Справа № 344/4693/16-ц
Провадження № 22-ц/4808/1020/21
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Горейко М.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю відповідача ОСОБА_1 та її представника адвоката Малетина А.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Антоняком Т.М. 01 квітня 2021 року у м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, повний текст якого складено 07 квітня 2021 року,

в с т а н о в и в :

У квітні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подано позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до укладеного договору IFIVGК від 29.09.2008 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 15 629,86 доларів США строком до 29.09.2018 року, зобов`язалась повернути кредит та сплатити 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. В забезпечення виконання зобов`язання за договором між КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки.

Внаслідок порушення графіку сплати коштів станом на 01.04.2016р. виникла заборгованість за кредитними зобов`язаннями на загальну суму 11 412,69 доларів США, що складається із: заборгованості за кредитом - 8526,23 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом, 1285,79 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 427 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 621,12 доларів США, а також штрафи відповідно до договору: штраф (фіксована частина) - 9,54 доларів США; штраф (процентна складова) 543,01 доларів США. Оскільки відповідач не бажає у добровільному порядку сплатити заборгованість, це спонукало позивача звернутися до суду з даним позовом та просив стягнути на користь позивача з відповідачів заборгованість за кредитним договором IFIVGК від 29.09.2008 року на загальну суму 11 412,69 долари США, а також судові витрати у сумі 4486,90 грн (а.с.1-5).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 126-129, том.1).

Не погодившись з рішенням суду представник ПАТ КБ «Приват Банк» подав апеляційну скаргу.

Апелянт не погоджується з висновком суду про те, що зобов`язання за укладеним кредитним договором відповідачем виконано у повному обсязі. Так, дійсно розрахунок заборгованості позивача зроблено без урахування висновків рішення Івано-Франківського міського суду по справі №344/13777/16-ц від 20.02.2020 року і це може бути підставою для висновку про недоведеність суми боргу. В свою чергу, наявність даного рішення ніяким чином не дає підстав для висновку про повне виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором. Даний висновок зроблено без наявності в матеріалах справи належних та достатніх доказів, зокрема первинних бухгалтерських документів (банківська виписка по рахунках). Відповідачем не доведено коли та які суми були внесені ним на погашення заборгованості, а також яким чином вони розподіляються.

Для вирішення питання щодо наявності чи відсутності боргу за кредитним договором не достатньо арифметичного розрахунку, зробленого відповідачем лише з урахуванням внесених ним коштів на погашення боргу за період з 15.11.2008 року по 15.02.2015 року. Такі арифметичні дії здійснені відповідачем без визначення складових розрахунку: розміру щомісячного платежу, періоду внесення такого платежу; визначення кількості днів прострочки.

Таким чином, арифметичний розрахунок відповідача взагалі не можна розцінювати як розрахунок заборгованості за кредитним договором і суд не мав права прийняти його в якості належного та достатнього доказу на підтвердження факту повного виконання зобов`язання за кредитним договором.

Також вказує, що період, який охоплює розрахунок заборгованості позивача, відповідач для погашення боргу за комісією сплатив на користь банку 4493,52 дол США, тобто загальна сума заборгованості підлягає зменшенню на цю суму.

Просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити (а.с.133-136, том.1).

Представник ОСОБА_1 адвокат Малетин А.Я. подав відзив на апеляційну скаргу.

Вказує, що зобов`язання за кредитним договором відповідачем проведено розрахунок заборгованості за кредитом з урахуванням сплаченої винагороди за резервування ресурсів, тому чітко видно, що зобов`язання за кредитним договором позичальником виконано в повному обсязі.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 20 лютого 2020 року у справі 344/13777/16-ц визнано недійсними п.7.2 кредитного договору та п.8.1 кредитного договору від 29.09.2008 року в частині винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу. Розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, наданий банком, є необґрунтованим,оскільки не враховує дане рішення суду.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін (а.с.182-184, том.1).

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта Рокетську С.В., відповідача ОСОБА_1 та її представника адвоката Малетина А.Я. дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 524, 526, 527, 530, 546, 611, 612, 1054 Цивільного Кодексу України, встановивши, що зобов`язання за кредитним договором відповідачем виконано у повному обсязі, будь-яких доказів, які б спростовували проведений відповідачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором суду не представлено, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, виходячи з такого.

Судом встановлено, що 29 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк») укладено кредитний договір IFIVGК.

За умовами кредитного договору відповідно до п. 2.2.4 встановлено, що Позичальник зобов`язується погашення кредиту зробити в порядку, сумах і строки, передбачені п. 2.3.3 та п. 8.1 цього договору.

Згідно п.8.1 даного Договору договір укладений на видачу кредиту у розмірі 15 629,26 доларів США на такі цілі: 14 202,26 доларів США на придбання нерухомості, з яких 13 650 доларів США на придбання нерухомості шляхом видачі готівки через касу, 409,50 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 76,14 доларів США - для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування майна на перший рік кредиту, 66,62 доларів США - для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік кредиту, а також у розмірі 1427,60 доларів США на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3 % від суми наданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 5,64 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.7.2 даного Договору. Щомісяця в період сплати Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 283,25 долари США згідно Графіку погашення кредиту для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії (а.с. 14-16).

Пунктом 7.2 кредитного договору передбачено, що при невиконанні позичальником умов, передбачених пунктом 2.2.11 договору, банк зобов`язаний здійснити додатковий моніторинг погашення кредиту по рахунку. При цьому позичальник сплачує банку винагороду, що дорівнює сумі залишку коштів між сплаченими позичальником на день здійснення моніторингу коштами і нарахованими банком на останній термін сплати. Сплата винагороди здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, винагорода сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Пунктом 8.1 кредитного договору, зокрема, передбачено сплату позичальником винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 5,64 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно з пунктом 7.2 даного договору.

Пунктом 8.1 кредитного договору передбачено, що погашення заборгованості за цим договором здійснюється в такому порядку: щомісяця в період сплати (період сплати вважати з 10 по 15 число кожного місяця) позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 283,25 доларів США відповідно до Графіку погашення кредиту для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, процентами, винагороді, комісії.

Згідно з пунктом 8.1.2 кредитного договору, у разі порушення строків оплати, передбачених пунктом 8.1 на 120 календарних днів, сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту (залишку заборгованості за кредитом), відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі) - останній день місяця, в якому відбулося порушення строків оплати на 120 календарних днів.

Відповідно п.2.2.2. позичальник зобов`язується сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п.8.1,2.3.1,2.3.2,2.3.3.,3.1,3.2. даного Договору. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту.

Згідно п.2.2.3. позичальник зобов`язаний сплатити банку винагороду згідно п.8.1 даного Договору. Погашення кредиту зробити відповідно в порядку,сумах і строки, передбачені п.8.1 та п.2.3.3 цього договору.

В забезпечення виконання умов кредитного договору 29 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір поруки IFIVGК/2 (а.с. 20).

Згідно копії ордеру-розпорядження №1 від 30.09.2008 року, по кредитному договору IFIVGК від 29.09.2008 року проведено видачу кредитних коштів на суму 13 650 доларів США (а.с.19).

Згідно копії анкети-заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили надати суму кредиту: 14202,26 доларів США, яка складається із: суми кредиту на придбання/під заставу нерухомості 13 650 доларів США, суми винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту 409,50 доларів США, суми страхових платежів 142,76 долари США. Ставка по кредиту 15,00 %, щомісячна винагорода 0,00 %, разова винагорода за надання фінансового інструменту 3,00 %, винагорода за резервування 5,64 % (а.с.102).

З копії квитанції від 29 вересня 2008 року (а.с. 103) встановлено, що згідно кредитного договору IFIVGК ОСОБА_1 видано кредитні кошти в сумі 13 650 доларів США (а.с.103).

Рішенням Івано-Франківського міського суду у справі №344/13777/16-ц від 20.02.2020 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору та визнання недійсним договору іпотеки квартири задоволено частково. Визнано недійсними пункт 7.2 кредитного договору та пункт 8.1 кредитного договору № IFIVGК від 29.09.2008 року в частині винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу та винагороди за резервування ресурсів. В решті вимог позову відмовлено (а.с.111-123).

Відповідачем, з урахуванням рішення Івано-Франківського міського суду, проведено контррозрахунок заборгованості по кредитному Договору № IFIVGК, з якого виходить, що всього сплачено за період з 15.11.2008 року по 15.02.2015 року - 21573,75 доларів США, з них 13882,43 доларів США на погашення кредиту та 7692,25 доларів США в погашення відсотків (1,25 %). Таким чином, відповідач стверджує, що станом на 15.02.2015 року, з урахуванням сплачених відсотків та сум, які банком зараховувалися на оплату за пунктами договору, що визнані недійсними (винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу та винагороди за резервування ресурсів), сума переплати складає 89,84 доларів США.

На вимогу суду щодо підтвердження отримання повідомлення банку про дострокове погашення кредиту надано копію отриманого повідомлення від 02.11.2015 року, адресованого позичальнику ОСОБА_1 та поручителю ОСОБА_2 . Зі змісту повідомлення банку, у зв`язку з порушенням зобов`язань за вказаним кредитним договором прострочена заборгованість складає 1951,27 дол.США заборгованість за кредитом; 745,31 дол.США з аборгованість по процентам за користування кредитом; 249,78 дол.США заборгованість по комісії за користування кредитом; 135,28 дол.США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Банк вимагав сплатити зазначену заборгованість протягом п`яти днів з дня отримання цього повідомлення. У разі несплати заборгованості у зазначений строк, банк вимагав повернення кредиту у повному обсязі (а.с.240,том.1).

Отримано це повідомлення позичальником 12.11.2015 року (а.с.1, том 3).

Заборгованість, яку вимагав банк, у п`ятиденний строк, тобто до 18.11.2015 року сплачена не була, тому договір припинений з 18.05.2015 року, оскільки банк вимагав дострокового повернення коштів. З цього дня банк не міг нараховувати платежі, визначені договором, а міг претендувати на сплату усього тіла, відсотків, нарахованих станом на 18.11.2015 року, а також на компенсацію за порушення зобов`язання згідно ч. 2 статті 625 ЦК України.

Згідно додатку №1 до кредитного договору кредит на купівлю житла складає 19500 дол. США, вартість нерухомості (5850 дол.США). Початковий внесок (більше 30%), в т.ч. 13650 купівля житла/споживчий кредит,409,50 разова винагорода за надання фінансового інструменту, 76,14 страхування майна на 1 рік дії кредиту, 66,62 особисте страхування на 1 рік кредиту. Умовами кредитування визначено аванс 30% і більше, валюта - USD, річна процентна ставка, % річних -15%; щомісячна винагорода за резервування ресурсів,% річних- 5,64; разова винагорода за надання фінансового інструменту,% від суми наданого кредиту -3%.

Щомісячний платіж визначено у розмірі 283,25 дол. США. Сума відсотків та винагород - 19783,74 дол.США. Реальна процентна ставка 21 дол. США (а.с.10,том.3).

В матеріалах справи наявна виписка про рух коштів (а.с.19-261, том.2).

Судом з`ясовано, що 34 425,96 дол.США сукупна вартість кредиту визначена у графіку кредиту.

20 223,70 дол. США це винагорода за резервування та проценти.

Встановлено, що відповідачем здійснювалось погашення заборгованості в такому порядку: 14202,26 дол. США 409,57 дол.США (3 % ) = 13792,76 дол.США (тіло кредиту). Сплачується 350 дол США. Вираховується на цю суму 1,25 % відсотків на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, що становить 257,92 дол.США. Решту, що залишок зараховується на погашення на тіла кредиту. Після внесення наступного платежу тіло кредиту становить 13588,69 дол США. Кредит погашався щомісячно рівними платежами в розмірі 283,25 дол.США.

Відповідач ОСОБА_1 вказує, що з врахуванням рішення Івано-Франківського міського суду від 20.02.2020 року у справі 3344/13777/16-ц та фактично сплачених коштів відповідачем проведено розрахунок заборгованості по кредитному договору, з якого вбачається, що всього за період до 26.02.2015 року сплачено 13871,99 дол. США на погашення тіла кредиту та 7698,01 дол.США на погашення відсотків.

Позивачем надано квитанції щодо внесення платежів (а.с.206-217,том.1).

В силу положень ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Одним із способів припинення зобов`язання відповідно до статті 599 ЦК України є його виконання, проведене належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Частиною другою статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 79 цього Кодексу достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч. 3 ст. 89 цього Кодексу суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оскільки позивачем не представлено суду доказів про те, що розрахунок заборгованості виконаний з урахуванням рішення суду від 20.02.2020 року у справі 3344/13777/16-ц про визнання окремих положень договору недійсними та не спростований контр розрахунок, представлений відповідачкою, усі оплати, які здійснила відповідачка, зараховані позивачем за пунктами договору на власний розсуд, без урахування визнаних недійсними пунктів, тому суд приходить до висновку, що досліджені у ході розгляду справи докази у сукупності є достатніми для того, щоб дійти висновку про недоведення позивачем обставин щодо наявності заборгованості ОСОБА_1 відповідно до укладеного кредитного договору IFIVGК від 29.09.2008 року.

Зобов`язання за укладеним кредитним договором відповідачем виконано у повному обсязі, а тому беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, апеляційний суд погоджується з висновком суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, їм дано вірну правову оцінку, а рішення суду постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до не правильного вирішення справи, тому підстав для скасування оскарженого рішення немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 квітня 2021 року- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В.Василишин

М.Д. Горейко

Повний текст постанови складено 23 грудня 2021 року.