КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Верланов С.М.,

секретар Ющенко Я.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 30 серпня 2021 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний Банк "Приватбанк" звернулося до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просило: стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 03.09.2018 року у розмірі 502 241 грн. 03 коп. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 533 грн. 62 коп.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що відповідно до умов договору № б/н від 03.09.2018 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 400 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Також, зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір.

При цьому, вказує, що, враховуючи положення п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, підписання відповідачем Договору від 03.09.2018 року є його прямою та безумовною згодою щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком.

Разом з тим, в порушення умов Договору та положень ст. 526 ЦК України, відповідач, отримавши кредитні кошти, свої зобов`язання за Договором не виконував та станом на 15.02.2021 року мав заборгованість за договором у загальному розмірі 502 241 грн. 03 коп., з яких: 400 000 грн. 00 коп. - заборгованість за кредитом; 102 241 грн. 03 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом.

За вказаних обставин, позивач просив позов задовольнити та стягнути з відповідача вказану суму боргу.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 30.08.2021 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 89-98).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, а також порушення судом норм процесуального права, просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовом задовольнити у повному обсязі.

При цьому, в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції безпідставно відмовив йому у задоволенні позовних вимог, адже відсутність підпису позичальника на Умовах та Правилах не свідчить про відсутність договірних відносин з відповідачем, який своїм підписом на анкеті-заяві та паспорті споживчого кредиту засвідчив свою згоду з умовами кредитування (а.с. 103-110).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05.11.2021 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву (а.с. 217, 218).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05.11.2021 року справу призначено до розгляду (а.с. 219).

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки у судове засідання суд не сповістили.

Водночас, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також строки розгляду справи, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 03.09.2018 року, згідно з якою, як стверджує позивач, отримав кредит у розмірі 400 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Згідно з Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку кредитний ліміт неодноразово змінювався, зокрема: старт карткового рахунку НОМЕР_1 відбувся 15.08.2012 року; 14.11.2018 року - встановлення кредитного ліміту у розмірі 110 000,00 грн.; 11.12.2018 року - збільшення кредитного ліміту до 117 000,00 грн.; 17.12.2018 року - збільшення кредитного ліміту до 400 000,00 грн.; 04.12.2019 року - зменшення кредитного ліміту до 0,00 грн.

При цьому, на підтвердження погодження умов договору АТ «Приватбанк» надано до матеріалів позовної заяви копію анкети-заяви відповідача, розрахунок заборгованості, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, довідку про видані картки, заявку на суму ліміту, копію паспорту споживчого кредиту, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів банку та копію наказу банку щодо затвердження Умов та Правил надання банківських послуг в редакції, що діяла на момент підписання заяви.

Так, згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Крім того, згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Разом з тим, слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Однак, всупереч вищенаведених положень законодавства, позивачем не доведено жодними належними та допустимими доказами факту укладення між сторонами кредитного договору та досягнення сторонами згоди щодо істотних умов цього договору, отримання відповідачем від позивача кредитних коштів у зазначеному ним розмірі та наявність і розмір заборгованості по поверненню цих кредитних коштів.

Наявна в матеріалах справа анкета-заява відповідача, окрім анкетних даних, не містить будь-яких даних стосовно оформлення кредиту, зазначення кредитного ліміту, визначення розміру пені тощо, а отже не може підтверджувати фактичне отримання відповідачем коштів.

Також слід зазначити, що, як вбачається з матеріалів справи, ані витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ані витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Надана позивачем довідка АТ "КБ "Приватбанк" про видачу кредитних карток позичальнику не є належним доказом на підтвердження викладених банком обставин, оскільки не містить підпису позичальника про отримання зазначених у довідці карток та будь-яких доказів на підтвердження фактичного користування відповідачем такими картками.

Щодо довідки про зміну умов кредитування, яка наявна у матеріалах справи, то на необов`язковість її врахування при вирішенні спірних відносин через те, що вона не може бути належним доказом погодження сторонами умов кредитного договору, оскільки не містить чіткої інформації щодо відсоткової ставки та можливості її збільшення, розміру та строків періодичних платежів на погашення кредиту, тощо, вказав Верховний Суд у постанові від 12.02.2020 року в справі № 365/159/19.

Крім того, про такий документ, як довідка про зміну умов кредитування в Анкеті-заяві позичальника нічого не зазначено, як про складову частину договору банківського обслуговування.

Також, як вірно встановлено судом першої інстанції, наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.03.2020 року у справі № 703/3063/18.

При цьому, оскільки банк, долучаючи до апеляційної скарги виписку з особового рахунку відповідача, тобто новий доказ, який не був досліджений судом першої інстанції, жодним чином не обґрунтував неможливість подання цього доказу до суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції переглядає дану справу за наявними в ній доказами, що відповідає положенням ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Також не може бути прийнятий до уваги при вирішенні спірних відносин доданий до позовної заяви паспорт споживчого кредиту, оскільки фактично цей документ становить собою інформацію, яка надається споживачу до укладення кредитного договору, а тому є очевидним, що цей доказ не підтверджує обставини погодження між сторонами умов кредитного договору.

Окрім того, відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту 04.12.2018 року, тобто пізніше, аніж виникли кредитні права і обов`язки, що додатково вказує на відсутність юридичної сили цього документу як складової правовідносин.

Паспорт споживчого кредиту містить зауваження, що інформація, яка зазначена в паспорті, зберігає чинність та є актуальною до 19.12.2018. Зі змісту цього паспорту йдеться, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

За вказаних обставин, а також враховуючи те, що позивачем не доведено існування кредитних правовідносин між сторонами, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав грунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.

З огляду на вищевикладене, а також те, що при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а заочного рішення суду без змін.

Також слід зазначити, що у зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені позивачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.

Крім того, необхідно наголосити, що з урахуванням положень п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" - залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 30 серпня 2021 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 28 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

С.М. Верланов