Справа № 351/1711/20
Номер провадження №2/351/128/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Сегіна І.Р.,

секретар Маланчук С.Г.,

за участі: позивачки - ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача- ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Снятині справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та усунення перешкод у користуванні майном,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та усунення перешкод у користуванні майном.

Свої позовні вимоги позивачі мотивувала тим, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який 12.03.2008р. було розірвано. За час шлюбу у них з відповідачем народились діти, які на даний час є повнолітніми. Вона, позивачка, є інвалідом ІІ групи загального захворювання. В період шлюбу вони з відповідачем набули права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в АДРЕСА_1 . За вказаною адресою вона проживає з 05.04.1987 р.

При цьому, вищевказаний житловий будинок придбали для неї її батьки, однак реєстрація була проведена на відповідача по справі, оскільки вони були сім`єю і вона довіряла йому.

Вищевказане спірне майно вона оцінює в сумі 1 000 000 грн., тобто її частка у спірному житловому будинку з господарськими будівлями становить 500 000 грн..

За період шлюбу нею з відповідачем на спільні кошти та зусилля було збудовано на їхньому подвір`ї в АДРЕСА_1 самочинне будівництво житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, які не охоплені матеріалами інвентарної справи № 132 ОКП «Коломийське МБТІ».

На даний час відповідач змінив замки у дверях та не надає їй можливості використовувати самочинно збудований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

Однак, літом 2020 р. пройшло стихійне лихо (повінь), внаслідок чого вона залишилась без елементарних умов для проживання, оскільки їхній з відповідачем старий житловий будинок був підтоплений. В ньому більш неможливо проживати.

Самочинне будівництво житлового будинку з господарськими будівлями, а саме: сукупність будівельних матеріалів та послуг, що були використані на будівництво житлового будинку вона оцінює в 3 000 000 грн., тобто її частка у самочинному будівництві становить 1 500 000 грн.

Відповідач не надає їй можливості використовувати дане самочинне будівництво.

Просить визнати за нею право власності на 1/2 ідеальної частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 ; визнати за нею право власності на 1/2 частину сукупності будівельних матеріалів та послуг, які були використані на будівництво самочинно збудованого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 ; усунути їй перешкоди в користуванні майном шляхом заборони ОСОБА_3 чинити перешкоди ОСОБА_1 в користуванні сукупністю будівельних матеріалів та послуг, які були використані на будівництво самочинно збудованого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позові. Також, позивачка зазначила, що їхній з відповідачем старий житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , було пошкоджено повінню, в результаті чого відповідачу були виплачені кошти, в якості допомоги, в розмірі 300 000 грн., з яких, він 150 000 грн. віддав їй. Оскільки, в даний час вона не має де проживати, то наполягає щоб відповідач сплатив їй і інші 150 000 грн.. З приводу самочинно збудованого житлового будинку, міри участі кожного з них в будівництві даного будинку, ступені його готовності та вартості, просила не призначати по справі судово-будівельну експертизу. Не заперечила того факту, що відповідач передав ключі від двох кімнат у новозбудованому житловому будинку їхньому сину, який передав ці ключі їй, для того щоб вона змогла там проживати. Однак, позивачка відмовилася взяти ключі та наполягає на поверненні їй 150 000 грн..

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, просив в його задоволенні відмовити. Подав до суду відзив на позовну заяву. Пояснив, що спірне господарство відносилось до колгоспного двору в якому проживало шестеро осіб, він з позивачкою та четверо їхніх дітей, а отже кожному з них належало по 1/6 частині житлового будинку по АДРЕСА_1 . Також, вказав, що будівництво самочинно збудованого житлового будинку розпочалось в кінці 80-х р.р. У 2008р. вони з позивачкою розірвали шлюб. Яка ступінь вкладу кожного з подружжя та ступінь готовності даного житлового будинку була на момент розлучення він точно не може сказати, приблизно 15 відсотків. Однак, за весь час їхнього сімейного проживання та після розірвання шлюбу він докладав значних зусиль щодо будівництва даного будинку. Підтвердив, що передавав ключі від двох кімнат у новозбудованому будинку їхньому сину, який передав їх позивачці, однак вона відмовляється там проживати, натомість вимагає у нього решту коштів в розмірі 150 000 грн., які були виплачені за пошкоджений житловий будинок внаслідок повені. Також, позивач пояснив, що зареєстрований житловий будинок за вищевказаною адресою відповідно до ухвали слідчого судді Снятинського районного суду від 24.09.2020р. арештовано.

Заслухавши пояснення позивачки, її представника, відповідача, дослідивши письмові матеріали, а саме: свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , згідно якого 12.03.2008р. шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано; свідоцтво про право особистої власності на будинковолодіння від 05.03.1989р., відповідно до якого житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 належав колгоспному двору, головою якого був відповідач ОСОБА_3 ; інформацію Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 21.08.2020р. про відсутність відомостей щодо зареєстрованих за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 прав власності чи користування на земельні ділянки станом на 01.01.2013р.; довідку Борщівської сільської ради від 01.09.2020р. № 99/01-40, згідно якої за ОСОБА_3 числиться в користуванні земельна ділянка площею 0,50 га в т.ч. біля житлового будинку 0,20 га в масиві «за асфальтом» на території Борщівської сільської ради; інформацію Коломийського МБТІ від 18.08.2020р., згідно якої в архівосховищі ОКП КМБТІ є в наявності інвентаризаційна справа № 132 на житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3 , як голові колгоспного двору; технічний паспорт на спірний житловий будинок; виписку з погосподарської книги № 13 за 1991-1995р.рр., особовий рахунок № НОМЕР_2 , на спірний житловий будинок, та довідку Борщівської сільської ради від 04.11.2020р., відповідно до яких спірне господарство по АДРЕСА_1 станом на 1992р. відносилось до колгоспного двору, до складу якого входило п`ятеро осіб: позивач (голова двору) ОСОБА_3 , дружина ОСОБА_5 , та діти- ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 ; довідку про склад сім`ї відповідача,- суд вважає, що позов частково підставний та підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.1995 року № 20 із змінами і доповненнями, щодо роз`яснення ст.ст. 17, 18 ЗУ «Про власність» вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до Постанови Верховної Ради Української РСР від 26 березня 1991 року № 885-ХІІ був введений в дію Закон України "Про власність".

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.1ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, виходячи з вищенаведеного, суд прийшов до переконання, що позов частково підставний і підлягає до часткового задоволення, оскільки в судовому засіданні на підставі вищевказаних доказів встановлено, що житловий будинок по АДРЕСА_1 на праві членів колгоспного двору належав: голові двору ОСОБА_3 , дружині ОСОБА_5 та дітям ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 в рівних частках, по 1/5 частині; до складу колгоспного двору не входила донька сторін - ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто після припинення 15.04.1991 року колгоспного двору.

Із довідки про склад сім`ї Борщівської сільської ради від 02.10.2020р. слідує, що до складу сім`ї відповідача ОСОБА_3 , які зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 , входить восьмеро осіб: донька ОСОБА_8 , онуки - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , син ОСОБА_7 та колишня дружина відповідача ОСОБА_1 ..

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У відповідності до п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Відповідно до глави 23 ЦК України громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Наведені позивачкою доводи щодо самочинно збудованого житлового будинку, визнання права власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та послуг, які були використані на його будівництво, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачкою не надано жодних належних та допустимих доказів наявності самочинного будівництва, ступеня готовності даного самочинно збудованого будинку на момент розлучення з відповідачем, рівень вкладу та участі кожного з них в його будівництві. Окрім того, судово-будівельна експертиза в справі позивачкою не заявлялась та не проведена, в результаті чого суд позбавлений можливості об`єктивно, в повній мірі визначити право власності кожної з сторін на частину будівельних матеріалів та послуг, які були використані на його будівництво.

Також, позивачкою не надано належних та допустимих доказів наявності перешкод з боку відповідача у користуванні самочинним будівництвом, як і не надано позивачкою доказів того, що в неї дійсно існують перешкоди в доступі, користуванні чи розпорядженні своєю власністю з вини відповідача. Крім того, відповідач у судовому засіданні не заперечував щодо права позивачки використовувати у спірному житловому будинку та мати вільний доступ до нього. Натомість позивачка в судовому засіданні вказала, що не має на меті використовувати самочинно збудований будинок, однак вимагала від відповідача повернути їй другу частину матеріально-грошової допомоги в розмірі 150 000 грн.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З врахуванням наведеного, суд не вбачає існування сукупності передбачених законодавством підстав, за яких можливо дійти висновку про перешкоджання відповідачем ОСОБА_3 позивачці ОСОБА_1 користуватися та розпоряджатися її власністю, що може бути підставою для застосування положень ст. 391 ЦК України та задоволення позову.

З вказаних підстав за позивачкою слід визнати право власності на 1/5 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 . В решті позову слід відмовити.

Відповідно до ухвали слідчого судді Снятинського районного суду від 24.09.2020р. зареєстрований житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , арештовано у кримінальному провадженні № 0000007, за ознаками ч.2 ст. 191 КК України у зв`язку з ймовірно безпідставною виплатою матеріальної грошової допомоги за першою категорією в сумі 300 000 грн., оскільки частина будинків були частково підтоплені і не були зруйновані, внаслідок стихії, що мала місце у червні 2020р..

Арешт вказаного житлового будинку на підставі вищезазначеної ухвали слідчого судді Снятинського районного суду не позбавляє співвласника права на судовий захист, шляхом визнання за ним частки в майні.

Відповідно до вимог ст.. 170 КПК України визнання права на частку в майні не відміняє дію ухвали слідчого судді Снятинського районного суду від 24.09.2020р. про арешт вказаного будинку.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, у разі відмови - на позивача.

Зважаючи на те, що позивачка, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору в силу того, що є інвалідом ІІ групи, таким чином, судові витрати слід покласти на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підстав викладеного, ст.ст. 319, 321, 328, 391 ЦК України, керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 77, 81, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителькою АДРЕСА_1 , право власності на 1/5 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 .

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 181 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: І.Р.Сегін