ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9632/21 Справа № 199/2224/16-ц Суддя у 1-й інстанції - ЯКИМЕНКО Л. Г. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що 25.06.2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір №500385512, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 16620,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,99% на рік зі строком повернення до 26.06.2016 року.

30.09.2014 між ПАТ "Альфа Банк" та ТОВ "Дата Майнінг Груп" було укладено Договір факторингу, за умовами якого відступив ТОВ "Дата Майнінг Груп" право грошової вимоги по первісному кредитному договору.

Позичальник зобов`язання за кредитним договором не виконує, у зв`язку з чим станом на 26.02.2016 року виникла заборгованість в розмірі 28 895,59 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача, а також понесені витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2021 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №500385512 від 25.06.2013 року, яка виникла станом на 26.02.2016 року та складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 14286,94 грн., заборгованості за процентами 4033,13 гривень та витрати по сплаті судового збору в сумі 873,66 гривень, а всього 19193 (дев`ятнадцять тисяч сто дев`яносто три) гривні 73 копійок.

В іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2021 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» штраф за рік (неустойку) у розмірі 1000,00 гривень, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 47,69 гривень, а всього 1047 (одну тисячу сорок сім) гривень 69 копійок.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.06.2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір №500385512, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 16620,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,99 % на рік зі строком повернення до 26.06.2016 року.

30.09.2014 між ПАТ "Альфа Банк" та ТОВ "Дата Майнінг Груп" було укладено Договір факторингу, за умовами якого відступив ТОВ "Дата Майнінг Груп" право грошової вимоги по первісному кредитному договору.

10.10.2016 ТОВ "Дата Майнінг Груп" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" уклали Договір факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ, відповідно до умов якого ТОВ "Дата Майнінг Груп" відступило ТОВ "ФК "ЄАПБ", тобто Позивачу у справі належне йому право вимоги від Відповідача коштів за Кредитним договором, а Позивач - ТОВ "ФК "ЄАПБ" - набув право вимоги грошових коштів від Відповідача.

Відповідно до Акту приймання-передачі Реєстру Боржників від 10.10.2016 та Додатку №1-1 одним із боржників за Договором факторингу є відповідач.

ОСОБА_2 змінила прізвище на « ОСОБА_3 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 12.07.2018 року, виданим Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №334 (а.с.110).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що банк виконав зобов`язання щодо надання кредиту, а відповідач порушив умови договору щодо повернення кредиту та сплати процентів. Оскільки надалі право вимоги за кредитним договором відступлено позивачу, вимоги останнього про стягнення заборгованості з відповідача є законними та обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про зміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно з ч. 2 ст. 517 цього ж Кодексу боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено.

За матеріалами справи встановлено, що 30.09.2014 ПАТ «Альфа-Банк» відступив право вимоги до боржника ТОВ «Дата Майнінг Груп» за договором факторингу.

У пункті 4.1.5 цього договору зазначено право фактора на наступне відступлення права грошової вимоги третім особам.

10.10.2016 ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступило право вимоги до боржника ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» також за договором факторингу.

19.10.2016 ОСОБА_1 направлено повідомлення про заміну кредитора на ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та запропоновано погасити заборгованість за кредитним договором.

Проте, заборгованість відповідачем погашена не була ні попередньому кредитору, ні позивачу.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину.

Договір факторингу, укладений 10.10.2016 між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» недійсним не визнаний.

Доводи апеляційної скарги про те, що цей договір є нікчемним в силу закону суперечать чинному цивільному законодавству.

Оскільки позичальник не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредиту вимоги позивача в цій частині суд правильно визнав законними та обгрунтованими. Розмір заборгованості відповідачем не спростований, своїх розрахунків відповідач не надав.

Доводи, вказані в апеляційній скарзі про те, що суд неповно з`ясував обставини по справі, необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенції) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (§ 23 рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року № 63566/00).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2021 року, в оскаржуваній частині- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: