Справа № 752/8728/21
Провадження № 2/752/6333/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

09 грудня 2021 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат, пов`язаних із утриманням спільного майна, -

в с т а н о в и в:

у квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, котрий мотивувала тим, що вона та відповідач є співвласниками по 1/2 частині кожна квартири АДРЕСА_1 , однак, ОСОБА_2 не бере жодної участі в утриманні майна, яке є у їх спільній власності, вартість всіх житлово-комунальних послуг вона сплачує самостійно.

Тому, просила стягнути з ОСОБА_2 1/2 частину витрат на утримання спільного майна в сумі 131 888,29 грн. за період з 08.10.2015 року по 10.02.2021 року, а саме: 65 944,15 грн., а також вирішити питання судових витрат у справі.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 12.04.2021 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі, без повідомлення сторін на 07.09.2021 року (а.с. 65-66).

Ухвалою від 07.09.2021 року відмовлено у затвердження мирової угоди, укладеної 16.08.2021 року між ОСОБА_1 в особі представника адвоката Погребняка Валерія Миколайовича та ОСОБА_2 в особі представника адвоката Шиманського Віталія, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат, пов`язаних із утриманням спільного майна (а.с. 73-76).

Ухвалою від 07.09.2021 року розгляд справи відкладено на 09.12.2021 року (а.с. 77).

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами, за правилами спрощеного позовного провадження без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Відповідно до правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 23.01.2013 року у справі № 6-164цс12, у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до гл. 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Отже, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

Тобто, звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у силу норм ЦК України особа стає власником майна, а відсутність реєстрації права власності на майно зумовлює обмеження у праві розпорядження нею.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої увійшла квартира АДРЕСА_1 .

Із заявами про прийняття спадщини звернулись сторони у справі, через що у силу норм ЦК України останні стали власниками нерухомого майна, а саме: квартира АДРЕСА_1 , тобто набули права користування та володіння належним їй на праві власності майном.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21.04.2016 року було задоволено її позов до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнано за нею право власності на 1/2 частку утримання квартири АДРЕСА_1 (а.с. 5-7).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15.11.2019 року задоволено позов ОСОБА_2 до неї про визнання права власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку утримання квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9-10).

Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 39478912 від 22.06.2015 року та № 201513153 від 24.02.2020 року право власності сторін на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано в установленому порядку (а.с. 8, 11), тобто сторони у справі набули й права розпорядження нею.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Конституції України та ч. 4 ЦК України, ст. 319 ЦК України при здійсненні права власності визначається, що власність зобов`язує.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частиною 1 ст. 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Таким чином, сторони в силу вимог ст. ст. 322, 360 ЦК України зобов`язані утримувати майно, що їм належить, та брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин), оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (ч. 4 ст. 544 ЦК України).

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Зазначений висновок міститься у постанові Верховного Суду від 13.03.2019 року у справі №521/3743/17-ц та у постанові Верховного Суду від 19.08.2020 року у справі № 703/2200/15.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п. 2) ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Звертаючись до суду із позовом, позивач посилалась на те, що нею за період з 08.10.2015 року по 10.02.2021 року було сплачено131 888,29 грн. (а.с. 14-58).

Таким чином, позивач належними доказами підтвердила факт того, що вона понесла витрати на утримання спільного майна. Відповідачем вказане доказами в розрізі положень ст. ст. 76-80 ЦПК України не спростовано.

Відповідно до ст. 322 ЦК України на власника покладено тягар утримання свого майна: власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому згідно з ч. ч. ст. 317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Отже, відповідач, відповідно до вимог ст. 360 ЦК України, як співвласник, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, зобов`язана брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, тому має компенсувати позивачу сплачену ним 1/2 частину вартості вказаних комунальних послуг (газопостачання) та послуг з охорони будинку.

Ураховуючи те, що позивач та відповідач в силу вимог ст. ст. 322, 360 ЦК України зобов`язані утримувати майно та брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна слід дійти висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню половина від суми здійснених нею платежів в розмірі 65 944,15 грн (131 888,29 грн. : 2).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача;2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При поданні позову позивачем було сплачено 908,00 грн судового збору, котрі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 274-279, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат, пов`язаних із утриманням спільного майна - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані із утриманням спільного майна, у розмірі 65 944,15 грн. (шістдесят п`ять тисяч дев`ятсот сорок чотири гривні 15 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Відомості про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.С. Хоменко