Справа № 131/806/21
Провадження № 2/131/458/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2021 м. Іллінці

Іллінецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Балтака Д.О.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Іллінці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, в порядку спадкування за заповітом -

встановив:

У липні 2021 р. до Іллінецького районного суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту, родинних відносин, визнання права власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, визнання права на завершення приватизації земельних ділянок у порядку спадкування за законом.

Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Кам`яногірка Іллінецького району Вінницької області померла мати позивача ОСОБА_3 . На день смерті покійна мала у власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 , який належав їй, як єдиному члену колгоспного двору. За життя покійна ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповіла все належне їй майно своїм дітям: сину ОСОБА_1 та доньці ОСОБА_2 . Позивач зазначив, що його сестра ОСОБА_2 , яка є відповідачем у справі відмовилась від прийняття спадщини після смерті матері на його користь про, що подала відповідну заяву, а тому він являється єдиним спадкоємцем спадкового майна після смерті матері. Окрім того, ОСОБА_1 вказав, що на день смерті ОСОБА_3 він проживав разом із нею а тому, фактично прийняв спадщину.

Бажаючи оформити спадкове майно після смерті матері на своє ім`я, позивач звернувся до приватного нотаріуса Іллінецької державної нотаріальної контори Вінницької області Таранюка Т.Є. однак останнім 01 червня 2021 р. винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дії, а саме відмова у видачі свідоцтва про право на вище зазначений житловий будинок ОСОБА_1 , оскільки у нього відсутні правовстановлюючі документи на ім`я спадкодавця, а також у свідоцтві про його народження прізвище його матері зазначено « ОСОБА_4 », а у свідоцтві про смерть прізвище матері вказано « ОСОБА_5 ». З урахуванням зазначеного позивач змушений звертатися до суду із позовом за захистом своїх спадкових прав.

Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 03 вересня 2021 р. відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, натомість подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просить їх задоволити в повному обсязі та розглянути справу проводити за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася натомість подала заяву, в якій зазначено, що позовні вимоги визнає в повному обсязі проти їх задоволення не заперечує та просить проводити розгляд справи без її участі.

Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, згідно частини 3 статті 211 ЦПК України, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Згідно частин 3-4 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши матеріали справи, давши оцінку наявним письмовим доказам, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні та задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до змісту статті 293 ЦПК України факти, що мають юридичне значення встановлюються судом. Згідно змісту пункту 1 статті 315 ЦПК України, суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, зокрема, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для реалізації своїх прав.

Згідно змісту пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину та інше.

Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Китайгородської сільської ради Іллінецького району Вінницької області 21.10.2009 р. (а.с.4) в с. Кам`яногірка Іллінецького району Вінницької області у віці 81 рік померла ОСОБА_3 . На день смерті остання, як єдиний член колгоспного двору мала у власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Дашівської селищної ради № 53 від 15.03.2021 року (а.с.13). За життя покійна зробила розпорядження, яким все своє майно, що належатиме їй на день смерті заповіла своїм дітям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується складеним покійною ОСОБА_3 19 лютого 1997 року заповітом (а.с.9).

ОСОБА_1 являється єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 , так, як його сестра ОСОБА_2 відмовилася від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 , зазначене підтверджується заявою про відмову від спадщини від 11.05.2011 року завіреною Приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Павленком П.П. (а.с.10). Окрім того, як зазначається довідкою виданою виконавчим комітетом Дашівської селищної ради Вінницької області № 787 від 21 жовтня 2009 р. ОСОБА_1 на день смерті своєї матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав разом із нею, доглядав її та проводив похорони за власний рахунок (а.с.12).

Факт родинних стосунків покійної ОСОБА_3 та позивача у справі ОСОБА_1 , а саме, що останній є рідним сином покійної підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Дашівської селищної ради № 55 від 15 серпня 2021 р. (а.с.14) у змісті якої зазначається, що заповідач, яка зазначена у заповіті - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що зазначена в графі мати в свідоцтві про народження позивача ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 виданого 20 лютого 1969 року (а.с.5) є однією і тією ж особою і являється рідною матір`ю ОСОБА_1 що слугує підставою для задоволення позову в цій частині.

У статті 1220 ЦК України зазначено, що спадщина відкривається після смерті фізичної особи, або оголошення її померлою.

На день смерті покійна ОСОБА_3 мала у власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , як єдиний член колгоспного двору, що підтверджується довідкою про склад колгоспного двору виданою виконавчим комітетом Дашівської селищної ради №53 від 15 березня 2021 року (а.с.13) у змісті якої зазначається, що на підставі запису в погосподарській книзі №12, особовий рахунок № НОМЕР_3 , станом на 15 квітня 1991 року ОСОБА_3 була єдиним членом колгоспного двору, отже її одноосібно на праві власності належало домоволодіння в розмірі однієї цілої частки, чим підтверджено факт належності зазначеного вище домоволодіння до складу майна покійної ОСОБА_3 .

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та постановою приватного нотаріуса Іллінецької нотаріального округу від 01.06.2021 р. № 242/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 через відсутність правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця (а.с.22).

Відповідно до абзацу 3 частини 2 статті 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно частини 3 статті 3 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01.07.2004 р. № 1952-ІV права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Положеннями частини 4 статті 3 зазначеного Закону України права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 р., яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 р. № 56; Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженими наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 р. № 56, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 р. за № 31/1056; Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 р. № 7/5 і зареєстроване в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 р. за № 157/6445.

Згідно листа ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід користуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положенням ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Інструкцією про порядок реєстрації будинків та володінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 р. № 45/5.

За змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди залежало від державної реєстрації цього права.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 р. № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали, тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на будинок коглгоспного і робітничого (службового) двору.

Як вбачається із раніше вказаної довідки житловий будинок розташований за адресою АДРЕСА_1 введено в експлуатацію у 1990 р. тобто, в той час, коли нормами діючого в той час законодавства не було передбачено жодних реєстраційних дій щодо права власності на житло. Єдиним доказом належності житла особі були відповідні записи у погосподарських книгах сільських рад.

Нині чинне законодавство не містить визначення поняття „колгоспний двір.

З прийняттям Закону України „Про власність від 07.02.1991 р., який втратив чинність 20.06.2007 р., колгоспний двір припинив своє існування. З Цивільного кодексу України вилучено статті, що встановлювали його статус (Закон України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 16 грудня 1993 р. № 3718-ХІІ, який набрав чинності з 18 січня 1994 р.).

Колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. Частки усіх членів колгоспного двору у майні колгоспного двору були рівними. Головою колгоспного двору був його засновник, як правило глава сім`ї, члени - всі особи, котрі спільно проживали, вели господарство із ним.

У даному випадку згідно наданих сільською радою документів, а саме витягу з погосподарської книги №12 єдиним членом колгоспного двору була покійна ОСОБА_3 .

У разі смерті одного з членів колгоспного двору, спадщина на спільне майно господарства за наявності інших його членів, не відкривалася. Це було можливим лише після смерті останнього члена двору (стаття 563 ЦК УРСР в редакції 1963 року).

У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 „Про судову практику у справах за позовами про захист права власності спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 р. мають вирішуватись за нормами, що регулюють власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 р. не втратили права на частку в його майні.

При цьому пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 „Про судову практику у справах за позовами про захист права власності судам роз`яснюється, що положення статей 17, 18 Закону України „Про власність щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 р., мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.

На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 р. поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Розгляд позову про право на майно колишнього колгоспного двору не залежить від вирішення питань землекористування. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 р. не втратили права на частку в його майні.

За приписами статей 120, 121, 123 ЦК Української PCP майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. При цьому розмір часток учасників у праві спільної сумісної власності залежить від участі кожного із членів у його створенні.

Положеннями статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до змісту заповіту (а.с.20) складеного ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , завіреного секретарем Китайгородської сільської ради Сігнаєвською Т.М. покійна все своє майно, в тому числі житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 заповіла своїм дітям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Однак, ОСОБА_2 відмовилась від прийняття спадщини подавши відповідну заяву про відмову від спадщини від 11.05.2011 р. завіреною приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Павленком П.П.(а.с.10), тому єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 являється ОСОБА_1 , окрім того, як вбачається із довідки виданої виконавчим комітетом Китайгородської сільської ради № 787 від 21.10.2009 р. на день смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 проживав разом із нею, доглядав її та проводив похорони за власний рахунок та вважається таким, що фактично прийняв спадщину (а.с.12).

Відповідно до положень статей 1268 - 1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

У відповідності до частини 2 статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Враховуючи вищевикладене, а також визнання позовних вимог відповідачем, суд дійшов висновку, що за позивачем слід визнати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті його матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст.ст. 1216, 1223, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 81, 89, 141, 200, 206, 263 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме те, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 являється рідним сином ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на будинок садибного типу загальною площею 92,70 кв.м з господарськими будівлями та спорудами що позначені в технічний документації: житловий будинок літ. А; веранда літ. а; прибудова літ. а1; літня кухня літ. Б; погріб літ. Б/під.; сарай літ. б; сарай літ. б1; вбиральня літ. б2; сарай літ. В; сарай літ. В2; сарай літ. в; погріб літ. В/під.; літня кухня літ. В1; ганок позн. 1; ганок позн. 2; колодязь позн. 3; жомова яма пози. 4; огорожа позн. 5; ворота з хвірткою позн. 6; що розташовані по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2

Відповідач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя: