Провадження № 2/752/4269/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03.12.2021 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Потапенко Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Котюк Ірина Володимирівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

у грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до відповідача та просить визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котюк Іриною Володимирівною таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що приватним нотаріусом не було встановлено безспірність заборгованості та порушено порядок вчинення виконавчого напису. У нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису оскільки кредитний договір не був нотаріально посвідчений. Вказує, що нотаріусом не було перевірено, чи є сама заборгованість безспірною. Зазначає, що спірним є нарахування позивачу у виконавчому написі суми заборгованості.

Позивач вважає, що виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котюк Іриною Володимирівною є таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений всупереч вимогам чинного законодавства України.

У позові зазначила, що із оспорюваним виконавчим написом приватного нотаріуса вона не мала змоги ознайомитися, про те, що має статус боржника у виконавчому провадженні №63597909 дізналася з Єдиного реєстру боржників.

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 подала до суду клопотання про витребування від приватного нотаріуса матеріалів нотаріальної справи, а саме: документів, які підтверджують безспірність вимог стягувача та на підставі яких було вчинено виконавчий напис.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.12.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Також ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса Котюк І.В. у зв`язку із боргом за кредитними договором, укладеним між ОСОБА_1 та АТ «Банк Форвард», таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки заявником не зазначено дату вчинення приватним виконавцем виконавчого напису та його реєстраційний номер, що позбавило суд можливості встановити обставини з приводу яких виник спір.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15 березня 2021 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Котюк Ірини Володимирівни завірені належним чином копії документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис про стягнення суми заборгованості з ОСОБА_1 за заявою АТ «Банк Форвард».

Вказана ухвала суду була направлена приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Котюк Ірині Володимирівні, проте поштове відправлення повернуто до суду без вручення адресату, відтак ухвала суду залишена без виконання.

Разом з тим, ОСОБА_1 подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі. Будь - яких доказів на підтвердження зазначених у позові обставин до заяви не додала. Також не вказала про виникнення у неї труднощів у здобутті витребуваних судом доказів самостійно.

На момент розгляду справи відповідач та третя особа не скористалися своїм правом на подання відзиву та не подали заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження.

На підставі положень статей 274-279 ЦПК України судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі сторін.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором; у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Положеннями частин другої, третьої статті 12 ЦПК України визначено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (частина перша статті 13 ЦПК України).

Таким чином, цивільним законом передбачено право особи на звернення до суду за захистом порушених прав.

Приписами статей 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).

За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Частинами другою та третьою статті 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач є підставою для відмови у позові. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, суд повинен всебічно і повно з`ясувати усі обставини, що складають предмет доказування, дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості, окремо та всі докази у їх сукупності у порядку, передбаченому законом, що достеменно відображено у рішенні суду, яке оскаржується стороною позивача. Відхилення того чи іншого доказу, перевагу одного доказу над іншим має бути мотивованим.

Будь-яких конкретних правових доказів, які б давали суду змогу встановити дату вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису та його реєстровий номер позивач суду не надала і судом таких доказів не здобуто у ході розгляду справи.

За таких обставин у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити за недоведеністю позовних вимог, що не підтверджені належними доказами.

Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України, а тому сплачений позивачем судовий збір за подачу позову до суду не підлягає відшкодуванню відповідачем, оскільки у задоволенні позову відмовлено.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 274-279, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Котюк Ірина Володимирівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя