Справа № 276/1406/20
Провадження по справі №2/276/546/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року смт. Хорошів

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Збаражського А.М., за участю секретаря судового засідання Ігнатенко О.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на нерухоме майно Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в 2005 році між ним та ОСОБА_3 було досягнуто домовленості щодо продажу йому Ѕ частини житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 , після чого він сплатив за вказаний будинок гроші в сумі 1000 (одна тисяча) доларів США. 25 жовтня 2005 року він прописався у вказаному будинку. Правовстановлюючих документів на вказаний будинок не було. Починаючи з 2005 року позивач з сім`єю проживає у даному будинку, відкрито ним володіє, доглядає та утримує його, сплачує комунальні послуги, обробляє земельну ділянку біля будинку. 16.04.2009 року було зареєстровано право власності на Ѕ частину житлового будинку за ОСОБА_3 . Зазначає, що ОСОБА_3 помер, а тому іншим шляхом, ніж в судовому порядку, неможливо підтвердити право власності за позивачем.

Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду від 27.10.2021 року відкрито провадження за даним позовом та призначено у справі підготовче судове засідання.

02.11.2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у даній справі та призначено судовий розгляд по суті.

В судовому засіданні позивач підтримав позов з підстав, зазначених у позові, просив його задовольнити.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов наступного висновку.

Судом досліджено наступні правовідносини.

Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №25430151 від 26.02.2010 року, власниками будинку АДРЕСА_1 по Ѕ частки є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; загальна площа об`єкту: 94,4 кв.м., житлова площа: 50,1 кв.м. (а.сп.10).

Відповідно до довідки Новоборівської селищної ради №755/02-13/2 від 26.07.2021 року, селищна рада не має на меті звертатись до суду з заявами про визнання спадщини відумерлою на Ѕ частину житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_1 та не буде вживати жодних заходів щодо оформлення правовстановлюючих документів на вищезазначене нерухоме майно. Новоборівська селищна рада не заперечує щодо визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю за позивачем, ОСОБА_1 (а.сп.31).

Згідно з довідкою Новоборівської селищної ради №372 від 19.08.2020 року, ОСОБА_1 , 1983 р.н., зареєстрований з 25.10.2005 року в 1/2 частині будинку АДРЕСА_1 ; власник лицьового рахунку ОСОБА_3 . Також, відповідно до вказаної довідки, в даному будинку зареєстровані: ОСОБА_5 , 1983 р.н., - дружина ОСОБА_1 ; ОСОБА_6 , 2004 р.н., ОСОБА_7 , 2012 р.н. сини ОСОБА_1 (а.сп.11).

Згідно з копією свідоцтва про право власності на житловий будинок серії НОМЕР_1 від 03.03.2009 року, ОСОБА_3 на праві приватної власності належить Ѕ ід.ч. об`єкту, який розташований в АДРЕСА_1 (а.сп.8).

Відповідно до довіреності від 25.02.2008 року, посвідченої приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Лубяковою Г.М., ОСОБА_3 довірив ОСОБА_5 представляти його інтереси, а також продати за ціну та на умовах, на свій розсуд, належну йому вищевказану частину жилого будинку (а.сп.12).

Допитані в судовому засіданні як свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили, що позивач більше десяти років відкрито та безперервно користується частиною будинку АДРЕСА_1 , який він придбав у 2005 році, утримує його, сплачує комунальні платежі.

Свідок ОСОБА_5 , дружина позивача, в судовому засіданні показала, що в 2005 році ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_3 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 , заплатив останньому 1000,00 доларів США, гроші передав через ОСОБА_2 . Після цього вселились всією сім`єю за дозволом ОСОБА_3 , провели ремонт будинку. Так як у ОСОБА_3 не було належним чином оформлених правовстановлюючих документів на частину житлового будинку, тому в 2008 році останній оформив довіреність на ім`я ОСОБА_5 для можливості продажу на свій розсуд зазначеного будинку. З 2005 року вони відкрито, безперервно проживають в будинку АДРЕСА_1 , утримують житло в належному стані.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що він у 2005 році придбав у власність Ѕ житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , по даний час постійно, відкрито і добросовісно користується житлом, тому має право на набуття права власності на житловий будинок на підставі ст.344 ЦК України за набувальною давністю.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (частина четверта статті 344 ЦК України).

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Отже, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником вказаного майна.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

При цьому необхідно враховувати, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. Позивачі, як незаконні володільці, протягом всього часу володіння майном повинні бути впевнені, що на це майно не претендують інші особи і вони отримали це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності слід виходити з того, що задоволення таких вимог можливе лише за наявності необхідних умов, а саме: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто, об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто, є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто, бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також, для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Саме таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження №12-291гс18).

В ході розгляду справи судом встановлено, що позивач у 2005 році придбав Ѕ частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належало ОСОБА_3 , сплативши за нього обумовлену сторонами суму коштів, вселився у вказане житло, з цього часу вважав себе законним власником нерухомого майна, відтак, добросовісно заволодів чужим майном. Починаючи з 2005 року і по даний час постійно, відкрито, добросовісно володіє та користується житлом, безперервно проживає у вказаному будинку разом зі своєю сім`єю, що підтверджується письмовими доказами, які долучено до позовної заяви, а також показами свідків, допитаних в судовому засіданні.

З урахуванням вищезазначеного, враховуючи також визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що за позивачем може бути визнано право власності на частину житлового будинку на підставі ст.344 ЦК України за набувальною давністю, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись статтями 76-83, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності за набувальною давністю на нерухоме майно Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ; код РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено 29.12.2021 року.

Суддя А.М. Збаражський