Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" грудня 2021 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.

секретаря Бурячек О.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, в залі суду, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання малолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до суду, просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь додаткові витрати на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , понесені за період з 13 березня 2019 року по 15 липня 2021 року одноразово в розмірі 50 815,24 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 4 000,00 гривень, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

22 липня 2021 року Дніпровським районним судом міста Києва відкрите провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

01 листопада 2021 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про продовження розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідач не скористався процесуальним правом подати відзив на позов з викладенням своєю позиції щодо заявлених вимог та долучити докази на підтвердження (спростування) заявлених вимог.

У відповідності до ч.8 ст.279 Цивільного процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, додатково пояснила, що з 2017 року сторони проживали однією сім`єю без реєстрацію шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_3 , яка з самого народження хворіє на хронічні хвороби, а саме: природжена вада розвитку передньої черевної стінки, гастрошизис з відсутністю вісцероабдомінальною диспропорцією, необлітерована омфало-мезентерильна судина, спан після оперативного лікування, злукова хворобо черевної порожнини, гостра злукова кишкова непрохідність, пупкова грижа. Наявні захворювання дитини стали підставою для надання статусу дитини-інваліда до 18 років, у зв`язку з чим дитина потребує постійного нагляду лікарів, вживання ліків та спеціального харчування. На придбання ліків та проведення обстежень дитини позивачем за період з 13 березня 2019 року по 15 липня 2021 року понесено витрати в розмірі 38 267,82 гривень та понесені витрати на придбання спеціалізованого безглютенового харчування в розмірі 63 362,66 гривень. За таких обставин позивачу важко самостійно в повній мірі фінансово забезпечити утримувати дитину, забезпечувати їй належне харчування, витрачати додаткові кошти на лікування дитини, профілактики хвороби, врегулювати спірні питання в досудовому порядку не виявилось за можливе, що спонукало позивача звернутись з цим позовом до суду.

Відповідач в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав, пояснив, що з 2017 року з позивачем перебували в цивільному шлюбі без реєстрації, ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дитина - донька ОСОБА_3 , батьком дитини зазначений ОСОБА_2 на підставі письмової згоди батька. 20 серпня 2021 року Дніпровським районним судом міста Києва видано судовий наказ, яким присуджено до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05 серпня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Даний судовий наказ пред`явлено позивачем до примусового виконання, та державним виконавцем проводяться виконавчі дії, крім того накладено арешт на банківські рахунки відповідача. Щодо стягнення половини понесених додаткових витрат на дитину в розмірі 50 815,24 гривень та стягнення додаткових витрат до досягнення дитиною 18 років щомісячно в розмірі 4 000,00 гривень, відповідач визнав, оскільки додаткові витрати, які просить стягнути позивач, викликані особливими обставинами, з необхідністю постійного лікування дитини, придбання ліків та особливого харчування.

Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом у судове засідання сторін, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1. ст. 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1. ст. 121 Сімейного кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Відповідно до ч. 1. ст. 135 Сімейного кодексу України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно свідоцтва про народження, виданого 19 березня 2019 року Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Києві, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження внесено запис №441.

Батьком дитини зазначений ОСОБА_2 , матір`ю - ОСОБА_1 .

Згідно актового запису про народження дитини, підставою для запису про батька - письмова згода ОСОБА_2 . (а.с. 12-14)

Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

За змістом ст. 18 Конвенції «Про захист прав дитини», суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 27 Конвенції «Про захист прав дитини», батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

При цьому, статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Сімейного кодексу України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина (ст. 141 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Також, окремо, відповідно до ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Відповідно до змісту п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України№ 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у якій судом касаційної інстанції роз`яснено схожі правовідносини, до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Дана стаття Сімейного кодексу України закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного стану сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягнення аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 Сімейного кодексу України. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково.

Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами.

Згідно з медичної документації, а саме: з Виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 430/70, виданої ДУ ПІАГ ім. акад. О.М. Лукянової НАМН України від 12 квітня 2019 року, Виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 1281, виданої ДУ ПІАГ ім. акад. О.М. Лукянової НАМН України від 13 травня 2019 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має основний діагноз (Q 79,3) природжена вада розвитку передньої черевної стінки. Гастрошизис з відсутністю вісцеро-абдомінальною диспропорцією. Необлітерована омфало-мезентериальна судина. Стан після оперативного лікування 13 березня 2019 року. Відповідно до висновку, наявне захворювання відповідає розділу XV, пункт І, підпункт 1.3 переліку показань, що дають право на одержання (підтвердження) державної соціального допомоги на дітей-інвалідів, віком до 18 років, затвердженого Наказом МОЗ України, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України від 08 листопада 2001 року за №454/471/16, МОЗ України від 11 липня 2005 року за № 342 (z 0787-05) крім того дитина має супутні діагнози: пре-перинатальне гіпоксично-ішемічне ураження ЦНС, синдром підвищеної нервово-рефлекторної збудливості. (а.с.25)

Крім того, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала на стаціонарному лікуванні з 21 грудня 2020 року по 22 грудня 2020 року, з діагнозом: МКХ-10: К42, та проведено операцію № 637 - пластика пупкового кільця, що підтверджується Випискою №1478 Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» від 22 грудня 2020 року. (а.с. 27)

Відповідно до Консультативного висновку спеціаліста md_1210, виданої Національною дитячою спеціалізованою лікарнею «Охматдит» від 27 квітня 2021 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має основний діагноз: L-20 атопічний дерматит очаговий; дитяча форма; неповна ремісія, діагноз супутній: L-50 кропивянка рецидивуючий перебіг, ремісія, функціональні порушення шлунково-кишкового тракту, ферментопатія, та рекомендовано: режим чистого дома; стол №5; режим харчування: достатнє пиття; засоби догляду за шкірою: ліпікар АР+гель синдет і крем бальзам М або фізіогель шампунь+лосьон АІ, атодерм інтенсів Біодерма, Топікрем АД, АДерма екзамега; при загостренні - крем елідел 1% або протопік мазь 0,03% 2р на добу до зниження висипів + ще 2 тижні; або крем Кутівейт або Локоід, Елоком; лужна мінеральна вода; алерзін; дообстеження - АЛКС2 тест, повторно алерголог, копрограма+я.глистів і цисти найпростіших, консультація гастроентеролога. (а.с.28)

Відповідно до п. 1, 2 Порядку видачі медичного висновку про дитину-інваліда до 16 років, показаннями для встановлення інвалідності у дітей є патологічні стани, які виникають при вроджених, спадкових, здобутих захворюваннях та після травми. Перелік медичних показань, що дають право про затвердження державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 18 років, затверджено наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України від 08 листопада 2001 року № 454/471/516, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 26 грудня 2001 року за № 1073/6264.

Установлення у дитини медичних показань для визнання її інвалідом віком до 18 років здійснюється лікарсько-консультативними комісіями дитячих обласних, багатопрофільних міських лікарень, спеціалізованих лікарень, диспансерів, де діти перебувають на диспансерному обліку та спеціалізованому лікуванні, Української дитячої спеціалізованої лікарні «ОХМАДИТ», Українського центру медичної реабілітації дітей з органічним ураженням нервової системи, клінік науково-дослідних установ Міністерства охорони здоров`я України та Академії медичних наук України після стаціонарного або амбулаторного обстеження.

При обстеженні в указаних закладах наявність у дитини медичних показань для визнання її інвалідом віком до 18 років обґрунтовується лікуючим лікарем у первинній медичній документації: медичній карті стаціонарного хворого (ф.003/о) або історії розвитку дитини (ф.112/о) за підписами лікуючого лікаря, завідувача відділення (поліклініки) та заступника головного лікаря з медичної частини із зазначеним згідно з Міжнародною класифікацією хвороб (МКХ-10) діагнозом та кодом.

Виписка з медичної карти стаціонарного хворого (ф.027/о) або консультативний висновок спеціаліста (ф.028/о) видаються на руки батькам дитини, усиновителям, опікуну або піклувальнику.

Визнання дитини віком до 18 років інвалідом та оформлення медичного висновку про дитину з інвалідністю віком до 18 років (ф.080/о "Медичний висновок про дитину з інвалідністю до 18 років" додається) здійснюється лікарсько-консультативною комісією дитячого лікувально-профілактичного закладу за місцем проживання дитини після особистого огляду її та за наявності виписки з медичної карти стаціонарного хворого (ф.027/о) або консультативного висновку спеціаліста (ф.028/о), виданих після стаціонарного або амбулаторного обстеження дитини в дитячій обласній, багатопрофільній міській лікарнях, спеціалізованих лікарнях, диспансерах, де діти перебувають на диспансерному обліку та спеціалізованому лікуванні, Українській дитячій спеціалізованій лікарні "ОХМАТДИТ", Українському центрі медичної реабілітації дітей з органічним ураженням нервової системи або клініках науково-дослідних установ Міністерства охорони здоров`я, Академії медичних наук України та оформлених у зазначеному порядку. ( Пункт 7 в редакції Наказу МОЗ N 187 ( z0478-02 ) від 23.05.2002

Медичний висновок про дитину з інвалідністю віком до 18 років оформляється за підписами головного лікаря дитячого лікувально-профілактичного закладу, його заступника з медичної частини та лікуючого лікаря, завіряється круглою печаткою і в 3-денний строк направляється в орган праці та соціального захисту населення за місцем проживання батьків, усиновителів, опікуна, піклувальника дитини з інвалідністю віком до 18 років.

Термін дії медичного висновку встановлюється згідно зі строками, передбаченими наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України від 08.11.2001 N 454/471/516 ( z1073-01 ), та зазначається в медичному висновку про дитину з інвалідністю віком до 18 років.

Згідно медичного висновку №39 Центру первинної медико-санітарної допомоги № 2 Дніпровського району міста Києва, ОСОБА_3 має захворювання «відповідно розділу ХV пункту 1 підпункту 1.4. «Переліку медичних показань, які дають право на одержання допомоги на дітей-інвалідів з дитинства у віці до 18 років «Затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України від 08 листопада 2001 року №454/471/516, та ОСОБА_1 призначено державну соціальну допомогу на догляд дитини з 24 травня 2019 року по 01 травня 2021 року, та продовжено з 18 жовтня 2021 року по 01 листопада 2023 року.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Ці положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Частиною шостою статті 263 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України 2017 року у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, які в даному випадку відсутні. Правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15 червня 2020 року у справі № 588/1311/17, у постанові від 15 липня 2020 року в справі №254/10054/16, (провадження № 61-21748св18)

Перевіривши матеріали справи, роз`яснивши процесуальні наслідки визнання позову, ураховуючи, що відповідач позов визнав та визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, суд вважає, що визнання позову може бути прийнято судом.

За наведених обставин, судом встановлено, що дитина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , має діагноз: вроджене захворювання вади розвитку передньої черевної стінки, гастрошизис з відсутньою вісцеро-абдомінальною диспродукцією (стан після операції 13 березня 2019 року), злукову хворобу черевної порожнини, гостру злукову кишкову непрохідність та має супутні діагнози синдром підвищеної нервово-рефлекторної збудливості, потребує профілактичних заходів два рази на рік та медичне спостереження один раз в три місяці у зв`язку з основним захворюванням, потребує оздоровлення та домашнього догляду, має життєвий режим, у тому числі із застосуванням медичних препаратів та спеціалізованого харчування, рекомендований лікарем, тому дитина потребує довготривале лікування та обстеження, що тягне за собою систематичні додаткові витрати, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, суд, з урахуванням позиціє відповідача, який визнав позов в в повному обсязі, дотримуючись принципів рівності та пропорційності, з метою дотримання балансу захисту прав, свобод та інтересів сторін, а також їх дітей, приймаючи до уваги положення ст. 185 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 додаткові витрати в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, та до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, розмір аліментів на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Однак, що стосується стягнення додаткових витрат на дитину в твердій грошовій сумі (постійно), починаючи із дня звернення до суду на чому наполягала позивач, то такий порядок стягнення саме додаткових витрат в силу положень ст. 185 Сімейного кодексу України, не передбачено.

Крім того, суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 у справі № 320/383/19 роз`яснив, що присуджений розмір додаткових витрат на дитину не є незмінним, адже відповідач не позбавлений права звернутися до суду із позовом про зменшення розміру присуджених до стягнення з нього додаткових витрат на утримання дитини після істотної зміни або припинення обставин (одужання або істотне покращення стану здоров`я його дитини), які стали підставою для задоволення позову.

Щодо заявлених вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_2 половину понесених додаткових витрат на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 13 березня 2019 року по 15 липня 2021 року в розмірі 50 815,24 гривень, суд приходить до наступного.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Оскільки в судовому засіданні відповідач погодився із заявленим позивачкою розміром фактично понесених додаткових витрат на дитинуОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що викликані особливими обставинами в розмірі 101 630,48 грн., що підтверджується та долучено до матеріалів справи, докази щодо стану здоров`я дитини, вживання певних препаратів за призначенням лікарів, проведення медичних обстежень, про що надано відповідні фіскальні документи на придбання медичних препаратів, спеціалізованого харчування, проходження відповідних аналізів, та виходячи з принципу рівності прав та обов`язків батьків, суд вважає, що з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 половину фактично понесених додаткових витрат в розмірі 50 815,24 грн.

Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 1816 грн. 00 коп., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про оплату додаткових витрат на дитину.

Враховуючи наведене та керуючись статтею 51 Конституції України, статтями 7, 185 Сімейного кодексу України, статтями 18, 27 Конвенції «Про захист прав дитини», статтями 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», статтями 2, 4, 7, 12, 76-81, 89, 133, 141, 174, 206, 211, 247-249, 259, 263-265, 273, 279, 354, 355, 240 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання малолітньої дитини, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразово в загальному розмірі 50 815 (п`ятдесят тисяч вісімсот п`ятнадцять) гривень 24 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , додаткові витрати в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1816,00 гривень.

Сторони цивільного процесу:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідно до положень ч.1та ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Інформацію по справі можна отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернетhttp://dn.ki.court.gov.ua.

С у д д я