Справа №173/2058/21
Провадження №2/173/900/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого судді Петрюк Т.М.

При секретареві Рудовій Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами спрощеного позовного провадження, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

07.10.2021 року до суду звернувся позивач ОСОБА_1 , з позовом про стягнення боргу за договором позики до відповідача ОСОБА_2

27.10.2021 року до суду надійшла адресна довідка про реєстрацію місця проживання відповідача фізичної особи.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2021 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін на 22 грудня 2021 року

Відповідачем відзив на позовну заяву не наданий.

Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до положень ст. 247 ЦПК України

Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача борг в загальній сумі 20963.00 грн., з яких сума боргу 20 000.00 грн; і три відсотки річних в сумі 963.00 грн. та понесені судові втрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним: 08 січня 2020 року між ним та відповідачем був укладений договір позики у формі розписки.

Згідно розписки відповідач, ОСОБА_2 , отримала в борг від нього гроші в сумі 20 000.00 грн, та зобов`язалась повернути борг до 28.02.2020 року.

Розписка підписана особисто відповідачкою та двома свідками.

До цього часу відповідачка ухиляється від повернення суми боргу, чим порушила взяті на себе зобов`язання, що й стало підставою звернення до суду

Справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників розгляду справи.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 08 січня 2020 року між позивачем, ОСОБА_1 , і відповідачем, ОСОБА_2 , був укладений договір позики.

На підтвердження укладення договору позики відповідачем ОСОБА_2 , видана власноручно написана розписка, підписана відповідачем та двома свідками, що підтверджується копією розписки.

Згідно розписки відповідач ОСОБА_2 , отримала від позивача, ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 20 000.00 грн.

Такими чином між сторонами виникли правовідносини із договору позики.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України - За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч.1. 2 ст. 1047 ЦК України Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що договір позики між сторонами укладений в належній письмовій формі, шляхом видачі відповідачем розписки.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитором за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми, про що неодноразово зазначено Верховним Судом України.

При цьому факт отримання грошових коштів підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулась передача певної грошової суми.

З наданої суду копії розписки вбачається, що відповідач ОСОБА_2 ,. взяла гроші в борг у ОСОБА_1 , та зобов`язувалась їх повернути до 28.02.2020 року.

Таким чином зміст виданої відповідачкою розписки підтверджує факт отримання останньою грошової суми та визначає строк повернення боргу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичайно ставляться.

Судом встановлено, що сума позики 20 000.00 грн., була передана позивачем відповідачеві. Факт отримання грошових коштів відповідач засвідчила своїм підписом у виданій розписці. Таким чином судом встановлено, що позивач належним чином виконав взяті на себе зобов`язання за укладеним договором позики.

За доводами позивача відповідачка у визначений в договорі строк суму позики не повернула. Доказів того, що на час ухвалення рішення відповідачкою повернений позивачеві борг чи його частина суду не надано. Таким чином відповідачка порушила взяті на себе зобов`язання за укладеним договором позики.

На підставі чого суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача боргу в сумі 20 000.00 грн., підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача відсотків за користування грошовими коштами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України - Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідачка у встановлений в договорі строк, а саме до 28.02.2020 року не повернула позивачеві борг у позивача виникло право на стягнення з відповідачки суму боргу з урахуванням 3% річних.

Згідно наведеного позивачем розрахунку, з яким погоджується суд, сума трьох відсотків річних склала 963 грн.

Таким чином зазначена сума також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором позики від 08.01.2020 року в розмірі 20963.00 (двадцять тисяч дев`ятсот шістдесят три) грн., з яких: 20 000.00 грн., сума боргу і три відсотки річних в сумі 963.00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908.00 грн., оскільки судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення позичених коштів і процентів - задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 суму боргу за договором позики в розмірі 20963.00 (двадцять тисяч дев`ятсот шістдесят три) грн., з яких: 20 000.00 грн., сума боргу і три відсотки річних в сумі 963.00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , 908.00 (дев`ятсот вісім) грн., на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення тексту суду

Повний текст рішення виготовлений 22.12.2021 року

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 29.12.2021 року

Дата набрання законної сили: 22.01.2022 року