Номер справи місцевого суду: 509/4349/21
Головуючий у першій інстанції Кочко В. К.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 509/4349/21

Номер провадження: 22-ц/813/11058/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання Рибачук О.І.,

учасники справи:

- заявник Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Притуляк Валерій Миколайович,

- боржник ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа, за апеляційною скаргою адвоката Костенко Олени Олександрівни, діючої від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області, поставлену у складі судді Кочка В.К. 30 серпня 2021 року, про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2021 року Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Притуляк Валерій Миколайович звернувся до суду з вищезазначеним поданням, в якому просить встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього згідно виконавчого листа №509/5094/18, виданого 19.08.2020 р. суддею Овідіопольського районного суду Одеської області Кириченко П.Л., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. та процесуальних витрат у вигляді правової допомоги, в розмірі 5 000 грн..

Подання мотивоване тим, що на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження №64129308 з примусового виконання виконавчого листа №509/5094/18, виданого суддею Овідіопольського районного суду Одеської області Кириченко П.Л., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. та процесуальних витрат у вигляді правової допомоги, в розмірі 5 000 грн.. В ході здійснення виконавчих дій боржнику направлено постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій було зазначено обов`язок подати декларацію про доходи та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Зазначену декларацію боржник не подав. Крім того, боржник викликався до приватного виконавця. При виїзді до боржника за місцем реєстрації боржника за вказаною у виконавчому документі адресою не виявлено. На теперішній час боржник суму боргу не сплатив, жодних дій для виконання рішення боржник не вчиняє, що вказує на наявність факту ухилення боржника від виконання рішення суду (а. с. 1 - 6).

2.2 Короткий зміст ухвали суду першої інстанції, мотивування його висновків

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 30 серпня 2021 року задоволено вищевказане подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича.

Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього згідно виконавчого листа №509/5094/18, виданого 19.08.2020 р. суддею Овідіопольського районного суду Одеської області Кириченко П.Л., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі - 100 000 грн. та процесуальних витрат у вигляді правової допомоги, в розмірі 5 000 грн..

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ОСОБА_1 обізнаний про наявність рішення суду. Приватним виконавцем на адресу боржника направлялись виклики, постанова про відкриття виконавчого провадження та здійснювались виходи за місцем проживання боржника, про що складено акт.

Тобто, в матеріалах справи є підтвердження, що боржник ухиляється від виконання зобов`язання в добровільному порядку (а. с. 61 - 63).

2.3 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Костенко Олена Олександрівна, діюча від імені ОСОБА_1 , просить скасувати вищевказану ухвалу суду першої інстанції. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

2.4 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала постановлена судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених в ухвалі суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) суд першої інстанції розглянув подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб; 2) ОСОБА_1 не має на меті ухилятись від зобов`язань покладених на його судових рішенням; 3) ОСОБА_1 щомісячно частково виконує свої зобов`язання, сплачуючи в рахунок погашення заборгованості грошові кошти у розмірі - 50,00 гривень, оскільки він є непрацевлаштованим і має на утриманні двох малолітніх дітей (а. с. 67 -72).

2.5 Узагальнені доводи сторін в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_3 зазначає, що: 1) звернення приватного виконавця з поданням про тимчасове обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України до виконання

ним своїх зобов`язань саме до Іллічівського міського суду Одеської області є правомірним, оскільки офіс приватного виконавця розташований саме у м. Чорноморську (колишня назва м.

Іллічівськ) Одеської області та є місцем виконання відповідного рішення; 2) суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця. Проте, обов`язковість участі приватного виконавця

передбачена лише в ч. 6 ст. 441 ЦПК України при розгляді заяви про скасування

тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України; 3) факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, є об`єктивно наявним та доведеним, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження(Т. 1, а. с. 155 - 159).

2.6 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.10.2021 року апеляційну скаргу адвоката Костенко Олени Олександрівни, діючої від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 серпня 2021 року залишено без руху (а. с. 196).

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом подано до суду заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.11.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Костенко Олени Олександрівни, діючої від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 серпня 2021 року (а. с. 107).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.11.2021 року призначено справу до судового розгляду у приміщенні Одеського апеляційного суду(а. с. 108).

23.12.2021 року на електрону адресу суду надійшла заява від адвоката Костенко Олени Олександрівни, діючої від імені ОСОБА_1 , про відкладення розгляду справи без електронного підпису.

У судовому засіданні адвокат Гросу Владислав Євгенович, діючий від імені приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича, надав письмові пояснення та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

У судовому засіданні ОСОБА_2 , яка є стягувачем, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Щодо клопотання адвоката Костенко Олени Олександрівни, діючої від імені ОСОБА_1 , про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою, колегія суддів вважає необхідне зазначити наступне.

На підтвердження вказаних обставин, які викладені у клопотанні про відкладення розгляду справи, адвокатом Костенко Оленою Олександрівною не надано жодного доказу.

Відповідно до ч. 8 ст. 14 ЦПК України, особи, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, можуть подати процесуальні, інші документи, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний підпис», якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 8 ст. 43 ЦПК України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

Варто зауважити, що зазначену заяву було направлено в електронному вигляді. При цьому вона не містить електронного цифрового підпису, у порушення норм ЦПК України та ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Костенко Олени Олександрівни, діючої від імені ОСОБА_1 , не підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

На примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича перебуває виконавче провадження №64129308 з примусового виконання виконавчого листа №509/5094/18, виданого суддею Овідіопольського районного суду Одеської області Кириченко П.Л., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. та процесуальних витрат у вигляді правової допомоги в розмірі 5 000 грн..

Постановою ВП № 64129308 від 13.01.2021 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №509/5094/18, виданого суддею Овідіопольського районного суду Одеської області Кириченко П.Л., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. та процесуальних витрат у вигляді правової допомоги в розмірі 5 000 грн..

В матеріалах справи наявні підтвердження направлення постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику.

З метою повного та фактичного виконання виконавчого документа виконавцем накладено арешт на майно боржника від 13.01.2021 р. та накладено арешт на кошти боржника постановою від 15.02.2021 року.

Боржнику направлявся виклик з вимогою з`явитись до приватного виконавця від 05.08.2021 №5200, який боржником не виконано.

Приватним виконавцем було здійснено вихід за адресою боржника, зазначеній у виконавчому листі, однак його там не застав, про що склав акт.

Як вбачається з матеріалів справи, на рахунок приватного виконавця 22.04.2021 р., 24.05.2021 р., 19.06.2021 р., 22.07.2021 р., 16.08.2021 р. надійшли кошти у розмірі - по 50,00 грн. (загальна сума - 250,00 грн.) в рахунок погашення заборгованості від боржника ОСОБА_1 ..

Матеріали справи містять інформацію з Державної прикордонної служби про наявність у боржника ОСОБА_1 паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 від 16.05.2017 р., орган видачі 5101.

Згідно довідки КП « Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради №336-14/90 від 01.02.2021 року право власності на нерухоме майно за боржником ОСОБА_1 в м. Одеса не зареєстровано.

За даними ЄДР ТЗ МВС транспортні засоби на ім`я ОСОБА_1 не зареєстровані.

Згідно відповіді ПФУ доходів в тому числі за цивільно-правовими договорами ОСОБА_1 не отримує, пенсію також не отримує.

Відповідно до відповіді ДФС боржник ОСОБА_1 офіційно не працевлаштований.

Згідно відповіді ГУ Держгеокадастру в Одеській області №11-15-0.83-77/2-21 від 01.02.2021 р. за боржником земельні ділянки не зареєстровані.

Згідно відповіді ДАРГ України за боржником риболовних суден не виявлено.

Згідно відповіді ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області зареєстрованої за боржником техніки не виявлено.

Відповідно до наданих квитанцій, у період з травня 2021 року по вересень 2021 року, ОСОБА_1 здійснює сплату коштів на рахунок приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича для ОСОБА_2 у розмірі - по 50 гривень щомісячно.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Положенням ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та виїзду в Україну громадян України» встановлено, що громадянину України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або громадянину, який має паспорт, може бути відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, якщо діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов`язання, якщо особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням-до виконання зобов`язань.

За змістом пункту 19 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи чи керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка у відповідності до статті 9 Конституції України, Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод громадян», Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» є частиною національного законодавства, передбачає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом. При цьому, виконання будь якого рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а тому має відповідати вимогам ст. 6 Конституції про захист прав людини та основних свобод.

Відповідно до пункту 34 рішення Європейського суду з прав людини, ухваленому 07 травня 2002 року у справі «Бурдов проти Росії» рішення якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, може застосовуватись судами як джерело права: «суд знову наголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним, на шкоду будь якій стороні. Важко уявити собі ситуацію, якби пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надано сторонам у спорі, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень».

Пунктом 8 статті 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» встановлено, що на Державну прикордонну службу відповідно до визначених законом завдань покладається, зокрема, запобігання та недопущення в`їзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом першим частини першої статті третьої Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції

3.4 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Доводи апелянта про те, що дана справа була розглянута за відсутності ОСОБА_1 , колегія суддів відхиляє, оскільки згідно ч. 4 ст. 441 ЦПК України, ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Доводи апелянта, що суд першої інстанції дійшов до безпідставного висновку про ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення суду колегія суддів також відхиляє, з огляду на наступне.

Відповідно до матеріалів справи та виконавчого провадження, у добровільному порядку боржник не виконує рішення суду і відповідні постанови приватного виконавця. На виклики виконавця не з`являється, про причини невиконання рішення суду не повідомляє. Не надає виконавцю достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, про кошти та майно, належні йому від інших осіб.

Боржник належним чином ознайомлений з постановою про відкриття виконавчого

провадження та іншими матеріалами справи. Однак, до теперішнього часу рішення суду не виконано.

ОСОБА_1 до вересня 2021 року жодного разу не намагався сплатити заборгованість за рішенням суду або вчинити інші дії спрямовані на добровільне (самостійне) виконання рішення суду.

Саме невиконання боржником вироку Овідіопольського районного суду Одеської області по

справі № 509/5094/18 призвело до відкриття виконавчого провадження щодо його

примусового виконання та вжиття до боржника заходів примусового виконання рішень,

передбачених Законом України «про виконавче провадження».

Факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, є об`єктивно наявним та доведеним, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження. Також слід зазначити про факт обізнаності ОСОБА_1 про наявність вироку, про стягнення з нього моральної шкоди, процесуальних витрат у вигляді правової допомоги.

Факт сплати ОСОБА_1 коштів на виконання вироку суду у розмірі - по 50 гривень щомісячно у період з травня 2021 року по вересень 2021 року не може свідчити про належне виконання покладених на нього обовязків.

За приписами статті 129 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до

виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом

порядку.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Отже, виконання судових рішень у цивільних, адміністративних, господарських

справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій

доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і

основоположних свобод.

Невиконання боржником судового рішення, яке набрало законної сили, порушує

положення статті 129 Конституції України, статті 14 ЦПК України, статті 4-9 ГПК

України, інших нормативно-правових актів України, суперечить практиці Європейського

суду з прав людини у справах проти України щодо тривалого невиконання рішень

національних судів та відсутність ефективних національних засобів юридичного захисту

в розумінні статей 6 та 13 Конвенції та стаття 1 Протоколу №1 до Конвенції.

Право на суд, захищене пунктом І статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби

національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові

судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ

до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Тому

необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити

Конвенції. Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні

рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона

володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог

Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади

контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та

своєчасному виконанню (рішення Суду у справі Савіцький проти України, по. 38773/05,

від 26.07.2012).

Пункт 1 статті 6 Конвенції, серед іншого, захищає виконання остаточних

судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися

невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не

можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава

зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за

законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається

обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати

остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього

її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті І статті 6

Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадженнявимагає оперативності (рішення Суду у справі Глоба проти України, по. 15729/07, від 05.07.2012).

Вищевказані доводи апелянта не мають наслідком скасування ухвали суду першої інстанції, зводяться виключно до необхідності переоцінки доказів. Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується апеляційний суд.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Костенко Олени Олександрівни, діючої від імені ОСОБА_1 , є недоведеними, а тому її треба залишити без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є справедливою, законною та обґрунтованою. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги адвоката Костенко Олени Олександрівни, діючої від імені ОСОБА_1 , відсутні.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з п. 31 ч. 1 ст. 353, п. 2 ч. 1 ст. 389 ЦПК України ухвала суду першої інстанції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України після її перегляду в апеляційному порядку оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Костенко Олени Олександрівни, діючої від імені ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 серпня 2021 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 29 грудня 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

С. О. Погорєлова