Справа № 214/7187/17
2/214/1381/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у забезпеченні позову

02 березня 2021 року, суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Ткаченко А.В., розглянувши заяву подану позивачем ОСОБА_1 від 01 березня 2021 року про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває на розгляді цивільна справа № 214/7187/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , фермерського господарства «Сільгоспновація Плюс» про стягнення суми боргу за договором позики.

01 березня 2021 року до канцелярії суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 , в якій він просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та майнові права відповідача, зокрема, але не виключно права власності на майно підприємства Фермерське господарство «Сільгоспновація плюс», до набрання чинності рішення у справі заборонити будь-яким особам, у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо майна або майнових прав відповідача, зокрема, але не виключно відносно права власності на майно підприємства Фермерське господарство «СІЛЬГОСПНОВАЦІЯ ПЛЮС».

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що на протязі більше ніж 10 років відповідач порушує своє зобов`язання, борг не повертає, уникає спілкування, надання пояснень, вини своєї не визнає, зловживає процесуальними правами. Враховуючи таку поведінку, вважає, що є підстави вважати, що відповідач ОСОБА_2 , в будь-який момент, почне відчужувати на користь інших осіб власне майно з метою його сховати від стягнення під виглядом зміни власника. Вказане можливе і зі сторони жінки відповідача ОСОБА_2 , що може значно утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду. Зазначає, що відповідно до витягу ЄДРПОУ Фермерське господарство «СІЛЬГОСПНОВАЦІЯ ПЛЮС» належить на праві власності відповідачу 60%, та його жінці ОСОБА_2 40%. Крім того інше майно нажите подружжям за час шлюбу належить їм на праві спільної сумісної власності. В обох випадках вона може вже зараз почати відчуження майна підприємства, та і їх сумісного майна повністю, або частково, та розпочати судовий процес про визнання за нею права власності якщо не на все, то на значну частину спільного майна, що може зробити неможливим виконання рішення суду.

Дослідивши доводи, викладені в заяві та матеріали справи, суд приходить до такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до п. 1 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належать відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно ч.ч.5-7 ст.153 ЦПК України, залежно від обставин справи, суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову, підстави його обрання та вирішує питання про зустрічне забезпечення.

Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Таким чином, враховуючи викладене, з наведених у заяві про вжиття заходів забезпечення позову фактів та обґрунтувань вбачається, що предмет позову по даній справі стягнення боргу за договором процентної позики та заявлені представником позивача захід забезпечення позову є взаємопов`язаним з предметом спору, а невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача за захистом яких він звернувся до суду. Однак, позивачем не надано до суду відомостей щодо належності відповідачу майна, на які він просить накласти арешт. Отже, суд не знаходить правових підстав щодо задоволення заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149-150, 153, 258, 260, ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 від 01 березня 2021 року про забезпечення позову по цивільній справі № 214/7187/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , фермерського господарства «Сільгоспновація Плюс» про стягнення суми боргу за договором позики - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційний суд Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу у 15-ти денний строк з дня вручення її копії.

Суддя А.В. Ткаченко