ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

29 грудня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/3666/21

Головуючий у першій інстанції Деркач О. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1501/21

Суд у складі:

головуючого - судді Євстафіїва О.К.,

суддів: Онищенко О.І., Шарапової О.Л.,

за участю секретаря Шапко В.М.,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради,

особа, яка подала апеляційну скаргу Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради,

на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 серпня 2021 року; час, місце ухвалення і дата складання повного його тексту: 30.08.2021, м. Чернігів,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради, в якому просив визнати, що порушення законодавства України відповідачем, встановлене у рішенні Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.02.2021, призвело до заподіяння йому моральної шкоди у розмірі 60000 грн 00 коп., та стягнути її відшкодування за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку України без утримання з цієї суми при виконанні рішення обов`язкових платежів, зборів і комісійної винагороди.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що Департаментом соціальної політики Чернігівської міської ради разову грошову допомогу ОСОБА_1 як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи, що виплачується до 5 травня, за 2020 рік виплачено у заниженому розмірі. 12.08.2020 останній звертався до цього Департаменту з заявою про виплату недоотриманої ним допомоги, але її не було задоволено. Вищевказаним рішенням суду визнано протиправною відмову Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 недоотриманої частини разової грошової допомоги як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи, що виплачується до 5 травня, за 2020 рік у розмірі, встановленому ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» - в сумі 8306 грн 00 коп., та стягнуто з Департаменту на його користь недоотриманий розмір цієї допомоги у зазначеній сумі. На день звернення до суду з цим позовом вказане рішення суду не виконане. Вищеописаними свідомими й відвертими діями відповідача порушенням принципу «належного урядування» позивачеві завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 60000 грн 00 коп. Факт її заподіяння він обґрунтовує погіршенням стану здоров`я у 2020 році, хвилюванням, приниженням честі й гідності, емоційного спустошення, що сприяло тривалому накопиченню негативних емоційних переживань.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково: стягнуто на користь ОСОБА_1 42000 грн 00 коп. на відшкодування моральної шкоди шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку України без утримання з цієї суми при виконанні рішення обов`язкових платежів, зборів і комісійної винагороди. Ухвалюючи його, суд виходив з того, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.02.2021 визнано протиправною повторну відмову відповідача у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 недоотриманої частини разової грошової допомоги як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи, що виплачується до 5 травня, за 2020 рік у розмірі, встановленому ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в сумі 8306 грн 00 коп., що вказане рішення не виконано до цього часу. Цими діями та бездіяльністю Департаментом соціальної політики Чернігівської міської ради завдано позивачеві моральної шкоди, оскільки надмірна затримка у виконанні державою ухваленого проти неї судового рішення про зобов`язання вчинити на користь позивача певні дії неминуче викликає у нього почуття розпачу. З урахуванням ступеня вини відповідача, характеру й тривалості моральних страждань позивача та негативних наслідків від перенесених моральних і психоемоційних травм, які настали для позивача у зв`язку із невиконанням трьох подібних до вищезгаданого судових рішень, ухвалених на його користь, та недотриманням принципу належного урядування, зумовленого допущенням відповідачем повторного порушення чинного законодавства щодо виплати вищеназваної соціальної допомоги, враховуючи також розмір попередньої виплати, присудженої судом на відшкодування моральної шкоди, виходячи із засад розумності, справедливості, виваженості суд визначив розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди у сумі 42000 грн 00 коп.

В апеляційній скарзі Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради просить скасувати вказане рішення та ухвалити рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. Доводи скарги зводяться до такого:

- визнання бездіяльності відповідача протиправною не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди та про відсутність обов`язку позивача її доводити, адже рішення суду у справі № 620/3358/20 стосується стягнення недоотриманих коштів на користь позивача, а не наявності чи відсутності факту заподіяння моральної шкоди, причинного зв`язку між моральною шкодою і протиправним діянням її заподіювача та вини останнього в її заподіянні;

- посилання суду на медичні документи, що підтверджують факт лікування ОСОБА_1 , не свідчать про завдання йому моральної шкоди діями/бездіяльністю Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради;

- оскільки у відповідача була відсутня фінансова можливість виплатити допомогу до 5 травня за 2020 рік у іншому, ніж визначено постановою КМУ та бюджетною програмою розмірі, то будь-які дії відповідача не були спрямовані на завдання йому шкоди (майнової та моральної);

- подання відповідачем відзиву на позовну заяву не спрямоване на завдання моральної шкоди ОСОБА_1 , не містить образливих, та таких, що принижують його честь і гідність, висловів;

- розмір шкоди, у тому числі моральної, не може перевищувати суми реальних збитків. Оскільки за рішенням у справі № 620/3358/20 сума реальних збитків позивача становить 8306 грн 00 коп., то збитки в розмірі 42000 грн позивачем не підтверджені.

У відзиві ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду І інстанції - без змін (арк. 102-106).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

У справі встановлено таке.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.02.2021 у справі № 620/3358/20, що набрало законної сили 23.03.2021, позов ОСОБА_1 задоволено: визнано протиправними дії Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті недоотриманої частини разової грошової допомоги, як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи, що виплачується до 5 травня, за 2020 рік у розмірі, встановленому ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в сумі 8306 грн 00 коп., та стягнуто з Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради на користь ОСОБА_1 недоотриманий розмір цієї допомоги у сумі 8306 грн 00 коп. (копія рішення - арк. 11-12).

У справі наявні копії медичних довідок, з яких вбачається, що позивач з 27.05.2019 по 10.06.2019 знаходився на лікуванні в неврологічному відділенні Комунального неприбуткового підприємства «Чернігівська міська лікарня № 4» (арк. 32), з 17.02.2020 по 02.03.2020 та з 11.09.2020 по 25.09.2020 - на стаціонарному лікуванні в Комунальному неприбутковому підприємстві «Чернігівський обласний центр радіаційного захисту та оздоровлення населення» Чернігівської обласної ради (арк. 30).

Згідно з копією довідки Чернігівської обласної МСЕК № 1 від 01.12.2020, ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при випробуванні ядерної зброї; за висновком про умови та характер праці йому протипоказані фізичні та психоемоційні перевантаження (арк. 31).

З копії платіжного доручення № 3600 від 24.09.2021 вбачається, що згідно з рішенням суду від 19.02.2021 у справі № 620/3358/20 Департаментом соціальної політики Чернігівської міської ради виплачено ОСОБА_1 недоплачену частину разової грошової допомоги, як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи, що виплачується до 5 травня, за 2020 рік в сумі 8306 грн 00 коп. (арк. 88).

Аналіз норм права, що регулюють спірні правовідносини, і встановлених у справі обставин доводить суд такого.

Згідно зі ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

На дату подання позову (20.05.2021) та на дату ухвалення оскаржуваного рішення (19.08.2021) недоплату на виконання рішення суду від 19.02.2021 у справі № 620/3358/20 не було виплачено. Його виконано, як вбачається з копій розпорядження про перерахунок допомоги і платіжного доручення № 3600 від 24.09.2021, 24.09.2021 (арк. 87, 88).

Апеляційний суд погоджується з доводами позивача про те, що порушенням принципу «належного урядування» - виплатою останньому за 2020 рік у заниженому розмірі разової грошової допомоги як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи, що виплачується до 5 травня, позивачеві завдано моральної шкоди у вигляді хвилювань і тривалого накопичення негативних емоційний та переживань. Тож є обґрунтованими висновки суду І інстанції про те, що порушення прав позивача невиплатою у належному розмірі вказаної допомоги спричинили завдання йому моральної шкоди. Проте розмір її відшкодування судом визначено без урахування всіх обставин, що мають для цього значення.

Так, у справі відсутні докази, які підтверджують, що внаслідок виплати у заниженому розмірі вказаної допомоги у позивача погіршився стан здоров`я у 2020 році. Зокрема у всіх описаних вище довідках медичних закладів не зазначено, що захворювання позивача, про які в них йдеться, та настання у нього інвалідності ІІ групи є наслідком недоплати позивачеві вищевказаної допомоги за 2020 рік до визначеного Законом розміру.

Також у справі відсутні докази приниження честі й гідності ОСОБА_1 та настання у нього емоційного спустошення внаслідок згаданої недоплати допомоги.

В позовній заяві відсутнє посилання на те, що ОСОБА_1 при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди просить врахувати, що порушення відповідачем його прав, яке є об`єктом судового розгляду у цій справі, є повторним тотожним порушенням відповідачем відносно нього законодавства. Натомість у позовній заяві (арк. 7) хибно зазначено, що обставини, встановлені у справах №№ 751/4274/17 і 750/2867/16-ц є преюдиціальними в силу ст. 82 ЦПК України (але виходячи з норми ч. 1 цієї статті обставини, встановлені у обох вказаних справах, не є такими для цієї справи). Хибність цього твердження ОСОБА_1 апеляційним судом встановлена дослідженням копій рішень у справі № 751/4274/17, що на арк. 13-15, 16-17; копії рішень, ухвалених у справі № 750/2867/16-ц, у цій справі відсутні. У той же час при визначенні розміру відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди місцевий суд всупереч ст.ст. 12 ч. 3 і 13 ч. 1 ЦПК України у їх сукупності виходив у тому числі і з повторності тотожного порушення його прав відповідачем.

Апеляційний суд також не може не врахувати, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 4 Бюджетного кодексу України, бюджетне законодавство складається в тому числі з нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, прийнятих на підставі і на виконання цього Кодексу та інших законів України, передбачених пп. 3 та 4 цієї частини статті (законів про Державний бюджет України й інших передбачених ст. 1 цього Кодексу законів, що регулюють бюджетні відносини). Тож одним з таких нормативно-правових актів є постанова Кабміну України від 19.02.2020 № 112 «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань». Цією постановою приписано, що

пункт 1:

- у 2020 році виплату до 5 травня разової грошової допомоги, передбаченої Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (далі - грошова допомога), проводить Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - регіональні органи соціального захисту населення), які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - районні органи соціального захисту населення), центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, що відповідають вимогам пункту 47 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України (далі - центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат);

- районні органи соціального захисту населення, центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат перераховують кошти через відділення зв`язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання) особам з інвалідністю внаслідок війни III групи - 3160 грн;

- складення та подання фінансової і бюджетної звітності про виконання бюджетної програми та використання бюджетних коштів, а також контроль за їх цільовим та ефективним витрачанням здійснюються в установленому законодавством порядку;

- Державна казначейська служба щомісяця до 10 числа інформує Міністерство соціальної політики про обсяги касових видатків у розрізі областей і м. Києва та кодів економічної класифікації видатків бюджету;

пункт 2:

- забезпечити подання до 23.03.2020 районним органам соціального захисту населення переліків осіб, які мають право на отримання грошової допомоги: Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Національною гвардією, Національною поліцією, Державною податковою службою, Державною митною службою, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Міністерством юстиції, Управлінням державної охорони, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державною спеціальною службою транспорту, Офісом Генерального прокурора, іншими утвореними відповідно до законів військовими формуваннями, підприємствами, установами, організаціями - щодо осіб, які не перебувають на обліку в органах Пенсійного фонду України; Пенсійним фондом України - щодо осіб, які перебувають на обліку в його органах;

пункт 3:

- Міністерству фінансів і Державній казначейській службі забезпечити до 06.04.2020 перерахування коштів Міністерству соціальної політики для їх спрямування регіональним органам соціального захисту населення з метою виплати грошової допомоги.

Аналіз вищеописаних приписів п. 6 ч. 1 ст. 4 Бюджетного кодексу України і постанови Кабміну України від 19.02.2020 № 112 у їх сукупності доводить суд такого:

- Департаментом соціальної політики Чернігівської міської ради виплачено ОСОБА_1 разову грошову допомогу як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи, що виплачується до 5 травня, за 2020 рік у тому розмірі, в якому її визначив і фактично профінансував Кабмін України. Отже Департаментом соціальної політики Чернігівської міської ради самостійно не приймалося рішення про виплату ОСОБА_1 вказаної допомоги у заниженому розмірі;

- до ухвалення рішення у справі № 620/3358/20 відповідач не міг вжити ніяких заходів, що призвели б до фінансування його Кабміном України таким чином, щоб виплатити позивачеві разову грошову допомогу як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи, що виплачується до 5 травня, за 2020 рік у розмірі, встановленому ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; ініціювати ухвалення такого судового рішення відповідач не мав права.

Отож посилання ОСОБА_1 на спричинення йому Департаментом соціальної політики Чернігівської міської ради моральної шкоди свідомими й відвертими діями є неспроможним.

З урахуванням встановлених і описаних вище характеру й способу завдання відповідачем позивачеві втрат немайнового характеру, а також тривалості їх перетерплювання апеляційний суд вважає, що ці втрати необхідно компенсувати у розмірі 1000 грн 00 коп.

Стягнення на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку України без утримання з цієї суми при виконанні рішення обов`язкових платежів і зборів, комісійної винагороди суперечить ст. 1173 ЦК України: цю шкоду має відшкодувати саме Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що визнання рішенням суду у справі № 620/3358/20 бездіяльності відповідача протиправною не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди та про відсутність обов`язку позивача її доводити, суперечить ч. 4 ст. 82 ЦПК України і наявним у справі доказам, які описано вище.

В порядку ч. 13 ст. 141 ЦПК України з бюджету на користь відповідача належить стягти відшкодування судового збору в сумі 1329 грн 58 коп. - пропорційно до задоволеної частини вимог апеляційної скарги.

Отож оскаржуване рішення підлягає зміні шляхом приведення його у відповідність до вищевикладеного.

Керуючись ст.ст. 374, 376 ч. 4, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради задовольнити частково, рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 19 серпня 2021 року змінити.

Стягнути з Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради (вул. І. Мазепи, № 19, м. Чернігів, 14017, код 43649464) користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) відшкодування моральної шкоди в сумі 1000 (одна тисяча) грн 00 коп.

Стягнути з рахунку (IBAN) UA0025739 (код класифікації доходів бюджету 22030101), отримувач УК у м. Чернігові/ м. Чернігів/ 22030101, , банк одержувача Казначейство України (ЕАП), на користь Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради 1329 (одну тисячу триста двадцять дев`ять) грн 58 коп. на відшкодування судових витрат.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але вона може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня її складення.

Головуючий: Судді: