ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/3476/21 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Кочеткової І.В., Кримської О.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області в особі Департаменту патрульної поліції, Держави України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області, третя особа інспектор Управління патрульної поліції в Запорізькій області Курнос В`ячеслав Юрійович про відшкодування моральної шкоди, завданої посадовою особою органу державної влади,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Управління патрульної поліції в Запорізькій області в особі Департаменту патрульної поліції, Держави України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області, третя особа інспектор Управління патрульної поліції в Запорізькій області Курнос В`ячеслав Юрійович про відшкодування моральної шкоди, завданої посадовою особою органу державної влади.

В обґрунтування позову зазначила, що 29 січня 2020 року інспектором Управління патрульної поліції в Запорізькій області Курнос В.Ю. відносно неї було безпідставно винесено постанову ЕАК №2040238 про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення швидкісного режиму та накладено штраф у розмірі 255,00 грн. Вона не була згодна із постановою, тому оскаржила її до суду. 10 лютого 2020 року у справі 335/922/20 було відкрито провадження.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 квітня 2020 року було скасовано постанову ЕАК №2040238 від 29 січня 2020 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення закрито у зв`язку з недоведеністю наявності складу адиіністративнго правопорушення, за яке ОСОБА_1 притягнута до адміністративної відповідальності.

Ухвалою Третього апеляційного суду від 11 вересня 2020 року апеляційну скаргу інспектора поліції Курноса В.Ю. повернуто у зв`язку з неусуненням недоліків апеляційної скарги.

21 лютого 2020 року вона додатково повідомила відповідача про оскарження постанови ЕАК №2040238 до суду. Листом від 03 березня 2020 року відповідач повідомив її, що оскарження постанови інспектора поліції не є підставою для зупинення примусового виконання спірної постанови.

Проте, не зважаючи на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 квітня 2020 року, відповідач 10 серпня 2020 року звернулося до Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції із заявою про відкриття виконавчого провадження стосовно неї. Постановою державного виконавця від 12 серпня 2020 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження стосовно неї та стягнуто виконавчий збір.

Позивач вважає, що неправомірними діями і рішеннями посадових осіб Управління патрульної поліції в Запорізькій області їй була заподіяна моральна шкода, яка виразилася у значному стресі під час протиправного складання постанови, втраті значного часу на листування із відповідачем, відвідування судових засідань через оскарження постанови, витрат коштів на послуги адвоката для захисту своїх прав. Вона переживала душевні страждання через свавілля правоохоронних органів. Тобто, упродовж семи місяців вона перебувала у стані постійного стресу та відчувала власну незахищеність від дій службових осіб патрульної поліції. Крім того, через протиправне притягнення її до адміністративної відповідальності вона не змогла з`явитись на судове засідання до Господарського суду Запорізької області.

З урахуванням викладеного, просила стягнути з держави України в особі головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області 10000 грн. моральної шкоди, 2102,00 грн судового збору та 3000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 , задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 3000 грн., судовий збір 2120 грн, 3000 грн правової допомоги.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, Департамент патрульної поліції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2021 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до положень статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Водночас, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди. Дії (бездіяльність) посадових осіб державного органу, внаслідок (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (статті 11 ЦК України). Зазначає, що оскаржуваним рішенням було скасовано постанову інспектора УПП в Запорізькій області ДПП Курнос В.Ю. серії ЕАК №2040238 від 29 січня 2020 року про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. Проте, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору підлягає наявні, причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому саме на позивача покладено такий обов`язок. Проте, позивачем не доведені факти заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань пов`язані з наявністю причинного зв`язку із шкодою і протиправним діянням заподіювачів та, що ці дії відповідачів призвели до певних наслідків, а тому вимоги про выдшкодування шкоди э необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вважає, що ОСОБА_1 не обґрунтувала у чому все ж таки полягає завдана їй моральна шкода та чим це підтверджується, які душевні страждання їй завдано та наскільки вони є глибокими.Поряд з цим доведеність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та настанням шкоди позивачу є обов`язковим.

Державна казначейська служба України, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові. Посилаючись на неповне з`ячування судом обставин справи, порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Суд вирішив питання про права та обов`язки Державної казначейської служби України, яка права позивача не порушувала і не завдала шкоди. Вважає, що факт закриття справи про адміністративне правопорушення не свідчить про заподіяння моральної шкоди. Резолютивна частини рішення не повина містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів.

Відзив на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України до суду не надходив.

Відповідно до пунктів 1,2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального повадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 01 січня 2021 року це 227 000 грн (відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2021 рік" з 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2270,00 грн (2270,00 грн х 100 = 227 000 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ціна позову в даній справі становить 10 000 грн., яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга Департаменту патрульної поліції задоволенню не підлягнає, апеляційна скарга Державної казначейської служби України підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За вимогами п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частиною першо. статті 375 ЦПК України суд апеляційної інанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої ітанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи частково позов, суд виходив з того, що протиправними діями працівників Управління патрульної поліції в Запорізькій області позивачу ОСОБА_1 завдано моральну шкоду, яка полягала у значних душевних стражданнях зумовлених порушення звичного ритму життя, докладання додаткових зусиль для доведення своєї невинуватості у вчиненні правопорушення. За вказаних обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що розмір моральної шкоди, судових витрат підлягає стягненню з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд першої інстанції правильно установив, що 29 січня 2020 року інспектором Управління патрульної поліції в Запорізькій області Курнос В.Ю. винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, згідно з якою 29 січня 2020 року о 14-06 години в м. Запоріжжя, Набережна прибережна магістраль водій ОСОБА_1 , керуючи NISSANX-TRAIL, державний номер НОМЕР_1 , перевищила встановлені обмеження руху на 20 км/год, чим порушила п.12.4. ПДР. Прийняте по справі рішення накласти штраф у розмірі 255 грн (а.с.1).

30 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Управління патрульної поліції в Запорізькій області із заявою, в якій зазначила про порушення законодавства з боку інспектора поліції, який виніс відносно неї 29 січня 2020 року постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, просила провести службову перевірку щодо правомірності дій співробітників поліції та надати копію постанови, складену щодо неї (а.с. 18-19).

Листом Управління патрульної поліції в Запорізькій області №Д-223/41/32103-2020 від 17лютого 2020 року ОСОБА_1 повідомлено про те, що за результатами проведеної перевірки було прийняте рішення суворо вказати інспекторам поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на неухильне дотримання нормативно-правових актів, що регулюють діяльність НП України (а.с. 21).

21 лютого 2020 року ОСОБА_1 подала заяву до Управління патрульної поліції в Запорізькій області, в якій повідомила про оскарження постанови ЕАК №2040238 від 29 січня 2020 року до суду і просила не направляти оскаржувану постанову для примусового виконання (а.с. 22).

Листом Управління патрульної поліції в Запорізькій області №Д-400/41/32103-2020 від 03 березня 2020 року ОСОБА_1 повідомлено про те, що оскарження постанови до суду не може слугувати підставою для призупинення строків примусового виконання постанови по справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з її оскарженням в суді (а.с. 23).

Листом Управління патрульної поліції в Запорізькій області №Д-3296/41/32103-2020 від 14 квітня 2020 року ОСОБА_1 повідомлено про те, що встановлено порушення окремими працівниками УПП в Запорізькій області ДПП вимог Порядку розгляду звернень громадян, у зв`язку з чим ініційовано проведення службового розслідування (а.с. 24).

Листом Управління патрульної поліції в Запорізькій області №Д-3296/1/41/2/02-2020 від 15 червня 2020 року ОСОБА_1 повідомлено про те, що за результатами службового розслідування в діях окремих працівників УПП в Запорізькій області ДПП установлено порушення службової дисципліни. З огляду на це до них застосовано дисциплінарні стягнення відповідно до Статуту (а.с. 25).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 квітня 2020 року скасовано постанову ЕАК №2040238 від 29 січня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення закрито у зв`язку з недоведеністю наявності складу адміністративного правопорушення (а.с. 26-27).

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.09.2020 року апеляційну скаргу інспектора поліції Курноса В.Ю. на рішення суду повернуто у зв`язку не усунення недоліків апеляційної скарги (а.с. 28-29).

12 серпня 2020 року Управління патрульної поліції в Запорізькій області звернулося до Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) із заявою про відкриття виконавчого провадження стосовно ОСОБА_1 (а.с. 30).

Поставною державного виконавця від 12 серпня 2020 року відкрито виконавче провадження з виконання постанови ЕАК №2040238 від 29 січня 2020року (а.с. 31).

13 серпня 2020 року представник ОСОБА_1 адвокат Грона Д.С. звернувся до Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) із заявою про закриття виконавчого провадження та повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання через скасування судом постанови ЕАК №2040238 від 29 січня 2020року (а.с. 32-33).

Листом Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) №64714/15 від 17.08.2020 адвокату Грона Д.С. повідомлено про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання (а.с. 37).

13 серпня 2020 року представник ОСОБА_1 адвокат Грона Д.С. звернувся до Департаменту патрульної поліції зі скаргою на неправомірні дії посадових осіб Управління патрульної поліції в Запорізькій області через направлення 10 серпня 2020 року для примусового виконання постанови ЕАК №2040238 від 29 січня 2020 року, яка була скасована судом 09 квітня 2020 року (а.с. 34-36).

Листом Управління патрульної поліції в Запорізькій області №Д-13789/41/2/03-2020 від 15 вересня 2020 року адвокату Грона Д.С. повідомлено про те, що за результатами службового розслідування в діях окремих працівників УПП в Запорізькій області ДПП установлено порушення службової дисципліни. З огляду на це до них застосовано дисциплінарні стягнення відповідно до Статуту (а.с. 38).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої

статті 16 ЦК України).

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно зі статтею 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Крім того, на підставі пункту другого частини першої статті 1 Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР) відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Згідно з пунктом четвертим частини першої статті 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема закриття справи про адміністративне правопорушення.

У розглядуваній справі судом встановлено, що 29 січня 2020 року приблизно 14-06 годин ОСОБА_1 керувала автомобілем Nissan Х-TRAIL, державний номерний знак НОМЕР_1 та була зупинена працівниками поліції, які повідомили їй, що вона порушила швидкісний режим, у зв`язку з чим винесена постанова серії ЕАК № 2040238, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду Запорізької області від 09 квітня 2020 року у справі № 2-а/335/79/2020 позовні вимоги ОСОБА_1 до інспектора 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Заорізькій області Курнос В.Ю., третя особа: Управління патрульної поліції в Зааорізькій області задовоено. Скасовано постанову серії ЕАК 3 2040238 від 29 січня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн, справу про адиіністративне правопорушення закрито.

Підставою для ухваленя цього рішення було те, що будь-яких доказів, якіб б свідчили про вчинення ОСОБА_1 порушення правил дорожнього руху при винесенні оскаржуваної постанови відповідачем суду не надано. Суд, враховуючи презумцію невинуватості, закріплену КУаАП та Конституцією України, виходив з того, що показання ОСОБА_1 з приводу конкретних обставин її дій на дорозі не спростовані відповідачем, сама постанова у справі про адміністративне правопорушення не містить відомостей про докази на підставі яких встановлена винуватість ОСОБА_1 в порушенні Правил дорожнього руху, а отже не доведено наявність складу адміністративного правопорушення, за яке ОСОБА_1 притягнута до відповідальності, у зв`язку з чим постанова підлягала скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Ухвалою третього апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року апеляційну скаргу Інспектора 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області Курноса В.Ю. повернуту на підставі п.1 ч. 4 ст. 169 КАС України, оскільки скаржник не усунув недоліки апеляційної скарги.

Отже, адміністративне провадження про порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, розпочато 29 січня 2020 року і не закінчено на день ухвалення судом першої інстанції рішення у справі ( 11 лютого 2021 року), тобто триває більше року, ОСОБА_1 також зверталася до Департаменту патрульної поліції зв скаргами щодо неправомірності дій окремими працівниками УПП в Запорізькій області ДПП.

З огляду на зазначене, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного уповноваженим органом.

Відповідно до пункту п`ятого статті 3 Закону №266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

За змістом частин п`ятої і шостої статті 4 Закону №266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (частини друга і третя статті 13 Закону №266/94-ВР).

Врахувавши обставини даної конкретної справи, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, правильно виходив із того, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, яка виявилась у душевних стражданнях, зумовлених порушення звичного ритму життя, докладання додаткових зусиль для доведення своєї невинуватості у вчиненні правопорушення.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, врахувавши практику ЄСПЛ, принципи розумності та справедливості, обставини встановлені у розглядуваній справі, обґрунтовано визначили розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000 грн, яка підлягає стягненню з держави .

У зв`язку з наведеним вище апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що закриття справи про адміністративне правопорушення за відсутності складу адміністративного правопорушення не є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційних скарг про те, що в матеріалах справи відсутні рішення суду, якими б встановлювалася вина працівників Управління патрульної поліції в Запорізькій області є необгрунтованими, оскільки діями працівників Управління патрульної поліції в Запорізькій області позивачу ОСОБА_1 завдано моральну шкоду, розмір якої підтверджений встановленими обставинами справи.

Разом з тим, помилковим є висновок суду про стягнення коштів на користь позивача з Державної казначейської слукжби України за рахунок коштів Державнго бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19) вказано, що "з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне вказати, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду".

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 серпня 2021 року по справі № 200/8310/18 (провадження № 61-14033св20) зазначено, що "відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади

у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Такими органами у цій справі є Управління патрульної поліції в Запорізькій області в особі Департаменту патрульної поліції (дії посадової особи якого призвели до безспірного стягнення коштів) та Державна казначейська служба України (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету). Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі 910/23967/16)".

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.

За таких обставин, оскаржуване судові рішення підлягають зміні в частині стягнення суми коштів 3000 грн не з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України, а безпосередньо з Державного бюджету України.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції слід залишити без задоволення, апеляційну скаргу Державної казначейської служби України слід задовольнити частково.

Резолютивну частину рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2021 року слід змінити шляхом виключення органу, через який грошові кошти мають бути перераховані - Державної казначейської служби України, та виду рахунку, з якого має бути здійснено списання коштів.

Крім того, відповідно до положень частини першої, другої статті 141 ЦПК України судоий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених паозовних вимог.

Проте, жодним нормативно-правовим актом не передбачено стягнення з Державного бюджету України судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, витрат на професійну правничу допомогу у справах про стягнення моральної шкоди. Предметом розгляду даної справи є, зокрема, стягнення моральної шкоди, завданої відповідачем Управління патрульної поліції в Запорізькій області в особі Департаменту патрульної поліції, отже, судові витрати у справі, які складаються із судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2120 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн підлягають стягненню із зазначеного відповідача.

Оскільки апеляційна скарга Управління патрульної поліції в Запорізькій області в особі Департаменту патрульної поліції задоволенню не підлягає, апеляційна скарга Державної казначейської служби України підлягає частковому задоволенню, отже, судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги слід компенсувати Державній казначейській службі України за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України пропрорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 945.90 грн відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 376, 382, 384, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2021 року у цій справі, змінити, виклавши резолютивну частину в такій редакції.

«Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3000 грн компенсації моральної шкоди».

Стягнути з Управління патрульної поліції в Запорізькій області в особі Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2120 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розміоі 3000 грн.

Компенсувати Державній казначейській службі України судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 945.90 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 28 грудня 2021 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Кочеткова І.В. Кримська О.М.