КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 754/10279/18

провадження номер: 22-ц/824/411/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів Савченка С.І., Мережко М.В.,

за участю секретаря - Орел П.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Большакова Дениса Костянтиновича на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 03 серпня 2020 року у складі судді Зотько Т.А., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голуб Наталія Юріївна, Орган опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голуб Н.Ю., про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень, стягнення моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 з 1989 року була зареєстрована та проживала у двокімнатній квартирі АДРЕСА_1 , в якій також був зареєстрований її син ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачка вказувала, що наразі у квартирі зареєстровані її невістка ОСОБА_1 , а також син ОСОБА_1 від першого шлюбу - ОСОБА_4 , 1985 року народження. Зазначала, що вона є власником особового рахунку у спірній квартирі.

Вказувала, що після смерті сина ОСОБА_3 , відповідачка створила їй неможливі умови для проживання у квартирі, внаслідок чого 22 жовтня 2017 року вона переїхала на тимчасове проживання до своїх родичів та 02 січня 2018 року з приводу неправомірних дій відповідачки щодо порушення її права власності на квартиру вона звернулась до Деснянського УП ГУ НП у місті Києві. 16 січня 2018 року листом №598/125/49-2018 Деснянське УП ГУ НП у місті Києві повідомило позивачку про відмову у порушенні кримінальної справи за відсутності складу злочину.

Зазначала, що 08 серпня 2018 року з інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, їй стало відомо, що спірна квартира зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 11 листопада 2016 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32344642 від 11 листопада 2016 року прийнято приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голуб Н.Ю.

Позивачка зазначала, що відчуження її частки у спільній власності на квартиру відбулось з порушенням норм діючого законодавства, оскільки вона не надавала письмової згоди на її продаж, наміру щодо відчуження своєї частки квартири вона не мала, умови продажу квартири не обговорювала та грошових коштів за продаж своєї частки квартири не отримувала.

Крім того, ОСОБА_2 зазначала, що у зв`язку з протиправною поведінкою відповідачки, їй заподіяно моральну шкоду, яка полягає у її душевних стражданнях через незаконне позбавлення її права власності на житло, що змінило її життєвий уклад. Розмір заподіяної моральної шкоди позивачка оцінила в 100 000 грн 00 коп.

З огляду на викладене, позивачка ОСОБА_2 просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , серія та номер: 1309, виданий 11 листопада 2016 року, скасувати державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32344642 від 11 листопада 2016 року згідно рішення приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Голуб Н.Ю., стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на свою користь моральну шкоду у сумі 100 000 грн 00 коп.

Протокольною ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року залучено до участі у справі в якості третьої особи: Орган опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації (а.с.80-82, т.1).

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 03 серпня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 11 листопада 2016 року, зареєстрований в реєстрі за №1309.

Скасовано державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 32344642 від 11 листопада 2016 року згідно рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Голуб Н.Ю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 25 000 грн 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Большаков Д.К. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не дав правової оцінки квитанції №6622486-1 від 11 листопада 2016 року, яка підтверджує перерахування відповідачкою на рахунок УДК СУ у Шевченківському районі міста Києва грошових коштів у розмірі 8 509 грн 00 коп., як збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій (за придбання нерухомості). Вказує, що оспорюваний договір купівлі-продажу квартири підписаний особисто позивачкою, справжність її підпису було перевірено приватним нотаріусом під час посвідчення цього договору. Зазначає, що позивачка ОСОБА_2 не надала доказів на підтвердження того, що вона не мала наміру щодо відчуження своєї частки квартири, погодження умов продажу спірної квартири та те, що грошових коштів за продаж своєї частки квартири вона не отримувала. Також позивачка не надала доказів того, що діями відповідачки їй заподіяно моральну шкоду. Крім того вказує, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не вирішив питання розподілу судових витрат.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Левочко Я.А. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення Деснянського районного суду міста Києва від 03 серпня 2020 року є законним та обґрунтованим, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставинах, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених належними, допустимими та достовірними доказами. Вказує, що позивачка ОСОБА_1 , 1937 року народження, станом на час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу досягла 79 років, не вміє писати та читати, заперечує наявність у неї волевиявлення на укладення договору купівлі-продажу єдиного її житла та, відповідно, укладення цього договору. Також зазначає, що відповідачка не надала суду жодного доказу на підтвердження перерахування нею на банківський рахунок позивачки грошових коштів у сумі 850 900 грн 00 коп., а її посилання на сплату обов`язкових платежів при укладенні правочину не є належним доказом перерахування коштів позивачці. Наголошує, що позивачці протиправними діями відповідачки було заподіяно моральну шкоду, яка полягала у позбавленні її частки майна (житла), внаслідок чого вона вимушена була змінити своє місце проживання та проживати до теперішнього часу у своїх родичів. Вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди відповідає вимогам розумності та справедливості. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Інші учасники справи не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 05 червня 1995 року Відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної ради, позивачкою ОСОБА_2 та її сином ОСОБА_3 була приватизована в рівних долях квартира АДРЕСА_1 (а.с.61,т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

03 листопада 2016 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з яким вона успадкувала після смерті її сина ОСОБА_3 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 (а.с.62, т.1).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03 листопада 2016 року ОСОБА_2 була єдиним власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.63, т.1).

Установлено, що 11 листопада 2016 року між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю, а покупець прийняти у власність квартиру АДРЕСА_1 . Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голуб Н.Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 1309.

Відповідно до пункту 3 цього договору, продаж квартири вчинено за 850 900 грн 00 коп., які продавець отримав в повному обсязі від покупця до підписання цього договору.

Така вартість квартири визначена сторонами за взаємним погодженням, за відсутності примусу як будь-якого із сторін, так і з боку третіх осіб, а також збігу будь-яких важких обставин. Сторони свідчать, що вони обізнані стосовно рівня ринкових цін на аналогічні квартири; за їх розсудом визначена в цьому договорі вартість квартири є справедливою і відповідає її дійсній вартості.

Згідно з пунктом 11 договору, вимоги законодавства щодо змісту, значення й правових наслідків правочину, що укладається сторонами, їм нотаріусом роз`яснено. Сторони стверджують, що цей договір не носить характеру уявного та удаваного правочину та не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому.

Договір підписано сторонами у присутності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Голуб Н.Ю.

Особи сторін приватним нотаріусом встановлено, їх дієздатність, а також належність ОСОБА_2 відчужуваної квартири перевірено (а.с.45, т.1).

На підставі вказаного договору купівлі-продажу від 11 листопада 2016 року згіднорішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Голуб Н.Ю., індексний номер: 32344642, здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 (а.с.13, т.1).

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень, суд першої інстанції виходив із того, що сторонами у справі не було надано належних доказів виконання істотної умови договору купівлі-продажу спірної квартири, а саме доказів сплати її вартості до укладення спірного правочину, а тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання оспорюваного договору купівлі-продажу квартири недійсним відповідно до вимог ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України.

Оскільки оспорюваний договор купівлі - продажу квартири визнано недійсним, то суд з метою реального захисту та відновлення порушених прав та охоронюваних законом інтересів позивачки дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень, індексний номер: 32344642 від 11 листопада 2016 року, згідно рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Голуб Н.Ю.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Відповідно до ст.655, ч.1 ст.656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.5 ст.656, ч.1 ст.657, ст.ст.202, 205, 207, 208, 209 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Установлено, що укладений 11 листопада 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 оспорюваний договір купівлі - продажу квартири посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голуб Н.Ю.

Нотаріальне посвідчення правочину не робить його окремою формою, а є різновидом письмової форми. Правочини, які посвідчуються нотаріально, відрізняються від інших правочинів, учинених без такого посвідчення, лише тим, що спеціально уповноважена посадова особа - нотаріус, здійснює на письмовому документі посвідчувальний напис.

Відповідно до ч.ч 1,2 ст.54 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси посвідчують угоди, щодо яких законодавством встановлено обов`язкову нотаріальну форму, а також за бажанням сторін й інші угоди. Нотаріуси перевіряють, чи відповідає зміст посвідчуваної ними угоди вимогам закону і дійсним намірам сторін.

Частини 9-14 ст.44 Закону України «Про нотаріат» встановлюють повноваження нотаріуса для встановлення дійсного наміру сторін правочину. У разі наявності сумнівів щодо уповноваженого представника, а також його цивільної дієздатності та правоздатності нотаріус має право зробити запит до відповідної фізичної чи юридичної особи. Нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Встановлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони з метою виключення можливості стороннього впливу на її волевиявлення. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

Усі наведені вимоги законодавства покликані убезпечити правочин, а отже, і права осіб, яких цей правочин стосується. Крім того, правочин, посвідчуваний нотаріально, має вищий ступінь доказовості волі особи та інших чинників, з якими пов`язує закон набуття, зміну та припинення цивільних прав, оскільки нотаріус, посвідчуючи правочин, має здійснити чимало дій, які спрямовані на доведеність правочину вимогам закону.

З викладеного вище можна зробити висновок, що дії нотаріуса слугують укріпленню права через встановлення зовнішнього посвідчувального напису, що свідчить про існування права. Підсилення вагомості договору надає його нотаріальне посвідчення, оскільки до цього залучається спеціально визначена державою особа - нотаріус.

Позовні вимоги, а також рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири мотивовані тим, що сторонами у справі не було надано належних доказів сплати вартості квартири до укладення оспорюваного правочину.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України.

Частинами 1-4 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Так, відповідно до ч.1 ст.691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно з ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зі змісту оспорюваного договору купівлі-продажу квартири вбачається, що сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору, зокрема, у пункті 3 договору вказано, що продаж квартири вчинено за 850 900 грн 00 коп., які продавець отримав в повному обсязі від покупця до підписання цього договору.

Позивачка підписала договір купівлі-продажу квартири від 11 листопада 2016 року без будь-яких зауважень та застережень, що свідчить про надання нею згоди по всіх його істотних умовах, а також свідчить про виконання покупцем обов`язку зі сплати ціни договору купівлі-продажу.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 457/906/17 (провадження № 61-14458св19).

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на наведені вище вимоги закону та обставини справи уваги не звернув, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про визнання недійсним оспорюваного договору купівлі-продажу квартири з тих підстав, що у матеріалах справи відсутні докази сплати вартості спірної квартири до укладення договору купівлі-продажу.

Доводи позовної заяви ОСОБА_2 про те, що відчуження спірної квартири відбулось без її волевиявлення, оскільки вона не мала наміру щодо відчуження своєї частки квартири та умов продажу квартири не обговорювала, є необгрунтованими з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно з ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У постанові Верховного Суду у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами».

Крім того, як зазначалося вище правочин, посвідчуваний нотаріально, має вищий ступінь доказовості волі особи на його укладення.

Зі змісту оспорюваного договору купівлі-продажу квартири вбачається, що договір підписано сторонами у присутності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Голуб Н.Ю. Особи сторін приватним нотаріусом встановлено, їх дієздатність, а також належність ОСОБА_2 відчужуваної квартири перевірено (а.с.45, т.1).

Матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що ОСОБА_2 не підписувала оспорюваний договору купівлі-продажу квартири.

Отже, враховуючи, що оспорюваний договір купівлі-продажу квартири підписаний його сторонами та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голуб Н.Ю., тому відсутні підстави ставити під сумнів наявність у ОСОБА_2 волевиявлення на відчуження спірної квартири.

Посилання у позовній заяві на те, що відчуження частки спірної квартири відбулось без письмової згоди ОСОБА_2 і вона не уповноважувала інших осіб щодо відчуження своєї частки, є безпідставними, оскільки судом встановлено, що станом на час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу позивачка ОСОБА_2 була єдиним власником квартири АДРЕСА_1 і цей договір купівлі-продажу укладений та підписаний особисто ОСОБА_2 .

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним за їх недоведеністю.

Тому доводи, які викладені у відзиві на апеляційну скаргу, про те, що ОСОБА_2 є особою похилого віку, станом на час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу їй виповнилось 79 років, вона не вміє писати та читати, вона заперечує наявність у неї волевиявлення на укладення договору купівлі-продажу єдиного її житла та, відповідно, укладення цього договору, не заслуговують на увагу з наведених вище підстав.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень є похідними від позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, у задоволенні яких відмовлено, то колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень задоволенню не підлягають за їх безпідставністю.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, ОСОБА_2 зазначала, що у зв`язку з протиправною поведінкою відповідачки щодо позбавлення її житла, їй заподіяно моральну шкоду.

Оскільки у спірних правовідносинах апеляційним судом не встановлено протиправної поведінки відповідачки щодо позбавлення позивачки житла, то відсутні підстави для задоволення повних вимог ОСОБА_2 в частині стягненняморальної шкоди.

Однак суд першої інстанції у порушення вимог ст.264 ЦПК України наведених вище вимог закону та обставин справи не врахував, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень, та часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, наведені вище порушення призвели до неправильного вирішення справи, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень, стягнення моральної шкоди, з наведених вище підстав.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача (п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України).

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 2 643 грн 00 коп., що підтверджується квитанцією №d8f88f92f8 від 17 вересня 2020 року (а.с.220, т.1). Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_2 , то з позивачки на користь відповідачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 643 грн 00 коп.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Большакова Дениса Костянтиновича задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 03 серпня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голуб Наталія Юріївна, Орган опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень, стягнення моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 643 грн 00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: