів США та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості.

Неналежне виконання позичальником умов кредитного договору призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 12.01.2016 становить 29 418,78 доларів США, з яких: кредит 22 774,86 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12.01.2016 становить 535 308,62 грн, проценти 345,42 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12.01.2016 становить 8 118,88 грн, прострочені проценти 6 298,5 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12.01.2016 становить 148 042,24 грн.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачі подали заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Визначення поняття "зобов`язання" міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як "строк договору", так і "строк (термін) виконання зобов`язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України строк виконання кожного щомісячного зобов`язання спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом статей 256, 267 ЦК України суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, визначені у статті 554 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України).

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (частина четверта статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати.

З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред`явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

У кредитному договорі в силу положень статті 627 ЦК України про свободу договору сторони можуть встановити як строк дії договору, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням заборгованості.

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

За обставинами даної справи, поряд з установленням строку дії договору (з 19.07.2006 до 19.07.2019, п.1.2 договору) сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

У пункті 4.4 кредитного договору сторони погодили, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом або/та за сплатою відсотків за користування кредитом строк користування кредитом, зазначений у п. 1.2 даного договору, припиняється достроково, на 10 день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом банк письмово повідомляє позичальника.

Отже, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення кредиту, тобто підстави зміни строку виконання основного зобов`язання.

Аналіз змісту пункту 4.4 кредитного договору дає підстави для висновку, що безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання є виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості, а не направлення банком письмового повідомлення позичальнику про припинення строку користування кредитом, так як у такому повідомленні банк не вимагає дострокового виконання зобов`язань, а лише повідомляє про припинення строку користування кредитом.

Виходячи з наведеного, у разі прострочення виконання позичальником своїх зобов`язань відбувається автоматична зміна строку виконання основного зобов`язання та така зміна не залежить від волевиявлення однієї зі сторін.

Отже, сторони договору визнали безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання саме виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості, а не направлення банком письмового повідомлення позичальнику про припинення строку користування кредитом, і така зміна не залежить від волевиявлення однієї зі сторін.

Аналогічні висновки містяться у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 червня 2020 року (провадження N61-14987св19), постановленій за результатами касаційного розгляду справи N138/240/16-ц, де умовами пункту 9.2 кредитного договору, укладеного АТ "Правекс-Банк" та позичальником також встановлювалось, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування кредитом, строк користування кредитом припиняється достроково на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом банк письмово повідомляє позичальника. Тобто сторони врегулювали у договорі питання дострокового повернення кредиту-зміну строку виконання основного зобов`язання.

Враховуючи, що на підставі п.4.4 кредитного договору строк користування кредитом припинився достроково, останній платіж за тілом кредиту здійснено 13.10.2012, а за відсотками 03.02.2014, проте з даним позовом банк звернувся 16.07.2017 (дата відмітки на поштовому конверті), тому вимоги банку є обґрунтованими в частині стягнення тіла кредиту та відсотків до зміненої дати закінчення строку кредитування, проте в їх задоволенні слід відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності, про застосування якої відповідачі заявляли у суді першої інстанції.

За вказаних обставин помилковими слід вважати посилання апелянта на те, що хоча сторони і врегулювали в п. 4.4 кредитного договору питання зміни строку виконання основного зобов`язання, умова настання такої зміни письмове повідомлення банку позичальнику про припинення строку користування грошовими коштами-в даному випадку відсутня, а тому банком не пропущений строк позовної давності, при цьому з вказівкою на висновок, сформульований Верховним Судом у постанові від 05 лютого 2020 року у справі N534/711/16.

Разом з тим у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, які нараховано банком після закінчення строку кредитування, слід відмовити за їх необґрунтованістю, оскільки таке право кредитодавця припинилося після зміни строку виконання зобов`язань на підставі пункту 4.4 кредитного договору.

Так як за умовами пункту 4.4 кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення, тобто з 10.03.2014, то після зміни строку виконання зобов`язання (10.03.2014) усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, оскільки за вимогою пункту 4.4 кредитного договору позичальник зобов`язаний був повернути кредит у повному обсязі до вказаної дати.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 листопада 2016 року у справі N 6-1174цс16.

Крім того, за умовами договору поруки №1046-002/06Р від 21.07.2006, останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 19.07.2022.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України).

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (частина четверта статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред`явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі N 6-2662цс15).

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Отже, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення заборгованості за платежами, які позичальник був зобов`язаний згідно з умовами кредитного договору вносити періодично, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Проте, якщо кредитор змінює строк виконання основного зобов`язання, позовна давність обчислюється від цієї дати. В такому разі кредитор зобов`язаний пред`явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

У даній справі банк звернувшись з позовом до поручителя 16.07.2017 пропустив річний строк звернення з вимогою до поручителя, що є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості з поручителя, у зв`язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя внаслідок припинення поруки.

На вищенаведене суд першої інстанції уваги не звернув, своїх висновків належним чином не вмотивував, лише вказав, що дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності з урахуванням останніх платежів, висновків щодо відмови в задоволенні позову до поручителя не обґрунтував.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, оскаржене рішення змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови, в решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Правекс-Банк» задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 квітня 2021 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови, в решті залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 29.12.2021.

Головуючий:

Судді: