СЕРЕДИНО-БУДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Справа № 586/681/19
Номер провадження 2/586/5/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року м.Середина-Буда

Середино-Будський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Темірова Ч.М.,

за участі секретаря судового засідання Попової М.М.,

учасників справи:

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Середина-Буда цивільну справу №586/681/19 за позовом Середино-Будської районної державної адміністрації Сумської області до ОСОБА_2 про відшкодування боргу,

УСТАНОВИВ:

Позивач, Середино-Будська районна державна адміністрація Сумської області, звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути із ОСОБА_2 на його користь грошові кошти в рахунок відшкодування витрат на навчання в розмірі 98 209,28 грн, з яких, основна сума боргу 80 724,59 грн, інфляційні нарахування 2 943,21 грн, 3 проценти річних від простроченої суми 1 127,93 грн, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань 13 413,55 грн, та судовий збір в сумі 1921 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.07.2009 між Середино-Будською районною державною адміністрацією Сумської області та ОСОБА_2 був укладений договір № 9, за умовами якого відповідачка зобов`язалась здобути вищу освіту за обраною спеціальністю та по завершенню навчання на умовах державного розподілу відпрацювати в установах Середино-Будського району за пропозиціями позивача протягом трьох років, а Середино-Будська районна державна адміністрація Сумської області, в свою чергу, зобов`язалась сплатити грошові кошти за навчання та працевлаштувати ОСОБА_2 . У разі відмови відпрацьовувати остання повинна повернути позивачеві сплачені за навчання грошові кошти.

На виконання умов вищезазначеного договору Середино-Будською районною державною адміністрацією 01.09.2009 був укладений договір із Сумським державним університетом про навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації або надання додаткових освітніх послуг № 1099, відповідно до якого останній взяв на себе зобов`язання здійснити навчання (підготовку) ОСОБА_2 за денною формою навчання з напрямом підготовки медицина стоком з 01.09.2009 по 01.07.2015. Загальна вартість послуги за даним договором складала 91 300 грн.

В продовження реалізації вищезазначеного договору 08.07.2015 між позивачем, відповідачкою та КЗ Сумської обласної ради «Сумська обласна клінічна лікарня» був укладений договір № 19-7/15 про стажування останньої в інтернатурі, із загальною вартістю послуги 3 386,88 грн., а також 22.07.2015 між позивачем, відповідачкою та Харківською медичною академією післядипломної освіти був укладений договір № 2705 про навчання в інтернатурі, із загальною вартістю послуги 26 400 грн.

Умови та зобов`язання зазначених договорів були виконані усіма сторонами, а саме, відповідачка пройшла навчання та стажування в інтернатурі за спеціальністю «отоларингологія», а позивач перерахував до вищезазначених закладів 121 086,88 грн.

Проте відповідачка в порушення умов договору №9 від 17.07.2009 не відпрацювала у визначеному позивачем закладі охорони здоров`я встановлені три роки, звернулась до останнього із заявою про припинення даного договору та зобов`язалась виплатити кошти, сплачені за її навчання, у розмірі пропорційно відпрацьованого часу, а саме, 80 724,59 грн. Але з часу звільнення і до моменту подання позовної заяви відповідачка свої зобов`язання не виконала та грошові кошти не сплатила, через що позивач змушений звернутись до суду із метою повернення сплачених коштів.

Позивач свого представника у судове засідання не направив, надіславши заяву про розгляд справи без участі свого представника.

Представник відповідачки позовні вимоги визнала частково з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, мотивуючи свої доводи тим, що предметом договору № 9, укладеним 17.07.2009 між ОСОБА_2 та позивачем, було визначено навчання останньої у Сумському державному університеті за обраною спеціальністю, а отже стягненню підлягають кошти, які були сплачені позивачем за навчання саме у Сумському державному університеті у розмірі пропорційно відпрацьованому часу у сумі 60 866,66 грн, оскільки інші договори не містять положень повернення грошових коштів за навчання.

Представник відповідачки також не погоджується із позовною вимогою позивача про стягнення із ОСОБА_2 на його користь інфляційних нарахувань у розмірі 2 943,21 грн, 3 процента річних від простроченої суми у розмірі 1 127,93 грн та пені за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 13 413,55 грн, оскільки ні у вищевказаному договорі № 9 від 17.07.2009, ні у заяві відповідачки про звільнення не зазначено строк повернення грошових коштів у разі невиконання останньою зобов`язання про трирічний термін відпрацювання, та листа з вимогою про повернення коштів остання не отримувала. Також у договорі не йдеться й про нарахування пені за невиконання вказаного зобов`язання, тому зазначені вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. Крім цього, представник відповідачки не згодна з розміром сплаченого позивачем судового збору в розмірі 1921 грн, вважаючи, що позивач мав сплатити судовий збір у відсотковому співвідношенні до ціни позову - в сумі 807,24 грн.

Зважаючи на викладене, представник відповідачки просить задовольнити позовні вимоги позивача частково та стягнути з відповідачки судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог.

Суд, заслухавши думку учасників та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 01.09.2009 між позивачем, Середино-Будською районною державною адміністрацією Сумської області, та Сумським державним університетом був укладений договір про навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації або надання додаткових освітніх послуг № 1099, відповідно до якого Сумський державний університет взяв на себе зобов`язання здійснити навчання (підготовку) ОСОБА_2 за денною формою навчання з напрямом підготовки медицина стоком з 01.09.2009 по 01.07.2015. Загальна вартість послуги за даним договором складала 91 300 грн /а.с.12, 13/.

В продовження реалізації вищезазначеного договору 08.07.2015 між Середино-Будською районною державною адміністрацією Сумської області, КЗ Сумської обласної ради «Сумська обласна клінічна лікарня» та відповідачкою був укладений договір № 19-7/15 про стажування в інтернатурі, відповідно до якого КЗ Сумської обласної ради «Сумська обласна клінічна лікарня» зобов`язується за рахунок коштів позивача здійснити стажування в інтернатурі лікаря-інтерна, ОСОБА_2 , за спеціальністю отоларингологія за навчальним планом і програмою строком на 10 місяців, загальна вартість послуги склала 3 386,88 грн /а.с.14-17/.

Також 22.07.2015 між Середино-Будською районною державною адміністрацією, Харківською медичною академією післядипломної освіти та відповідачкою був укладений договір № 2705-Інт про навчання в інтернатурі, за умовами якого Харківська медична академія післядипломної освіти бере на себе зобов`язання надати освітню послугу підготовки в інтернатурі первинна післядипломна спеціалізація на кафедрі Отоларингології та дитячої отоларингології за спеціальністю отоларингологія на строк навчання з 01.09.2015 до 29.02.2016, з 03.01.2017 до 30.06.2017, загальна вартість послуг склала 26 400 грн /а.с.18/.

17.07.2009 між Середино-Будською районною державною адміністрацією Сумської області та ОСОБА_2 був укладений цивільно-правовий договір № 9, за умовами якого відповідачка зобов`язалась успішно пройти навчання у Сумському державному університеті з метою отримання вищої освіти за обраною спеціальністю, а позивач, в свою чергу, зобов`язався сплатити грошові кошти у повному обсязі за повний курс навчання та по закінченню навчання студента (інтерна) працевлаштувати його /а.с.19-21/.

Відповідно до п.2.3 зазначеного Договору студент (інтерн) зобов`язується після закінчення навчання відпрацювати в установах, організаціях Середино-Будського району за пропозиціями Середино-Будської районної державної адміністрації на протязі трьох років, а відповідно до п.2.4 при відмові відпрацювати встановлений цим Договором термін повернути Середино-Будській районній державній адміністрації сплачені за навчання грошові кошти.

Позивач свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, сплативши за навчання відповідачки грошові кошти у загальній сумі 121 086 грн, що підтверджується копіями платіжних доручень /а.с.28-36/.

В свою чергу, відповідачка закінчила у 2015 році Сумській державний університет, отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Лікувальна справа», здобула кваліфікацію «Лікар», що підтверджується копією диплома спеціаліста серії 15 № 032247 від 30.06.2015, в період з 03.08.2015 по 30.06.2017 навчалась в інтернатурі по спеціальності «Отоларингологія» та отримала звання лікаря-спеціаліста по спеціальності «Отоларингологія», отримала сертифікат, що підтверджується копією листа Харківської медичної академії післядипломної освіти від 11.07.2019 01-10/1571, а також наказом головного лікаря Середино-Будської центральної районної лікарні від 01.08.2017 № 54-К була прийнята на посаду лікаря-отоларинголога поліклініки /а.с.23, 44, 45/.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 умови Договору не виконала, про що свідчить копія заяви останньої від 02.07.2018, адресованої голові Середино-Будської районної державної адміністрації, згідно якої відповідачка просить припинити договір № 9 від 17.017.2009, сплачені за навчання грошові кошти за договорами № 1099 від 01.07.2009, № 19-7/15 від 08.07.2015, № 2705-Інт від 22.07.2015 зобов`язується повернути позивачеві пропорційно відпрацьованому часу /а.с.24/. Внаслідок чого відповідачка 31.07.2018 була звільнена із займаної посади за угодою сторін, що підтверджується витягом з наказу головного лікаря Середино-Будської центральної районної лікарні від 31.07.2018 № 39-К /а.с.22/.

Позивачем 19.11.2018 було направлено ОСОБА_2 лист про повернення коштів, сплачених за навчання, в якому остання була попереджена про стягнення заборгованості у судовому порядку в разі невиконання нею зобов`язання, даний лист відповідачка отримала 23.11.2018, про що міститься відмітка в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення /а.с.25-27/.

Відповідачка свої зобов`язання з повернення грошових коштів за навчання належним чином не виконала, внаслідок чого у неї перед позивачем утворилась заборгованість за вказаним зобов`язанням, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

З розрахунку заборгованості за зобов`язанням, наданим позивачем, сума заборгованості станом на 19.06.2019 становить 98 209,28 грн, з яких: заборгованість за зобов`язанням 80 724,59 грн, інфляційні нарахування 2 943,21 грн, три проценти річних від простроченої суми 1 127,93 грн, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання 13 413,55 грн /а.с.72, 73/.

Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 1, 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини другої статті 52 Закону України «Про освіту» від 23.05.1991 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Обов`язок випускника відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання за умов, що були погоджені між сторонами, передбачено частиною другою статті 52 Закону України «Про освіту» (чинною з 23 березня 1996 року по 06 вересня 2014 року) пунктом 2 Указу Президента України «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» від 23 січня 1996 року № 77/96, пунктом 14 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням» від 22 серпня 1996 року № 992 та пунктом 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року № 367.

Відповідно до зазначених вище нормативних актів випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направлені на роботу; у разі, якщо його звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

У Рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) вказано, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Оскільки частина друга статті 52 Закону України «Про освіту» від 23.05.1991 (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), та вищезазначені нормативно-правові акти, які передбачали обов`язок студента відпрацювати за направленням, були чинними, то такі цивільні правовідносини, що виникли між сторонами з моменту укладення договору № 9 від 17.07.2009, регулюються саме ними.

Крім того, пунктом 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року № 367 (чинний) передбачено обов`язок особи, яка не відпрацювала встановлений трирічний строк, компенсувати, крім вартості навчання, також всі витрати, тобто і виплати стипендії, які згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2004 року № 882 «Про питання стипендіального забезпечення» виплачується за рахунок коштів загального фонду державного бюджету або коштів відповідних бюджетів. Розмір стипендій визначається відповідно до установленого Кабінетом Міністрів України розміру мінімальної ординарної (звичайної) академічної стипендії з урахуванням типу навчального закладу, умов та напряму навчання, успішності стипендіата.

Такі висновки про застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі 754/9440/16-ц (касаційне провадження № 61-22238св18), постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі 607/3694/17 (касаційне провадження № 61-31773св18) та інших.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , добровільно підписуючи договір №9 від 17.07.2009, погодилась на навчання за кошти державного бюджету з подальшим працевлаштуванням за пропозицією позивача, а також погодилась відшкодувати вартість навчання у разі відмови відпрацювати протягом трьох років. Але відповідачка не дотрималась вимог чинного законодавства України та чинного Договору в частині її зобов`язання відпрацювати після закінчення навчання протягом трьох років, та повернути грошові кошти, сплачені позивачем за навчання, пропорційно відпрацьованого часу, що також не заперечується відповідачкою.

На заперечення представника відповідачки відносно того, що сторони, уклавши Договір №9 від 17.07.2009, погодили між собою навчання ОСОБА_2 в Сумському державному університеті та, як наслідок, остання має повернути сплачені позивачем грошові кошти за навчання саме в зазначеному навчальному закладі, а не за стажування та проходження інтернатури, суд не зважає з огляду на наступне.

Як вбачається з п.1.1 Договору №9 від 17.07.2009 ОСОБА_2 зобов`язалась успішно пройти навчання у Сумському державному університеті з метою отримання вищої освіти за обраною спеціальністю, а позивач, в свою чергу, зобов`язався сплатити грошові кошти у повному обсязі за повний курс навчання та по закінченню навчання студента (інтерна) працевлаштувати його /а.с.19/.

Відповідно до п.1.1 Положення про спеціалізацію (інтернатуру) випускників вищих медичних і фармацевтичних закладів освіти ІІІ-ІV рівня акредитації медичних факультетів університетів, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України №291 від 19.09.1996 спеціалізація (інтернатура) є обов`язковою формою післядипломної підготовки випускників всіх факультетів медичних і фармацевтичних вищих закладів освіти ІІІ-ІV рівнів акредитації медичних факультетів університетів незалежно від підпорядкування та форми власності, після закінчення якої їм присвоюється кваліфікація лікаря (провізора) спеціаліста певного фаху.

В пунктах 5.7, 5.11.5, 5.11.6 Положення зазначається, що по закінченню підготовки в інтернатурі лікарі-інтерни підлягають атестації для визначення знань і практичних навиків з присвоєнням звання лікаря-спеціаліста з конкретної спеціальності, за результатами якої їм присвоюється звання лікаря спеціаліста відповідної спеціальності та видається сертифікат встановленого зразка.

З викладеного вбачається, що ОСОБА_2 після закінчення інтернатури атестувалась та отримала сертифікат зі званням лікаря-спеціаліста по спеціальності «Отоларингологія», що підтверджується матеріалами справи та визнається самою відповідачкою. Так як проходження інтернатури є обов`язковою складовою вищої освіти, тому вимоги позивача про стягнення із ОСОБА_2 коштів за навчання як у Сумському держаному університеті, так і за стажування та проходження інтернатури в КЗ СОР «Сумська обласна клінічна лікарня» та Харківській медичній академії післядипломної освіти, є обґрунтованими, та такими, що відповідають умовам договору №9 від 17.07.2009 та вимогам чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню в розмірі пропорційно відпрацьованого часу - 80 724,59 грн (121 086,88 / 3 х 2).

З приводу стягнення з відповідачки інфляційних нарахувань та 3 процента річних від простроченої суми боргу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних віл простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом вказаної норми нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання та є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі №6-49цс12, постанова Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 року у справі №6-38цс11).

Проценти, передбачені ст.625 ЦК України, за своєю природою відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України підставою застосування передбаченою цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.

Як передбачено ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконувати свої обов`язки відповідно до договору (ч.1 ст.631 ЦК України).

Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає з договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 4.4 договору №9 від 17.07.2009 за невиконання чи неналежне виконання обов`язків по Договору сторони несуть матеріальну відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Як вже було встановлено судом, позивач 19.11.2018 направив ОСОБА_2 лист-вимогу про повернення коштів, сплачених Середино-Будською районною державною адміністрацією за навчання останньої, та повідомлено, що в разі невиконання зобов`язання позивач звертатиметься в суд /а.с.25, 27/.

Зазначений лист-вимогу ОСОБА_2 отримала особисто 23.11.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та спростовує твердження представника відповідачки про те, що остання не отримувала від позивача вказаної вимоги /а.с.26/.

З викладеного вбачається, що ОСОБА_2 повинна була виконати зобов`язання у семиденний строк з моменту отримання письмової вимоги позивача (тобто до 30.11.2018), проте остання свої зобов`язання не виконала, тому позивач на законних підставах висунув вимогу про стягнення з відповідачки інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних, передбачених ст.625 ЦК України.

З наданого позивачем розрахунку, проведеного за період прострочення з 01.01.2019 по 19.06.2019, вбачається, що сума інфляційних нарахувань на суму боргу становить 2 943,21 грн, три проценти річних за прострочення сплати боргу 1 127,93 грн, тому, оскільки дані розрахунки є обґрунтованими, суд дійшов висновку, що стягнення зазначених сум з відповідачки підлягає задоволенню /а.с.72/.

Проаналізувавши вимогу позивача про стягнення із ОСОБА_2 пені за несвоєчасне виконання зобов`язання, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні з огляду на наступне.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як вже було встановлено судом, сторони уклали між собою договір №9 від 17.07.2009, умовами якого відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язання у вигляді пені не передбачена.

Крім цього, позивач в розрахунку заборгованості при визначенні розміру пені за несвоєчасне виконання зобов`язання посилався на ч.6 ст.232 ГК України та ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», проте посилання на вказані нормативно-правові акти є помилковим, адже вони регулюють договірні правовідносини між підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичними особами підприємцями.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що позов Середино-Будської районної державної адміністрації підлягає задоволенню в частині стягнення із ОСОБА_2 заборгованості звідшкодування витрат на навчання, інфляційних нарахувань та трьох процентів річних від простроченої суми, в загальному розмірі 84 795,73 грн (80 724,59 + 2 943,21 + 1 127,93).

З приводу вірності розрахунку судового збору, сплаченого позивачем під час подання позовної заяви, суд зазначає наступне.

Відповідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заявлена ціна позову складає 98 209,28 грн, отже судовий збір у розмірі 1,5% ціни позову становить 1 473,14 грн, що менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який станом на 01.01.2019 становив 1 921 грн, отже позивачеві під час подання позовної заяви необхідно було сплатити судовий збір в розмірі 1 921 грн, що останній і зробив.

Відповідно до ч.1 ст.141 України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом).

Позовні вимоги підлягають частковому задоволенню (86,34%), а саме у розмірі (84 795,73 х 100 : 98 209,28).

Таким чином, з відповідачки слід стягнути судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1 658,59 грн (1 921 : 100 х 86,34%).

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст.4, 5, 10, 81, 141, 175, 177, 209, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Середино-Будської районної державної адміністрації Сумської області задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Середино-Будським РВ УМВС України в Сумській області 11.03.2008, ідентифікаційний код НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Середино-Будської районної державної адміністрації Сумської області (41000, вул. Центральна, 25, м.Середина-Буда Сумської області, ) суму боргу в розмірі 84 795 (вісімдесят чотири тисячі сімсот дев`яносто п`ять) грн 73 коп, яка складається з витрат за навчання, інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних від простроченої суми боргу.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Середино-Будським РВ УМВС України в Сумській області 11.03.2008, ідентифікаційний код НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі пропорційного розміру задоволених позовних вимог, що становить 1 658 (одну тисячу шістсот п`ятдесят вісім) грн 59 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Середино-Будський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Ч. М. Теміров