ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8728/21 Справа № 932/8812/20 Суддя у 1-й інстанції - Куцевол В. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Городничої В.С.,

суддів Лаченкової О.В.,Петешенкової М.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 березня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідач звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 13.05.2011 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач своїм підписом підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», які викладені на сайті Банку, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Позивач, свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 19.05.2020 року виникла заборгованість за кредитним договором перед банком у розмірі 38 197,35 грн, яка складається: 33 707,89 грн - заборгованості за тілом кредиту в т.ч. 00,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту; 33 707,89 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 4 489,46 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нарахована комісія.

На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь вищевказану заборгованість та судові витрати.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 березня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 13.06.2011 року №б/н у розмірі 500,00 грн.

Вирішено питання стосовно судових витрат.

Не погодившись з даним рішенням суду позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги АТ КБ "ПриватБанк" посилався на те, що судом не взято до уваги, що відповідач був ознайомлений з умовами кредитного договору та погодився з ними, що засвідчив своїм підписом у анкеті-заяві.

Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористався.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що 13.05.2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг шляхом заповнення відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Встановлено, що 13.05.2011 року відповідачу було відкрито кредитний рахунок та видано кредитну картку з кредитним лімітом в розмірі 500,00 грн.

У зв`язку з тим, що відповідач неналежно виконував свої зобов`язання, станом на 19.05.2020 року утворилась заборгованість у розмірі 38 197,35 грн, яка складається із: заборгованості за просточеним тілом кредита 33 707,89 грн; заборгованість за простроченими відсотками 4 489,46 грн;

Судом першої інстанції встановлено, що на підтвердження позовних вимог позивачем надано: розрахунок заборгованості, виписку по рахунку, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, довідку про видані картки, копію заяви позичальника, витяг з Тарифів, витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг» у редакції, що діяли на момент підписання, копію наказу банку щодо затвердження « Умов та Правил надання банківських послуг» у редакції, що діяли на момент підписання заяви, копію документа, що посвідчує особу відповідача.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції посилався на те, що позивачем доведено факт видачі відповідачу кредиту виключно на суму 500,00 грн, що підтверджується наданою банком анкетою-заявою.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" в частині стягнення відсотків по кредиту, суд першої інстанції виходив із недоведеності та необгрунтованості позовних вимог в цій частині, зокрема з того, що наданий до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку не містить підпису відповідача, а тому не визнається судом належним, допустимим та достатнім доказом ознайомлення відповідача з вказаними Умовами та тарифами, а також доказом погодження сторонами істотних умов кредитного договору в письмовій формі, як це передбачено нормами ст.ст. 207,1055 ЦК України.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У позовній заяві АТ КБ "ПриватБанк" просило стягнути з відповідача заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 4 489,46 грн.

Ізнаданої банком Довідки про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, 55 днів пільгового періоду, вбачається, що в ній дійсно зазначені умови нарахування процентів за користування кредитними коштами, де базова процентна ставка за кредитом становить 2,5% на місяць на залишок заборгованості, тобто 30% річних, та містить застереження, що у разі порушення позичальником термінів платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більше ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту.

Із розрахунку заборгованості, наданого банком, вбачається, що заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом становить 4 489,46 грн.

Згідно з частиною третьою статті 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Також, колегія суддів зауважує, що порядок застосування змінюваної процентної ставки визначений ч. 4-6 ст. 1056-1 ЦК України.

Зокрема, договором має бути врегульовано періодичність збільшення процентної ставки, умови і порядок такого збільшення, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, максимальний розмір збільшення процентної ставки. Повідомлення про збільшення відбувається письмово, не пізніше ніж за 15 днів до дати збільшення.

Однак, позивачем не було дотримано вказаних вимог закону при укладанні договору з відповідачем, а тому не можна вважати, що сторонами було узгоджено право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, збільшувати процентну ставку.

Як зазначено в правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року у справі № 6-1374цс17, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Такої ж позиції притримується Верховний Суд в своїй постанові від 28 березня 2018 року у справі № 389/3409/16-ц.

Колегія суддів вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ "ПриватБанк" процентів за користування кредитом, нарахованих за підвищеною процентною ставкою понад 30 % річних, оскільки банк не надав до суду жодного належного доказу узгодження сторонами процентної ставки на рівні вищому ніж 30% річних та підстав її підвищення, також не надано жодного доказу сповіщення відповідача про збільшення процентної ставки, що є прямим порушенням вимог ст. 1056-1 ЦК України.

Проте, з матеріалів справи вбачається зміна розміру фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку позивачем з 01 вересня 2014 року до 34,8 % на прострочену заборгованість, яка є нікчемною, оскільки відсутні докази того, що збільшення розміру процентної ставки погоджено із відповідачем.

Заборгованість по процентам за користування кредитом з накопичувальним підсумком за період з 13 травня 2011 року по 29 серпня 2014 року (до неправомірного підвищення процентної ставки) становила 187,30 грн, тому саме ця сума процентів за користування кредитом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 500 грн, виходячи з наступного.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Так, в анкеті-заяві від 13.05.2011 року сума кредитного ліміту зазначена у розмірі 500,00 грн.

Однак, відповідно до довідки банку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 кредитний ліміт по ній змінювався, 13.05.2011 року встановлений кредитний ліміт у розмірі 300,00 грн; 13.05.2011 року збільшено до 500, 00 грн; 16.09.2011 року - збільшено до 1 600,00 грн; 13.07.2012 року збільшено до 2 600,00 грн; 27.10.2012 року збільшено до 4 000,00 грн; 26.12.2012 року збільшено до 8 000,00 грн; 07.11.2015 року збільшено до 10 000,00 грн; 31.01.2017 року збільшено до 11 700,00 грн; 26.05.2017 року - збільшено до 18 000,00 грн; 31.08.2017 року- збільшено до 23 000,00 грн; 19.10.2017 року- збільшено до 25 000,00 грн; 08.12.2017 року збільшено до 31 000,00 грн; 30.12.2019 року- зменшено до 00,00 грн.

Матеріалами справи, зокрема, довідкою про перевипуск кредитних карт відповідача встановлено, що картка перевипускалася.

Випискою про рух коштів по карті ОСОБА_1 встановлено, що вона користувалася кредитною карткою до січня 2020 року, тобто погодилася зі змінами кредитного ліміту по картці.

Відповідно до розрахунку банку, сума заборгованості відповідача за простроченим тілом кредиту становить 33 707, 89 грн. Крім того, заборгованість за простроченим тілом кредиту підтверджується випискою про рух коштів по картці відповідача.

Тобто висновок суду першої інстанції про те, що доказів на підтвердження факту збільшення кредитного ліміту та його використання відповідачем у розмірі більшому, аніж 500,00 грн позивачем не надано, є помилковим та спростовується матеріалами справи та наявним у них розрахунком заборгованості.

Свого розрахунку відповідач не надала.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів дійшла висновку, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог банку, та стягнення з відповідача на його користь заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 33 707,89грн та простроченими відсотками у розмірі 187,30 грн.

На підставі ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь банку підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог за розгляд справи у суді першої інстанції та за розгляд справи в апеляційному суді, а всього у сумі 4 676,95 грн.

Керуючись ст. ст.259,367,374,376,381,382,384 ЦПК України, колегія суддів , -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 березня 2021 року- скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором № б/н від 13.05.2011 року у сумі 33 707,89грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за простроченими відсотками за кредитним договором № б/н від 13.05.2011 року у сумі 187,30 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у сумі 4 676,95грн.

У задоволенні решти позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова