Ухвала

02 березня 2021 року

м. Київ

справа № 321/1464/17

провадження № 61-2447ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 22 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Михайлівська районна державна адміністрація Запорізької області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним вище позовом та просила позбавити відповідача батьківських прав та стягнути з нього аліменти на утримання дитини у розмірі 1 700 грн щомісячно.

Заочним рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 11 січня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно його малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 700 грн, щомісячно, починаючи з 30 листопада 2017 року, й до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 22 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Заочне рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 11 січня 2018 року у частині позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно його малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , скасовано й ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 залишено без задоволення. Попереджено ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання його дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Покладено на органи опіки та піклування Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області контроль за виконанням ОСОБА_3 батьківських обов`язків відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувало ся і судом апеляційної інстанції не переглядалося.

12 лютого 2021 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження, ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, що надійшла 17 лютого 2021 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення й залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга містить клопотання заявника разом із належними доказами щодо поновлення строку на касаційне оскарження зазначеного судового рішення, зі змісту яких вбачається, що повний текст судового рішення суду апеляційної інстанції було вручено заявнику 13 січня 2021 року.

Частинами першою та другою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження судового рішення заявником пропущено з поважних причин, вважаємо за можливе його поновити.

Разом з цим, подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Так, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У випадку подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Отже, касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Так, заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює розгляд питання про відкриття касаційного провадження.

Згідно з частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Запорізького апеляційного суду від 22 грудня 2020 року.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 22 грудня 2020 рокузалишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги місячний строк, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Осіян