ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/803/503/21 Справа № 180/1367/20 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
УХВАЛА

29 грудня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро заяву Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про винесення окремої ухвали по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, внаслідок виконання трудових обов`язків, -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року апеляційну скаргу акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» задоволено частково.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2020 року змінено в частині розміру суми відшкодування моральної шкоди, стягнутої з акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 , зменшивши її зі 100 000 грн до 60 000 грн.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Компенсовано Акціонерному товариству «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» за рахунок держави судовий збір у розмірі 1051 грн.

18 жовтня 2021 року на адресу Дніпровського апеляційного суду надійшла заява Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про винесення окремої ухвали, в якій просить постановити у справі окрему ухвалу та зазначити Управління казначейства у Шевченківському районі м.Дніпра/Шев.р/22030101, код платника (код за ЄДРПОУ) 37989274, рахунок платника UA0004004, банк платника Казначейство України ( ел.адм.под.) (м.Київ),як установу з рахунків якої будуть повернуті (компенсовані) Акціонерному товариству «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» судовий збір у розмірі 1051 грн, сплачених згідно платіжного доручення№ 124 від 30.10.2020 року.

Підставою для винесення окремої ухвали заявником зазначено, що Головне управління казначейської служби України у Дніпропетровській області повідомило про неможливість виконання судового рішення в цій частині.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заява про винесення окремої ухвали не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.262 ЦПК України, суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Окрема ухвала суду - це ухвала, якою суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону і причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Тобто підставою для постановлення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення.

Отже, вирішення питання щодо оцінки обставин визначених ч.1 ст.262 ЦПК України та постановлення окремої ухвали перебуває в межах дискреційних повноважень суду, який безпосередньо сприймає та самостійно оцінює обставини за ч.1 ст.262 ЦПК України за наслідками чого приймає відповідне процесуальне рішення. Тобто постановлення окремої ухвали є правом суду у разі встановлення судом підстав для окремої ухвали.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до приписів ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частинами 6, 7 вказаної норми передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зміст резолютивної частини постанови апеляційного суду від 17 лютого 2021 року в частині розподілу судових витрат відповідає ч. 7 ст. 141 ЦПК України, яка регламентує порядок такого розподілу.

Доводи заявника фактично зводяться до зміни змісту судового рішення в частині розподілу судових витрат, що є неприпустимим, а тому така заява не підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає зазначати наступне.

Органами Казначейства виконуються рішення про: 1) стягнення коштів державного та місцевого бюджетів; 2) повернення помилкового або надмірно зарахованих до державного та місцевих бюджетів.

Натомість питання компенсації витрат регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави та здійснюються у порядок і спосіб, визначений цією постановою, яка визначає граничні розміри компенсації вказаних витрат.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 затверджено Порядок № 845, який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Цей Порядок також не передбачає законодавчого регулювання питання компенсації судового збору на підставі частини сьомої статті 141 ЦПК України, а стосується виконання рішень про стягнення грошових коштів державного та місцевих бюджетів або боржників з певним цільовим призначенням, а також про повернення помилково або надміру сплаченого судового збору.

Сфера застосування зазначеного Порядку № 845 та порядок безспірного списання коштів визначені пунктами 16, 35 цього нормативно-правового акта, згідно з якими органи Казначейства за судовими рішеннями про стягнення надходжень бюджету здійснюють безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів у передбачених ним випадках.

Орган Казначейства здійснює безспірне списання коштів місцевих бюджетів для відшкодування шкоди, заподіяної: фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування; органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування у сфері нормотворчої діяльності (пункт 41 Порядку № 845).

Аналіз наведених положень Порядку № 845 дає підстави для висновку, що цей нормативно-правовий акт не містить правил щодо порядку та умов компенсації судового збору, сплаченого учасником справи, на певному етапі розгляду справи, у разі звільнення протилежної сторони від такого обов`язку.

Так, Верховний Суд у справі № 428/13541/19 від 22 вересня 2021 року постановив окрему ухвалу та направив її на адресу Кабінету Міністрів України з рекомендацією розробити спеціальний порядок компенсації судового збору за рахунок держави.

Було констатовано наявність неврегульованих суспільних відносин, що виникають з підстав, передбачених частиною сьомою статті 141 ЦПК України, оскільки відносини з компенсації судових витрат неможливо прирівняти до відшкодування шкоди державою, а так само не допускається врегулювання публічно-правових відносин за аналогією права чи закону та з огляду на рішення Конституційного Суду України від 16 березня 2004 року № 6-рп/2004 у справі № 1-3/2004, в якому зазначено, що відповідно до статті 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Прагнення держави до збалансованості та наповнення бюджету України реалізується через визначення джерел надходження до державного бюджету і потреб на видатки, що безпосередньо чи опосередковано пов`язано зі сферою цінової політики, яка має бути спрямована на забезпечення соціальних гарантій у першу чергу для низькооплачуваних і малозабезпечених громадян.

Наявність описаної прогалини у законодавстві має бути усунута повноважним органом державної влади. Враховуючи, що головним розпорядником бюджетних коштів є Кабінет Міністрів України, то саме він і має визначити, якими є видатки за частиною сьомою статті 141 ЦПК України та у якому порядку, за рахунок яких коштів та за яких умов вони підлягають компенсації стороні, яка їх понесла.

Станом на цей час правило частини сьомої статті 141 ЦПК України носить бланкетний характер, оскільки у законодавстві не передбачено механізму реалізації її положень.

На підставі наведеного, керуючись ст. 262,385 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Заяву Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про винесення окремої ухвали - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: