КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1642/2021
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , поданими представником ОСОБА_2 , на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва про передачу справи на розгляд до іншого суду та на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва про передачу заяви про забезпечення позову на розгляд до іншого суду, постановлені у складі судді Хоменко В.С. в м. Київ 02 грудня 2020 року за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Роман Васильович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В листопаді 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позов мотивовано тим, що 18 листопада 2020 року на офіційну електронну пошту місця роботи позивача надійшла постанова приватного виконавця Клименко Р.В. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 18 серпня 2020 року, ВП № 62713877, із вказаної постанови він дізнався про існування виконавчого напису нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. № 10978 від 16 липня 2020 року, яким із позивача на користь ТОВ «Вердикт Капітал» стягнуто заборгованість в розмірі 15811,65 грн. Вказував, що він не погоджується із наявністю будь-якої заборгованості за кредитним договором № РР.КК.002/2203/06-2007 від 27 червня 2007 року та вважає наявними правові підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Жодних зобов`язань перед ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал», за вказаним договором ОСОБА_1 не брав, крім того договір взагалі не набув чинності, оскільки не був підписаний усіма сторонами договору. Крім того, відповідно до копії виписки з особового рахунку та згідно інформації у оскаржуваному виконавчому написі, звернення стягнення заборгованості ОСОБА_1 проводиться за період з 04 липня 2019 року до 11 березня 2020 року, тобто поза спливом трьохрічного строку давності з дня виникнення у стягувача права вимоги на безспірне заборгованості.

Просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 10978, вчинений 16 липня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за договором кредиту № РР.КК.002/2203/06-2007 від 27 червня 2007 року.

Також ОСОБА_1 подав клопотання про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 10978, вчиненого 16 липня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за договором кредиту № РР.КК.002/2203/06-2007 від 27 червня 2007 року, до набрання рішенням суду законної сили.

Ухвалами Голосіївського районного суду м. Києва від 02 грудня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 та клопотання про забезпечення позову передано на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва за підсудністю.

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із ухвалами суду першої інстанції, подав апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 02 грудня 2020 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Обґрунтовуючи апеляційні скарги, посилався на те, що за загальним правилом ч. 2 ст. 27 ЦПК України, на яку послався суд при передачі справи до іншого суду, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням. Разом із тим, ч. 12 ст. 28 ЦПК України надає позивачу право обирати альтернативну підсудність в даній категорії справ, а сама ст. 28 ЦПК України має назву «Підсудність справ за вибором позивача». Зареєстрованим та фактичним місцем проживання позивача є АДРЕСА_1 , а тому на підставі ч. 12 ст. 28 ЦПК України мав право подати позов саме до Голосіївського районного суду м. Києва за місцем виконання виконавчого напису нотаріуса, яким в даній справі є місце проживання позивача як боржника за виконавчим написом. Вказаний факт обґрунтовано у позовній заяві, однак залишено судом першої інстанції поза увагою.

Посилався на п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Наводив позицію Верховного Суду в постанові від 04 вересня 2020 року у справі № 286/1210/19.

Відзивів на апеляційні скарги не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвала суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду віднесена до п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Передаючи справу на розгляд іншому суду ухвалою від 02 грудня 2020 року, суд першої інстанції виходив із положень ч. 2 ст. 27 ЦПК України і тих обставин, що місцезнаходженням відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» є м. Київ вул. Кудрявський узвіз 5Б, що територіально відноситься до Шевченківського району м. Києва, при цьому підстав для визначення підсудності за вибором позивача відповідно до ст. 28 ЦПК України не вбачається, відповідних обґрунтувань останнім не надано.

Передаючи заяву про забезпечення позову на розгляд іншому суду ухвалою від 02 грудня 2020 року, суд першої інстанції керувався п. 2 ч. 1 ст. 152, 185 ЦПК України і виходив з того, що оскільки позовну заяву передано на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва, заяву про вжиття заходів забезпечення позову по вказаній справі також необхідно передати до Шевченківського районного суду м. Києва.

Оцінюючи правильність висновків суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд виходить із наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся із позовом до ТОВ «Вердикт Капітал» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

На а. с. 12 знаходиться копія виконавчого напису нотаріуса від 16 липня 2020 року, згідно якого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. запропоновано стягнути на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором № РР.КК.002/2203/06-2007 від 27 червня 2007 року в розмірі 16161,65 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

За загальним правилом частини першої статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно з правилом про підсудність справ за вибором позивача, передбаченим у частині дванадцятій статті 28 ЦПК України (правила альтернативної підсудності), позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (стаття 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина шістнадцята статті 28 ЦПК України).

Верховний Суд в своїх постановах (зокрема, в постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 263/14171/19) виходить з того, що право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Позивач у цій справі використав належне йому право вибору суду за правилами альтернативної підсудності, звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва за місцем реєстрації свого проживання у Голосіївському районі м. Києва, а саме АДРЕСА_1 (а. с. 11)

Визначення змісту категорії місця виконання рішення наведене у статті 24 Закону України «Про виконавче провадження».

За правилами частин першої та другої наведеної статті виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Виходячи зі змісту статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» місцем виконання судового рішення є місце провадження виконавчих дій з його примусового виконання. Такі виконавчі дії провадяться за місцем проживання боржника, місцем його перебування, роботи або за місцезнаходженням його майна.

Отже, місце виконання рішення та місце прийняття до виконання виконавчих документів уповноваженим виконавцем можуть не співпадати та є відмінними правовими категоріями.

Позов подано до суду за місцем виконання виконавчого напису, за місцем проживання позивача, що відповідає частині другій статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» та частині дванадцятій статті 28 ЦПК України.

Направляючи справу на розгляд до іншого суду на підставі ст. 31 ЦПК України, суд першої інстанції залишив поза увагою зазначені обставини та вимоги ст. 28 ЦПК України, а також не врахував правові позиції Верховного Суду щодо належності позивачу права вибору між судами, незважаючи на те, що ОСОБА_1 безпосередньо в позові наводив обґрунтування вибору ним альтернативної підсудності відповідно до ч. 12, 16 ст. 28 ЦПК України, що свідчить про поверховий підхід суду при дослідженні змісту позову і матеріалів справи в цілому.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 02 грудня 2020 року про передачу до іншого суду клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову, апеляційний суд враховує наступне.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається після відкриття провадження у справі - до суду у провадженні, якого перебуває справа.

В даній справі позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом 25 листопада 2020 року (а. с. 1), а клопотання про забезпечення позову від 25 листопада 2020 року зареєстроване 27 листопада 2020 року (а. с. 30) та знаходиться в матеріалах справи.

Разом із тим, судом першої інстанції залишено поза увагою, що клопотання про забезпечення позову є частиною справи, яка ухвалою від 02 грудня 2020 року перед цим вже була передана ним в цілому, хоча і помилково, за підсудністю на розгляд до іншого суду, і що передача за підсудністю окремих клопотань із матеріалів справи, в тому числі клопотань про вжиття заходів про забезпечення позову, чинним ЦПК України не передбачена.

Виходячи із вищевикладеного, ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 02 грудня 2020 року не можна вважати законними та обґрунтованими, висновки суду першої інстанції про передачу справи і клопотання про забезпечення позову на розгляд іншому суду за підсудністю є помилковими і не ґрунтуються на вимогах процесуального закону, відтак ухвали суду першої інстанції не можуть залишатися в силі і підлягають скасуванню.

Відповідно до приписів п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин апеляційні скарги підлягають задоволенню, а ухвали суду скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвали, що перешкоджають подальшому провадженню, постановлені із порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , подані представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 02 грудня 2020 року про передачу справи на розгляд до іншого суду та про передачу заяви про вжиття заходів забезпечення позову на розгляд до іншого суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.