Справа №345/3309/17
Провадження № 2/345/7/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.03.2021 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді Миговича О.М.

секретаря - Бабійчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Калуші справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Калуської міської ради про реальний розподіл будинковолодіння та визнання нечинним і скасування рішення Калуської міської ради, державного акту про право власності на земельну ділянку, суд -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з вищенаведеним позовом.

Позовні вимоги мотивує тим, що їй належить на праві власності Ѕ частина житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 , яку вона придбала 21.07.1999р. згідно договору купівлі-продажу. Інша Ѕ частина даного житлового будинку з господарськими спорудами належить ОСОБА_2 згідно договору дарування від 22.11.2004р. Порядок користування даним житловим будинком був визначений ще під час введення будинку в експлуатацію, оскільки вводився як двохквартирний будинок. Тому вона зі своєю сім`єю проживала на 2-му поверсі житлового будинку, а відповідача ОСОБА_2 зі своєю сім`єю на першому поверсі. Однак, влітку 2017 р. у неї почали виникати конфлікти з ОСОБА_2 з приводу користування житловим будинком, тож вона вирішила провести реальний розподіл будинковолодіння. Тому звернулась до суду із позовом про реальний поділ будинковолодіння. Окрім цього, оскільки при поділі будинковолодіння позивачка хотіла визначити і порядок користування земельною ділянкою, на якій знаходиться житловий будинок, то вона звернулась в Калуське управління Держгеокадастру, щоб з`ясувати, розмір земельної ділянки який облікується за їхнім домоволодінням, де довідалась про те, що земельна ділянка під будинком в розмірі 0,10га приватизована, а 0,0662 га передана в оренду. Оскільки вона заяви про приватизацію земельної ділянки не подавала, волі на реалізацію свого права на приватизацію та отримання в оренду земельної ділянки не висловлювала, то вважає, що відповідно рішення Калуської міської ради та виданий на підставі цього рішення державний акт нечинними, та такими, що підлягають скасуванню.

Позивачка ОСОБА_1 подала заяву в якій вказала про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити. Реальний поділ домоволодіння провести згідно 2-го варіанту розподілу майна, зазначеного у висновку експерта. Також просить суд вирішити питання поверненя понесених витрат по даній справі.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Вороняк Г.Є. позовні вимоги визнала частково, а саме щодо поділу будинковолодіння згідно 2-го варіанту розподілу майна, зазначеного у висновку експерта не заперечила. Однак, в задоволенні позовних вимог щодо визнання нечинним та скасування рішення Калуської міської ради та виданого на підставі цього рішення державного акту просила відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Відповідачем Калуською міською радою відзиву на позовну заяву не подавалось, згідно заяв розгляд справи Калуська міська рада просила проводити у відсутності представника. Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

З приводу позовної вимоги про поділ будинковолодіння, то судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу частини жилого будинку від 21.07.1999р. (а.с. 18 т. 1) належить на праві власності Ѕ частина жилого будинку по АДРЕСА_1 . Інша половина зазначеного жилого будинку належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 22.11.2004р. (а.с. 19 т. 1) Даний факт сторони не заперечують.

У сторін по справі з приводу користування даним майном є неприязні стосунки та спори, оскільки в натурі дане майно не поділене.

Згідно із ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправнопозбавленийцього права чи бути обмеженим в йогоздійсненні. У відповідності до ст.325 ЦК України фізичні особи можуть бути власниками будь-якого майна. Згідно з ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у правівласності є спільною частковою власністю.

А згідно ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю

Згідно ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільнійчасткові йвласності.

За змістом ст. 355 ЦК України майно, що є у власностідвохабобільшеосіб (співвласників), належитьїм на правіспільноївласності (спільнемайно). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у правівласності є спільною частковою власністю. Згідно ст.357 ЦК України визначення часток у праві спільної часткової власності частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Таким чином, два власника спірного будинковолодіння, розташованого за адресою : АДРЕСА_2 , мають рівні права щодо володіння, розпорядження та користуваннямайном.

За клопотанням позивача і її представника та ухвалами суду від 07 квітня 2020 року та 16 вересня 2020 року, було проведено судову будівельно - технічну експертизу, за результатами якої суду представлено висновок експерта, згідно якоговизначено 2 (два) варіанти розподілу домоволодіння (а.с.2-28 т.2).

У відповідності до ст.147 ЦПК України висновок експерта в цивільній справі не є обов`язковим і оцінюється судом у відповідності до ст.212 ЦПК України. Суд зазначає, що такий висновок повинен бути оцінений у повній сукупності з усіма матеріалами справи. Як вбачається із заяви позивача про уточнення позовних вимог (а.с. 31-32 т. 2), вона просить винести рішення, встановивши право власності по 2-му варіанту розподілу майна, зазначеного у висновку експерта, а саме щодо виділення відповідачу ОСОБА_2 майна визначеного як «співвласнику І», а позивачу ОСОБА_1 майна визначеного як «співвласнику ІІ», та за перевищення вартості реальної частки над ідеальною (1%) - відповідач повинен сплатити позивачу 22623,00 грн. Представник відповідача ОСОБА_3 зазначила, що згідна на 2- й варіант розподілу будинковолодіння.

Так, при вирішенн іданої справи, суд погоджується з мотиваційним викладенням висновку експерта щодо 2 (другого) варіанту розподілу спірного будинковолодіння. Так, 2 (другий ) варіант розподілу зазначений як такий, що враховує порядок користування, який склався між співвласниками, оскільки дані обставини визнані сторонами, і як наслідок жодна з сторін по суті не втрачає ні майна, ні його вартості, а різниця перевищення частки над ідеальною становить всього 1%, що в грошовому еквіваленті становить 22623,00 грн., однак даний варіант розподілу не потребує виконання будівельних робіт по переплануванню приміщень.

Аналізуючи докази по справі, суд приходить до висновку про те, що є підстави для задоволення позовної вимоги позивача, а саме щодо поділу майна по запропонованому експертом 2 (другому ) варіанту розподілу згідно висновку експерта.

Щодо позовної вимоги про визнання нечинним та скасування рішення Калуської міської ради та виданого на підставі цього рішення державного акту, то судом встановлено, що до Калуської міської ради поступила заява від 20.08.2007р. (а.с. 24 т.1) підписана від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо передачі у приватну власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд площею 1000кв.м та в оренду площею 662кв.м.

Згідно архівного витягу рішення Калуської міської ради № 441 від 28.11.2007р. «Про вилучення, передачу земельних ділянок у власність та в оренду» було вирішено передати у власність земельні ділянки згідно з додатком 2 (п.2 рішення), та надати в оренду земельні ділянки згідно з додатком 3 (п.3 рішення). Згідно додатку № 2 до рішення міської ради від 28.11.2007р. № 441 (а.с. 29, зворот т. 1) та додатку № 3 до рішення міської ради від 28.11.2007р. № 441 (а.с. 29 т. 1) було вирішено передати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 земельні ділянки по АДРЕСА_1 у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд площею 1000кв.м та в оренду площею 662кв.м. На підставі даного рішення Калуської міської ради було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 841708 (а.с.27). Згідно ст. 116 ЗК України (в редакції чинній на 2007р.) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Статтею 118 ЗК України встановлено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Таким чином приватизація земельної ділянки, це право громадянина, а не його обов`язок, відповідно якщо особа не бажає реалізувати своє право на отримання земельної ділянки, неможливо без її волевиявлення надати їй земельну ділянку.

Як зазначила у своєму позові ОСОБА_1 та пояснювала в судових засіданнях, вона не виявляла свого наміру отримати у власність та оренду земельні ділянки, які знаходились під належним їй на праві часткової власності домоволодінням, і заяви на отримання у власність та в оренду земельних ділянок не підписувала та не подавала до Калуської міської ради. За клопотанням позивача та ухвалою суду від 11 червня 2018 року, було проведено судову почеркознавчу експертизу, за результатами якої суду представлено висновок експерта (а.с. 83-117 т.1), згідно якого підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Підпис» та рукописні написи в графах у заяві від 20.08.2007р. виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Таким чином судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 не писала та не підписувала заяви від 20.08.2007р. щодо передачі їй разом із ОСОБА_2 земельних ділянок, тобто не виявила своєї волі на приватизацію земельної ділянки та отримання в оренду земельної ділянки.

Із врахуванням вищенаведеного, суд приходить до переконання, що позовна вимога про визнаня нечинним та скасуваня п. 4 Додатку 2 та п. 2 Додатку 3 до рішення Калуської міської ради № 441 від 28.11.2007р. «Про вилучення, передачу земельних ділянок у власність та в оренду» та визнаня нечинним іскасуваня Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 841708 від 20.06.2008р. є підставною, та підлягає до задоволення.

З приводу заяви відповідача та її представника щодо застосування наслідків спливу строку позовної давності, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Оскільки висновком експерта встановлено те, що ОСОБА_1 не писала та не підписувала заяви про отримання земельних ділянок, а відповідно не знала про існування оскаржуваного рішення та державного акту. Те, що оскаржуване рішення з архівними копіями документів ОСОБА_1 отримала 04.09.2017р. підтверджується Архівним витягом (а.с. 22 т. 1).

Таким чином покликання відповідача та представника на ту обставину, що оскаржуване рішення та державний акт прийняті в 2007р., а позов подано позивачем в 2017р., тобто із пропущенням строку позовної давності не заслуговують на увагу. Доказів того, що ОСОБА_1 було відомо раніше про існування оскаржуваного рішення та державного акту, стороною відповідачів не надано. Покликання у заяві про застосування позовної давності на ту обставину, що ОСОБА_1 користувалась спірними земельними ділянками, то їй було відомо про їх приватизацію суд оцінює критично, оскільки ОСОБА_1 стала власником Ѕ частини будинковолодіння 21.07.1999р., і вже з того часу як власник жилого будинку користувалась даними земельними ділянками. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. ст.15,16 ЦК України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, з урахуванням цих правових норм правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від встановленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Оскільки згідно ст. 116 ЗК України, право на приватизацію земельної ділянки провадиться один раз по кожному виду користування, таким чином приватизація земельної ділянки без волі ОСОБА_1 є порушенням її права на вибір реалізації свого права, то таке право підлягає захисту шляхом визнання нечииним та скасуванню оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування та виданого на підставі такого рішення Державного акту.

Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України на користь позивача слід частково стягнути з відповідача ОСОБА_2 судові витрати, які складаються із судового збору, що сплатила позивач 640,00 грн. (а.с.1, том1), а також витрат, які понесла за експертизу 2250,24 грн (а.с. 82, том 1) та 7518,30:2 =3759,15 грн. (а.с. 211 т.1), а також в користь Державної судової адміністрації України 1142,45 гривень судового збору.

На підставі викладеного та ст.ст.15, 16, 319, 356, 358, 364ЦК України, ст. ст. 116, 118 ЗК України, керуючись ст.ст.12,13,229,264,265,273,268 ЦПК України, суд, -

р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Калуської міської ради про реальний розподіл будинковолодіння та визнання нечинним і скасування рішення Калуської міської ради, державного акту про право власності на земельну ділянку задовольнити.

Визнати нечинним та скасувати п. 4 Додатку 2 та п. 2 Додатку 3 до рішення Калуської міської ради № 441 від 28.11.2007р. «Про вилучення, передачу земельних ділянок у власність та в оренду» та визнати нечинним і скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 841708 від 20.06.2008р.

Провести реальний розподіл належного на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 будинковолодіння по АДРЕСА_2 , а саме:

-виділити співвласнику - ОСОБА_2 , в натурі 49/100 частин домоволодіння, а саме наступні приміщення в житловому будинку, що на АДРЕСА_2 : комора під № І площею 18,3 м2, комора під № ІІ площею 8,1 м2; комора під № ІІІ площею 18,1 м2 (а всього по підвалу 44,5 м2), коридор під № 1-1 загальною площею 8,2 м2; житлову кімнату під № 1-2 загальною площею 18,4м2.; житлову кімнату під № 1-3 загальною площею 18,3м2.; житлову кімнату під № 1-4 загальною площею 18,5м2.; житлову кімнату під № 1-5 загальною площею 18,5м2.; кухню під № 1-6 загальною площею 8,8 м2 ; ванну під № 1-7 загальною площею 2,7 м2; туалет під № 1-8 загальною площею 1,0 м2 (а всього по І поверху 94,4 м2);З господарських будівель та споруд, зазначених в плані: сарай «Б», вбиральню «В», Ѕ огорожі під № 1, ворота під №2, та визнати за нею право особистої власності в цілому на це майно.

-виділити співвласнику - ОСОБА_1 , 51/100 частини домоволодіння, а саме наступні приміщення в житловому будинку, що на АДРЕСА_2 :майстерня під № ІV площею 12,2 м2, коридор під № V площею 4,0м2,комора під № VІ площею 8,1 м2 (а всього по підвалу 24,3 м2), коридор під № І загальною площею 11,8 м2 (а всього по І поверху 11,8 м2), житлову кімнату під № 2-1 загальною площею 18,4м2.; житлову кімнату під № 2-2 загальною площею 18,5м2.; житлову кімнату під № 2-3 загальною площею 18,7м2.; житлову кімнату під № 2-4 загальною площею 18,4м2.; коридор під № 2-5 загальною площею 8,2 м2 ; коридор під №2-6 загальною площею 6,6 м2; кухні під № 2-7 загальною площею 12,9 м2; туалет під № 2-8 загальною площею 1 м2; ванна під № 2-9 загальною площею 4,5 м2 (а всього по ІІ поверху 107,2м2). З господарських споруд Ѕ огорожі під № 1, та визнати за нею право особистої власності в цілому на це майно.

Право спільної часткової власності на домоволодіння по АДРЕСА_2 - припинити.

За відхилення від ідеальних часток (1%) при розподілі домоволодіння стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі - 22623 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судові витрати - 6649,39 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 судовий збір в розмірі - 1142,45 гривень в користь Державної судової адміністрації України.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду Івано-Франківської області, шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Головуючий: