Справа № 450/2589/21 Провадження № 2/450/1499/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"22" грудня 2021 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Кукси Д.А.

при секретарі Оленич О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про (предмет спору) визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстрації місця проживання, -

суд постановив таке рішення:

підстава позову (позиція позивача): позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про припинення права користування відповідачем житловим приміщенням, а саме, житловим будинком по АДРЕСА_1 , визнавши відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком по АДРЕСА_1 та зняття відповідача з реєстрації місця проживання по АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 . У вказаному будинку, окрім інших осіб, зареєстрований відповідач. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 10.07.2020 року шлюб між відповідачем та ОСОБА_3 розірваний. Відповідач вселився у житловий будинок як член сім`ї власника житлового будинку і набув право користування чужим майном, яке за своєю суттю є сервітутом. Незважаючи на реєстрацію відповідача за вказаною адресою, останній у житловому будинку не проживає з 2005 року, не сплачує комунальні послуги щодо утримання житла, не несе інших витрат по його утриманню, його особистих речей у будинку немає, не веде з позивачем спільного господарства, однак створює позивачу перешкоди в розпорядженні будинком. Факт непроживання відповідача за адресою місця реєстрації підтверджується актами комісії Зимноводівської сільської ради. Через відповідача позивач не може оформити субсидію на комунальні послуги. Тому зняття відповідача з реєстрації за вказаною адресою має істотне значення для позивача. За таких обставин просить позов задоволити.

Позивач в судове засідання не з`явилася. Представник позивача, адвокат Тороній Г.М. подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та її представника. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила такі задоволити. Щодо постановлення судом заочного рішення не заперечила.

Позиція відповідача: в судове засідання не з`явився. Належним чином повідомлявся про розгляд справи шляхом розміщення оголошення про виклик у судове засідання на веб - порталі «Судова влада України», а також направленням поштової кореспонденції.

Проаналізувавши матеріали цивільної справи, суд вважає, що існує достатньо підстав визначених ст. 280 ЦПК України для проведення судового розгляду справи, без участі відповідача, у відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, за наявними у ній доказами та ухвалення за його результатом заочного рішення, відповідно до ст.282 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі. 02.07.2021 року запит щодо доступу до персональних даних; 26.07.2021 року відповідь на запит; 30.07.2021 року ухвала про відкриття провадження; 27.09.2021 року ухвала підготовчого судового засідання; 27.09.2021 року заява представника позивача про розгляд справи у відсутності позивача та її представника; 04.10.2021 року заява представника позивача про витребування цивільної справи № 450/872/20; 19.10.2021 року ухвала підготовчого судового засідання; 01.12.2021 року заява представника позивача про розгляд справи у відсутності позивача та її представника; 01.12.2021 року ухвала про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду; 06.12.2021 року оголошення про виклик відповідача в судове засідання; 21.12.2021 року заява представника позивача про розгляд справи у відсутності позивача та її представника.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

З`ясувавши дійсні обставини справи, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що стверджується реєстраційним посвідченням серії НОМЕР_1 від 16.07.1997 року, виданим Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, реєстровий номер 594. Згідно довідки Зимноводівської сільської ради Львівського району Львівської області від 10.06.2021 року №1638 с. Водяне перейменовано в АДРЕСА_2 змінено на АДРЕСА_1 .

Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 31 травня 2021 року №1463, виданої виконавчим комітетом Зимноводівської сільської ради Львівського району Львівської області власнику житлового будинку, ОСОБА_1 , та будинкової книги будинку АДРЕСА_3 зареєстрованим значиться ОСОБА_2 , зять, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 10.07.2021 року по справі №450/872/20, шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , укладений 12.10.1991 року у Зимноводівській сільській ради Пустомитівського району Львівської області, актовий запис №82, розірваний. З матеріалів витребуваної цивільної справи №450/872/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 розірвання шлюбу, а саме позовної заяви ОСОБА_2 , вбачається, що сторони з 2007 року спільно не проживають. Даний факт встановлений вищевказаним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 10.07.2020 року: «Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, вони з 2007 року спільно не проживають та не ведуть спільне господарство». Вищевказане заочне рішення суду не оскаржувалося та набрало законної сили 13.10.2020 року.

Відтак, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Також, згідно актів перевірки особи по місцю проживання від 30.11.2020 року, від 29.12.2020 року, від 26.01.2021 року, від 22.02.2021 року, від 23.03.2021 року, від 26.04.2021 року, від 25.05.2021 року, складених комісією Зимноводівської сільської ради та за участі сусідів ОСОБА_1 , зять позивачки, ОСОБА_2 , зареєстрований в АДРЕСА_1 , зі слів власника будинку ОСОБА_4 , у будинку по місцю реєстрації не проживає з 2005 року. Даний факт підтверджений сусідами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Відповідно до статей 317 , 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідача вселився у житловий будинок як член сім`ї власника житлового будинку і набув право користування чужим майном, яке за своєю суттю є сервітутом.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут це право обмеженого користування чужим майном в певному аспекті, яке не пов`язане з позбавленням власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Згідно ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

В силу вимог ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, власник має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відтак, право на проживання осіб у житловому приміщенні є похідним від волі власника житлового приміщення.

Законом визначено принцип непорушності права власності і в тому випадку коли таке не пов`язане з правомочністю, щодо володіння майном.

Так, Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право осіб користуватися житлом існує лише за наявності на це волі власника.

Зазначені висновки не суперечать нормам ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК України, ст. 311 ЦК України, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи.

Із зазначеного слідує, що ОСОБА_1 , як власник житлового будинку АДРЕСА_1 вправі усунути порушення свого права власності, яке пов`язане із позбавленням можливості володіння житловим будинком, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

В силу вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Даючи оцінку доводам позову про втрату права відповідача на користування житловим будинком, суд виходить з наступного.

Зі змісту позовної заяви та доказів встановлено, що відповідач за адресою реєстрації по АДРЕСА_1 не проживає.

Як зазначено позивачем, та встановлено вищевказаним заочним рішенням суду від 10.07.2020 року, відповідач покинув будинок задовго до розірвання шлюбу з її дочкою.

Сторонами не представлено та судом не здобуто жодних доказів того, що відповідачеві чинилися перешкоди у проживанні у житлового будинку АДРЕСА_1 та докази того, що відповідач протягом останнього року брав участь в утриманні житлового приміщення.

За вказаних вище обставин, беручи до уваги те, що відповідач за зареєстрованим місцем свого проживання не проживає понад один рік; те, що відповідачеві перешкоди у проживанні за його зареєстрованим місцем проживання не чинилися, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для проживання ОСОБА_2 у зазначеному вище житловому будинку, а тому позовні вимоги заявлені позивачем підставні та підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» № 1871-IX від 05 листопада 2021 року, який набрав чинності 01 грудня 2021 року, зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється: 1) за заявою про зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування), поданою у паперовій формі такою особою, її законним представником або представником; 2) за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності.

У пункті 4 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» закріплено, що місце проживання (перебування) особи, зареєстроване до дня набрання чинності цим Законом, обліковується в реєстрі територіальної громади, знімається з реєстрації/скасовується у порядку, встановленому для зняття/скасування зняття з реєстрації місця проживання, визначеного цим Законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є самостійною підставою для зняття такої особи з місця її реєстрації.

Виходячи з того, що Закон України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення статті 24 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. В даному випадку рішення суду про задоволення позову є підставою для внесення змін до реєстру територіальної громади щодо зняття відповідача із реєстрації за адресою АДРЕСА_1 .

У ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач при зверненні до суду з позовом звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 9) ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то за приписами ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає до стягнення 908,00 грн. судового збору.

На підставі ст. ст. 319, 383, 386, 391 ЦК України, керуючись ст. ст. 2, 4, 76-82, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд-

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком за адресою АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 908,00 (дев`ятсот вісім) гривень судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Пустомитівський районний суд Львівської області в 30-денний строк з дня проголошення рішення, а учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 30-денного строку з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_4 .

СуддяД. А. Кукса