Дата документу 28.12.2021 Справа № 332/3153/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №332/3153/20 Головуючий у 1 інстанції Марченко Н.В.
Провадження № 22-ц/807/3864/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Крилової О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Заводському району про зміну рішення суду про стягнення аліментів на утримання дітей та стягнення аліментів на утримання дітей з матері, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Заводському району про зміну рішення суду про стягнення аліментів на утримання дітей та стягнення аліментів на утримання дітей з матері.

В обґрунтування позову зазначено, що від шлюбу із ОСОБА_1 має трьох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя у справі № 332/2162/15-ц від 31.08.2015 року було визначено місце проживання всіх дітей разом із матір`ю за місцем її проживання: АДРЕСА_1 .

За рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя у справі № 332/3082/14ц він виплачує на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % від суми прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Станом на день звернення до суду він проживає разом із синами: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 .

У зв`язку із цим, просить змінити розмір аліментів, який встановлений рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06.08.2014 року; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до досягнення нею повноліття у розмірі 1/6 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення ОСОБА_3 повноліття у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також стягнути з відповідача понесені ним судові витрати.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дати набрання законної сили рішення суду.

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити в частині, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішення законної сили. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

ОСОБА_2 надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвами про народження.

За рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06.08.2014 року з ОСОБА_2 стягуються аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/2 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % від суми прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

31 серпня 2015 року рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя у справі № 332/2162/15-ц було визначено місце проживання дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 разом із матір`ю ОСОБА_1 за місцем її проживання: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки відповідального секретаря приймальної комісії від 31.08.2020 року та характеристики студента групи М.710 ОСОБА_3 зарахований та навчається на машинобудівному факультеті Національного університету «Запорізька політехніка» з жовтня 2020 року.

Згідно довідки директора КЗ «Запорізька спеціалізована загальноосвітня школа-інтернат спортивного профілю» ЗОР № 127/01-28 від 05.10.2020 року та характеристики учня ОСОБА_4 навчається у КУ «ЗСЗШІСП» ЗОР з сьомого класу.

З акту ОСББ «Добробут 25» вбачається, що в квартирі АДРЕСА_3 зареєстрований ОСОБА_2 . З липня 2020 року за даною адресою став проживати ОСОБА_4 , 2005 р.н., а з жовтня 2020 року ОСОБА_3 , 2003 р.н. Також за даною адресою мешкає ОСОБА_6 ,1975 р.н. (а.с. 30).

Згідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності громадянам: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по ј кожному (а.с. 31).

Згідно з ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частина 2 статті 182 СК України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Встановлено, що рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя у справі № 332/3082/14ц від 06.08.2014 року з ОСОБА_2 стягуються аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/2 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % від суми прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Згідно ч.2 ст.154 СК України, батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень.

За приписами ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Положеннями статей 141, 153 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст. 157 СК України.

Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Згідно ч.1 ст. 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч.5 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Встановлено, що ОСОБА_1 з дітьми ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 проживала за адресою АДРЕСА_1 .

ОСОБА_10 (з липня 2020 року) та ОСОБА_11 (з жовтня 2020 року проживають у м. Запоріжжі з батьком, у зв`язку з навчанням в учбових закладах, у квартирі, що належить їм кожному по ј.

Факт зміни місця проживання дітей не є підтвердженням того, що саме батько утримує дітей, годує та одягає.

Звертаючись до суду з позовом позивач посилався на те, що станом на день звернення до суду він проживає разом із синами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд не повно та не всебічно вивчив обставини справи та не надав їм належної оцінки.

Поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що батько дітей згідно інформації ВДВС Заводського району м. Запоріжжя мав борги зі сплати аліментів, аліменти сплачував не регулярно, борги станом на день звернення до суду не погашені.

Крім того, ОСОБА_2 не доведено, що саме на його утримання перебувають двоє синів.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції в якості свідків були допитані діти ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , які пояснили, що проживають у м. Запоріжжі в квартирі АДРЕСА_3 яка належить їм по ј на праві власності кожному у зв`язку з навчанням. На період канікул , вихідних та святкових днів вони з братом приїжджають до м. Приморськ де мешкають за місцем проживання своєї матері. Батько мешкає у м. Маріуполі у зв`язку проходженням служби у військовій частині. Приблизно два рази на рік батько приїжджає до м. Запоріжжя. Вони з братом знаходяться на повному утримані матері, яка купує їм одяг. Учбове приладдя, продукти харчування тощо. Батько іноді допомагає грошима та сплачує аліменти, які мати переводить їм на картковий рахунок.

Колегія суддів звертає увагу на те, що факт проживання дітей разом з батьком, який постійно відсутній за місцем проживання, у зв`язку з трудовими обов`язками та перебування в іншому місті, не свідчить про те, що батько приймає участь у житті дітей, приймає участь у вихованні та забезпечує всім необхідним.

Суд на вказане уваги не звернув, та прийняв рішення, яким фактично припинив стягнення з батька аліментів.

Встановлено, що ОСОБА_12 досяг повноліття, а відповідно і стягнення на його утримання аліментів за виконавчим листом припиняється автоматично.

Проте, прийнятим судовим рішенням порушено права неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , який є неповнолітнім та потребує допомоги як з боку матері так і батька.

Відмовляючи у стягненні аліментів на ОСОБА_4 з батька на користь ОСОБА_1 суд не надав мотивів та не обґрунтував, на підставі саме чого, слід дитину позбавити аліментів, при цьому відмовивши і в стягненні аліментів на ОСОБА_8 з матері.

При цьому судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_12 та ОСОБА_4 проживають в квартирі, яка належить їм та батькам на праві спільної часткової власності, а також є зареєстрованим місцем проживання позивача, однак останній знаходиться у відрядженні у м. Маріуполі або місцем знаходження військової частини в м.Краматорськ, де він служить за контрактом, а отже, фактично, діти не знаходяться на його утриманні.

З виписок по картковим рахункам ОСОБА_4 , ОСОБА_3 вбачається, що в більшості випадків гроші на рахунки синів перераховує мати ОСОБА_1 , а з довідки секретаря Приморської міської ради вбачається, що на період канікул, вихідних та святкових днів сини ОСОБА_4 та ОСОБА_12 проживають за зареєстрованим та фактичним місцем проживання матері ОСОБА_1 (а.с. 164), а отже підстав для стягнення аліментів на утримання синів на користь позивача суд не вбачає.

Аналізуючи надані сторонами докази у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем не надано достатніх доказів щодо наявності підстав для зміни розміру присуджених до стягнення з нього аліментів, а наведені останнім доводи, на думку колегії суддів, не є передбаченими законом обставинами, що свідчать про наявність у позивача підстав, з якими законодавець пов`язує зміну розміру стягуваних аліментів.

Позивачем не доведено суду, що ОСОБА_8 та ОСОБА_11 перебувають на його повному утримані.

Стягнення аліментів на ОСОБА_7 , який досяг повноліття за виконавчим листом припиняється автоматично.

Проживання синів за однією адресою з батьком не є підставою для звільнення батька від сплати аліментів, оскільки вони проживають в квартирі як належить їм по ј кожному та по ј частині матері та батьку. Проживання в м. Запоріжжі дітей зумовлено навчанням, проте на вихідні, святкові дні та канікули діти приїжджають до м. Приморськ та проживають з матір`ю.

Таким чином, посилання позивача на вказані вище обставини не приймаються колегією суддів, оскільки за змістом ст.192 СК України у системному зв`язку із положеннями ст.182 СК України, при вирішенні питання про зміну розміру аліментів, що стягуються на утримання неповнолітньої дитини, суд зобов`язаний виходити з пріоритету інтересів дитини.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст.ст. 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як установлено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність позовних вимог та наявність підстав для скасування рішення суду згідно з вимогами п.2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України та прийняття нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України ОСОБА_1 має право на компенсацію позивачем суми судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги у розмірі 1261,20 грн.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2021 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Заводському району про зміну рішення суду про стягнення аліментів на утримання дітей та стягнення аліментів на утримання дітей з матері відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1261,20 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді: