Провадження №2-о/265/1574/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2021 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Козлова Д. О.,

при секретарі Дрьомовій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 265/10739/21 за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, зацікавлена особа: ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

Заявниця звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя із вказаною заявою, посилаючись у її обґрунтування на те, що з 27 лютого 2015 року вона перебувала у шлюбі із ОСОБА_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син, ОСОБА_3 . Однак, з жовтня 2020 року вона перестала мешкати однією сім`єю та вести спільне господарство із ОСОБА_2 . Після припинення сімейних відносин із ОСОБА_2 вона забрала сина та у період з жовтня 2020 року по квітень 2021 року включно мешкала з ним по АДРЕСА_1 . 2 квітня 2021 року рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя шлюб між нею та ОСОБА_2 було розірвано. Натомість, після розірвання шлюбу ОСОБА_2 почав здійснювати фізичне, психологічне та економічне насилля щодо заявниці. Так у квітні 2021 року ОСОБА_2 неодноразово здійснював відносно неї фізичне та психологічне насильство шляхом погроз фізичною розправою, нанесення тілесних ушкоджень, нецензурної лайки, ображаючи заявницю, про що свідчать звернення її до поліції. Також протягом травня-серпня 2021 року заявницею здійснювались виклики органів поліції, а 20 серпня 2021 року відділом поліції № 2 МРУП ГУ НП в Донецькій області відкрито кримінальне провадження № 0000559 за ч. 1 ст. 125 КК України внаслідок вчинення 19 серпня 2021 року ОСОБА_2 відносно неї фізичного насильства. Крім того 28 квітня 2021 року ОСОБА_2 викрав спільного сина, ОСОБА_3 , та самовільно змінив його місце проживання. Після того ОСОБА_2 не дає їй бачитись з дитиною, хоча 15 вересня 2021 року рішенням виконкому Маріупольської міської ради їй був визначений порядок спілкування з сином саме без участі батька. У подальшому протиправні дії з боку ОСОБА_2 відносно заявниці тривали, що стало приводом для її численних звернень до органів поліції протягом вересня-грудня 2021 року. На теперішній час ОСОБА_2 продовжує відносно неї чинити психологічне насилля у вигляді погроз фізичною розправою, вбивством, слідкує за нею, телефонує пізно вночі, використовує нецензурну лайку, постійно ображає її, повністю ігноруючи прохання надати сина. Таким чином вона боїться за своє здоров`я та життя, що є підставою на підставі наведеного вмотивування для видачі відносно ОСОБА_2 обмежувального припису судом. Отже, просила суд видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , поклавши на нього на строк 6 (шість) місяців такі обов`язки: заборонити йому перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 ; заборонити йому наближатися на відстань ближче 10 (десяти) метрів до місця знаходження (перебування) ОСОБА_1 ; заборонити ОСОБА_2 особисто або через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому ОСОБА_2 , та переслідувати її, допустивши негайне виконання рішення суду.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, надавши заяву з проханням вирішити справу за її відсутності, наполягаючи при цьому на задоволенні заявлених нею вимог.

ОСОБА_2 до судового засідання також не з`явився, будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи на підставі положень ч. 11 ст. 128 ЦПК.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що подана заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала з 27 лютого 2015 року в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , шлюб між якими було розірвано рішенням суду від 2 квітня 2021 року, яке набуло чинності 5 травня 2021 року.

Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 27 лютого 2015 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 225, вбачається, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якого вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

За місцем свого перебування ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 відповідно) характеризується виключно позитивно.

Численні звернення ОСОБА_1 до поліції на протиправні дії на думку заявниці з боку ОСОБА_2 підтверджуються відповідями на заяви ОСОБА_1 відділу поліції № 3 Маріупольського РУП в Донецькій області ГУ НП від 6 травня 2021 року, від 3 червня 2021 року, від 14 червня 2021 року; відповідями Маріупольського РУП в Донецькій області ГУ НП від 30 червня 2021 року, від 21 липня 2021 року, від 19 серпня 2021 року, від 26 жовтня 2021 року, від 13 грудня 2021 року; відповідями відділу поліції № 2 Маріупольського РУП в Донецькій області ГУ НП від 24 вересня 2021 року, від 28 вересня 2021 року, від 25 жовтня 2021 року.

Звернення ОСОБА_1 до поліції вже у грудні 2021 року щодо протиправних дій ОСОБА_2 підтверджуються заявами заявниці від 8 грудня 2021 року, від 14 грудня 2021 року, від 22 грудня 2021 року, від 26 грудня 2021 року, зокрема, щодо намагання потрапити останнього до оселі ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 , яке вона винаймає.

Крім того суд зазначає, що 20 серпня 2021 року були внесені відомості до ЄРДР щодо ознак злочину, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК, відносно нанесення тілесних ушкоджень 19 серпня 2021 року ОСОБА_1 з боку ОСОБА_2 за заявою заявниці про протиправні дії ОСОБА_2 поруч із її місцем перебування по АДРЕСА_2 .

Об`єктивно факт отримання ОСОБА_1 тілесних ушкоджень 19 серпня 2021 року підтверджується відомостями з довідки № 533 від 19 серпня 2021 року, за якою при звернені по медичну допомогу ОСОБА_1 встановлено діагноз у вигляді забиття м`яких тканин правого стегна.

Суд також встановив, що 20 квітня 2021 року були внесені відомості до ЄРДР щодо ознак злочину, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК, відносно нанесення тілесних ушкоджень 9 квітня 2021 року ОСОБА_1 за заявою останньої про неправомірні дії саме ОСОБА_2 .

За висновком спеціаліста ОСОБА_4 від 10 вересня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 перебуває у стресі, викликаному обмеженнями та заборонами через відсутність спілкування із сином, ОСОБА_5 . При цьому ОСОБА_1 ставиться негативно лише до ОСОБА_2 , який у неї викликає страх та розчарування.

Суд зазначає, що основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно із п. 3, 6, 8, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно із ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

За п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

На підставі викладених норм, зважаючи на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що під час зустрічей ОСОБА_2 та ОСОБА_1 між ними виникають конфліктні ситуації, в ході яких заявниця потерпає від психологічного та фізичного насильства з боку свого колишнього чоловіка, що підтверджується численними зверненнями до правоохоронних органів заявниці та наявністю двох кримінальних проваджень за ознаками злочину, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

За ч. 6 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашнього насильству», обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

У постанові Верховного Суду від 5 вересня 2019 року по справі № 756/3859/19 зроблено висновок, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених зазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

З огляду на наявні у справі письмові докази суд вважає, що заявницею в процесі розгляду справи було доведено перед судом існування загрози вчинення з боку ОСОБА_2 протиправних дій відносно неї у майбутньому.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 4 липня 2019 року по справі № 638/17813/18.

Отже, з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві судом зроблено переконливий висновок про наявність підстав для покладення заборон на ОСОБА_2 за допомогою обмежувального припису.

На підставі переліченого обґрунтування, суд вважає, що з наданих заявником доказів доводи ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження, проте її заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного вмотивування.

Так суд вважає, що за обставинами справи слід покласти заборони за допомогою обмежувального припису на ОСОБА_2 на строк саме один місяць.

Також суд зазначає, що за ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

У даній справі суд на підставі встановлених обставин та оцінки факторів небезпеки (ризиків) зробив висновок, що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства щодо постраждалої особи.

Отже, суд дійшов висновку про можливість задоволення вимог заявниці щодо видачі обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 на перебування у місці перебування заявниці по АДРЕСА_2 , де мешкає наразі ОСОБА_1 , бо в такому випадку будуть дотримані гарантії останньої на спеціальні засоби правового захисту, передбачені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 28 квітня 2020 року по справі № 754/11171/19.

Таким чином суд вважає справедливим встановити тривалістю в один місяць обмеження ОСОБА_2 щодо заборони перебувати в такому місці проживання ОСОБА_1 із забороною йому наближатися на відстань ближче ніж 10 метрів до місця такого перебування заявниці.

При цьому через недоведеність суд відхиляє вимоги ОСОБА_1 щодо заборони ОСОБА_2 переслідувати або розшукувати заявницю особисто або через третіх осіб, оскільки доказів наявності протиправних дій ОСОБА_2 в цій частині матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 2 ст. 350-8 ЦПК про видачу або продовження обмежувального припису суд не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомляє уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.

Керуючись ст. 293-294, 3501-3508 ЦПК,

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, зацікавлена особа: ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований по АДРЕСА_3 , строком на 1 (один) місяць у вигляді:

1) заборони перебувати ОСОБА_2 в місці перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто у кв. АДРЕСА_4 ;

2) заборони ОСОБА_2 наближатися на відстань ближче, ніж 10 (десять) метрів до місця перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка мешкає по АДРЕСА_2 .

В задоволенні решти заявлених вимог відмовити.

Копію рішення направити до відділу поліції № 2 Маріупольського РУП ГУ НП у Донецькій області для взяття ОСОБА_2 на профілактичний облік.

Копію рішення направити до виконкому Маріупольської міської ради.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Повний текст рішення суду складено та підписано 30 грудня 2021 року.

Суддя