ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/1152/19 Номер провадження 22-ц/814/704/21Головуючий у 1-й інстанції Сайко О. О. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Гальонкіна С.А., Карпушина Г.Л.

імена (найменування) сторін:

позивач: перший заступник керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Пирятиснької міської об`єднаної територіальної громади

відповідачі: Пирятинська міська рада Полтавської області, ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Міщенка Юрія Олексійовича

на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області, ухвалене 21 грудня 2020 року у складі судді Сайко О.О.

по справі за позовом першого заступника керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Пирятинської міської об`єднаної територіальної громади до Пирятиснької міської ради Полтавської області, ОСОБА_1 , третя особа Міжрайонне управління у Гребінківському та Пирятинському районах Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, про визнання недійсним та скасування рішення міської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на землю та повернення земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2019 року перший заступник керівника Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області звернувся до суду із вказаним позовом в інтересах держави в особі Пирятиснької міської об`єднаної територіальної громади та просив визнати недійсним рішення 48 сесії 5 скликання Пирятинської міської ради від 28 травня 2009 року, яким передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0.1 га для індивідуального будівництва; скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 549965, виданий 14 січня 2010 року головою Пирятинської міської ради; зобов`язати ОСОБА_1 повернути у власність Пирятинської ОТГ в особі Пирятинської міської ради земельну ділянку для індивідуального будівництва площею 0,1 га (кадастровий номер :50:018:0131).

В обґрунтування позовних вимог вказував, що рішенням 48 сесії Пирятинської міської ради 5-го скликання від 28 травня 2009 року у приватну власність ОСОБА_1 передано земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 за рахунок земель промисловості, кадастровий номер :50:018:0131.

Вважає, що вказаним рішенням змінено цільове призначення земельної ділянки та передано останню в приватну власність ОСОБА_1 всупереч вимог закону.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 21 грудня 2020 року позовні вимоги прокурора задоволено.

Визнано недійсним та скасувано рішення сорок восьмої сесії п`ятого скликання Пирятинської міської ради Полтавської області від 28 травня 2009 року, в частині передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1 га для індивідуального будівництва по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :50:018:0131.

Скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №549965, виданий 14 січня 2010 року головою Пирятинської міської ради ОСОБА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути у власність Пирятинської міської об`єднаної територіальної громади в особі Пирятинської міської ради Полтавської області земельну ділянку площею 0,1 га для індивідуального будівництва по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :50:018:0131.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 - адвокат Міщенко Ю.О., просив скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог прокурора з підстав пропуску строку позовної давності, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням сорок восьмої (позачергової) сесії Пирятинської міської ради Полтавської області (п`ятого скликання) від 28.05.2009 вирішено передати безоплатно у приватну власність земельну ділянку, у тому числі ОСОБА_1 , площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 (а.с. 18).

За заявою ОСОБА_1 від 21 червня 2009 року ПП «Землеустрій» було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на вказану земельну ділянку (а.с.26-29).

На підставі вищезазначеного рішення Пирятинської міської ради та технічної документації 14 січня 2010 року головою Пирятинської міської ради ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №549965, відповідно до якого остання є власником земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :50:018:0131 (а.с. 17).

Відповідно до Акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства, щодо об`єкту земельної ділянки № 296-ДК/0401/АП/09/01/-19 від 25 квітня 2019 року земельна ділянка з кадастровим номером :50:018:0131 станом на 2009 рік відносилась до комунальної власності, категорія земель за основним цільовим призначенням (код 200) землі житлової та громадської забудови, з цільовим призначенням 16.00 землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам). В акті зазначено, що рішення Пирятинської міської ради від 28 травня 2009 року було прийняте з порушенням вимог статті 118 Земельного кодексу України та ст.ст. 50, 51, 56 Закону України «Про землеустрій» (а.с.20-22).

З листа Пирятинської міської ради Полтавської області № 902/02-33 від 13 березня 2019 року вбачається, що станом на 28 травня 2009 року передані рішенням сесії Пирятинської міської ради у приватну власність фізичним особам, у тому числі ОСОБА_1 , 11 земельних ділянок, які відповідно до генерального плану м. Пирятин 1986 року відносилися до складської території, а згідно з Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548 до земель промисловості (а.с. 19).

Спірна земельна ділянка у власність відповідача ОСОБА_1 була передана Пирятинською міською радою без отримання попереднього дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки. В порушення вимог ст. 118 Земельного кодексу України, встановлення меж спірної земельної ділянки та виготовлення технічної документації, відбулося вже після передачі земельної ділянки у приватну власність.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Пирятинською міською радою передано земельну ділянку у власність ОСОБА_1 без отримання попереднього дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки. Окрім того, судом встановлено, що виділення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 відбулося зі зміною цільового призначення землі, що не відповідає генеральному плану населеного пункту.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною шостою статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність - надає дозвіл на розробку проекту її відведення (частина сьома статті 118 ЗК України).

Порядком розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2004 року № 677 (чинним на час виникнення спірних правовідносин), передбачалося, що проект відведення земельної ділянки не розробляється лише у разі, коли земельна ділянка, межі якої визначено в натурі (на місцевості), надається в користування або безоплатно передається у власність чи набувається у власність на підставі цивільно-правових угод без зміни її цільового призначення (пункт 2). В усіх інших випадках розроблення проекту землеустрою є обов`язковим.

Таким чином, у разі передачі у приватну власність земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності, межі якої не встановлені в натурі або цільове призначення якої змінюється, обов`язковим є розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що Пирятинською міською радою передано спірну земельну ділянку у власність ОСОБА_1 без отримання попереднього дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки. Узгодження меж спірної земельної ділянки та виготовлення технічної документації, відбулося вже після передачі земельної ділянки у приватну власність, в порушення вимог ст. 118 Земельного кодексу України.

Доказами по спарві підтверджено, що цільове призначення земельної ділянки, яка в подальшому була передана безоплатно у приватну власність ОСОБА_1 , значилось як землі промисловості.

Статтями 116, 118, 121 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) не передбачено можливості приватизації (отримання безоплатно у власність) земельної ділянки з цільовим призначенням промисловості.

Відповідно до ст. 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

За основним цільовим призначенням відповідно до частини першої статті 19 ЗК України (чинної станом на час передачі земельної ділянки) землі України поділяються на певні категорії, серед яких до різних категорій віднесено землі сільськогосподарського призначення (підпункт «а»), землі житлової та громадської забудови (підпункт «б») та ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Виходячи з положень частини другої статті 19, статей 80, 83 ЗК України землі кожної із цих категорій можуть перебувати або у власності (користуванні) громадян чи юридичних осіб, або у запасі (землі державної чи комунальної власності).

Відповідно до частини першої статті 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земель проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою.

Реалізуючи свої повноваження з розпорядження земельними ділянками, відповідний орган державної влади чи місцевого самоврядування за місцем знаходження земельної ділянки, має право змінювати цільове призначення земельних ділянок, які відчужуються (надаються), за умови дотримання положень Порядку про погодження такої зміни з відповідними органами та після складання проекту відведення.

Окрім того, наявність затвердженого плану зонування території або детального плану території є обов`язковою в ході погодження проекту зміни цільового призначення.

Процедура зміни цільового призначення земельної ділянки включає 4 етапи: розроблення документації із землеустрою, погодження проекту землеустрою, затвердження проекту та внесення відомостей до Державного земельного кадастру.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови у реєстрації земельної ділянки або визнання реєстрації недійсною (стаття 21 ЗК України).

Із огляду на встановлені обставини та надані докази суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що при передачі спірної земельної ділянки у власність відповідача для індивідуального будівництва, Пирятинська міська рада порушила процедуру, визначену земельним законодавством, виділивши у власність земельну ділянку зі зміною цільового призначення, що не відповідає генеральному плану населеного пункту, що суперечить положенням статей 20, 21, 38, 39 ЗК України.

Отже, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про скасування відповідного рішення органу місцевого самоврядування, а як наслідок скасування виданого на його підставі державного акту на право власності на земельну ділянку та зобов`язання ОСОБА_1 повернути її у власність територіальної громади.

Щодо позовної давності, яку просить застосувати ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, про те, що строк позовної давності починається з моменту, коли прокурор, який звернувся за захистом порушеного права, дізнався про таке порушення, а саме у квітні 2019 року, а не з часу передачі відповідачу у приватну власність земельної ділянки, як вказує відповідач.

Будь-яких доказів того, що прокурор дізнався чи міг дізнатися про порушення прав та інтересів держави в інший час, апелянтом надано не було.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість апелянтом наведено не було.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Міщенка Юрія Олексійовича залишити без задоволення.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 21 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді С.А. Гальонкін

Г.Л. Карпушин