справа №619/5043/21
провадження №2/619/1673/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Калиновська Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Булах С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дергачі матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Пересічанської селищної ради Харківського району Харківської області про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом, в якому просить суд встановити факт родинних відносин між позивачем, ОСОБА_1 , та померлими ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , а саме той факт, що ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є рідними батьками позивача; визнати право власності на житловий будинокліт.«А-1» з верандою літ «а», прибудовою літ. «А1-1», ганком літ. «а-2» загальною площею 111,2 кв.м., житловою 60,8 кв.м. та на надвірні будівлі:літню кухню літ. «Б» з тамбуром літ. «б», сарай літ. «В», гараж літ. «Г», погріб літ. «Д», сарай літ. «Е», сарай літ. «Ж», вбиральня літ. «З», гараж літ. «Н», навіс літ. «О», навіс літ. «П», навіс літ. «Р», гараж літ. «С», сарай літ. «Т», літній душ літ. «У», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ) в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Пересічне Дергачівського (Харківського) району Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданий 15.03.1972 року Пересічанським с/ЗАГС Дергачівського району Харківської області, де в графі «Батьки» - батько значиться як « ОСОБА_4 » (на рос. мові), а мати як « ОСОБА_5 ». В свідоцтві про одруження моїх батьків серія НОМЕР_2 , виданого 07.06.1957 року Пересічанським с/р Дергачівського району Харківської області також вказано, що « ОСОБА_4 » одружився з « ОСОБА_6 », після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище як « ОСОБА_5 » на рос. мові. Йогобатько, ОСОБА_2 , залишив заповіт, де все своє майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалось, і взагалі, все те, що належатиме йому на день смерті, і на що він по закону буде мати право заповів сину, позивачу ОСОБА_7 . Мати, ОСОБА_3 , залишила заповіт, де все своє майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалось, і взагалі, все те, що належатиме їй на день смерті, і на що вона по закону буде мати право заповіла сину ОСОБА_7 . ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно свідоцтва про смерть, виданого Пересічанською селищною радою Дергачівського району Харківської області 17 лютого 2005 року, серія НОМЕР_3 . Мати, ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , згідно свідоцтва про смерть, виданого виконавчим комітетом Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області 25 жовтня 2012 року, серія НОМЕР_4 . Отже в вищевказаних документах, та в інших правовстановлюючих документах наші прізвища написані не « ОСОБА_8 », а « ОСОБА_9 ». В зв?язку з чим, завідувачем Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_2 , та запропоновано звернутися до суду. Таким чином, після смерті батьків, позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою, однак в зв`язку з вищевикладеним, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Єдиним спадкоємцем за законом і за заповітом після смерті батьків є позивач, їх син, інших спадкоємців немає, і на спадкове майно більше ніхто не претендує.

Позивач надав заяву, вказавши, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити.

Солоницівською селищною радою Харківського району Харківської області до суду надано заяву про розгляд справи у відсутності їх представника за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Так, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , народився в с. Пересічне Дергачівського (Харківського) району Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданий 15.03.1972 року Пересічанським с/ЗАГС Дергачівського району Харківської області, де в графі «Батьки» - батько значиться як « ОСОБА_4 » (на рос. мові), а мати як « ОСОБА_5 » (на рос. мові).

В свідоцтві про одруження серія НОМЕР_2 , виданого 07.06.1957 року Пересічанською с/р Дергачівського району Харківської області також вказано, що « ОСОБА_4 » одружився з « ОСОБА_6 », після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище як « ОСОБА_5 » на рос. мові.

ОСОБА_2 19.05.1999 склав заповіт, де все своє майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалось, і взагалі, все те, що належатиме йому на день смерті, і на що він по закону буде мати право заповів ОСОБА_7 .

ОСОБА_3 19.05.1999 склала заповіт, де все своє майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалось, і взагалі, все те, що належатиме їй на день смерті, і на що вона по закону буде мати право заповіла ОСОБА_7 .

ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно свідоцтва про смерть, виданого Пересічанською селищною радою Дергачівського району Харківської області 17 лютого 2005 року, серія НОМЕР_3 .

ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , згідно свідоцтва про смерть, виданого виконавчим комітетом Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області 25 жовтня 2012 року, серія НОМЕР_4 .

Так, в вищевказаних документах, прізвища написані не « ОСОБА_8 », а « ОСОБА_9 ». В зв?язку з чим позивачу, ОСОБА_1 , завідувачем Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_2 , та запропоновано звернутися до суду.

Згідно п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31.03.1995 року зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

З врахуванням вищезазначеного, суд вважає доведеним факт родинних відносин, а саме те що ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є рідними батьками ОСОБА_1 .

Так, ОСОБА_10 , на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_3 ) , згідно договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідченого 29.08.1959 року Дергачівською державною нотаріальною конторою Харківської області за реєстр.№3437.

Згідно відповіді Комунального підприємства «Центр нерухомості №1» від 20.09.2021 року житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_10 на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки, посвідченого Підопригорою М.І., нотаріусом Дергачівської нотконтори від 29.08.1959 року р№3437. Загальна площа вищевказаного будинку складає 111,2 кв.м., житлова 60,8 кв.м.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до вимог ст.ст.1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно відповіді завідуючої Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області від 19.11.2021 №2097/01-16, після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно перевірених алфавітних книг обліку спадкових справ з дня смерті та по теперішній час до Дергачівської державної нотаріальної контори в шести місячний термін заяв про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини не надходило, спадкова справа не заводилась. Після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно перевірених алфавітних книг обліку спадкових справ з дня смерті та по теперішній час до Дергачівської державної нотаріальної контори в шести місячний термін заяв про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини не надходило, спадкова справа не заводилась.

Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З роз`яснень в Постанові Пленуму Верхового суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що особа яка не має змоги реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку набуває право на звернення до суду у порядку позовного провадження із вимогами щодо визнання права на спадщину.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів містять положення ст. 81 ЦПК України, відповідно до яких доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз зазначених положень процесуального закону дає підстави вважати, що суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Згідно з сталою практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, належним чином дослідивши надані сторонами письмові докази, дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.ч. 1, 2 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 13 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, а частиною 7 статті 81 ЦПК України визначено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім випадків, встановлених законом.

У ч.ч. 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Таким чином, оскільки позивачем на виконання свого процесуального обов`язку надано належні і неспростовні докази на підтвердження своєї позиції, доведено істотність значення обставин, суд приходить до висновку наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до вимог статті 16 Цивільного кодексу України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту відшкодування збитків заподіяних кримінальним правопорушенням, позивач відповідно до ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України зобов`язаний довести обставини, які мають місце у диспозиції норми матеріального права, проте позивачем так і не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування своєї позиції.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 5, 13, 76-81, 128, 223, 263, 265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Пересічанської селищної ради Харківського району Харківської області про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями - задовольнити.

Встановити факт родинних відносин, а саме той факт, що ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є рідними батьками ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , право власності на житловий будинокліт.«А-1» з верандою літ «а», прибудовою літ. «А1-1», ганком літ. «а-2» загальною площею 111,2 кв.м., житловою 60,8 кв.м. та на надвірні будівлі:літню кухню літ. «Б» з тамбуром літ. «б», сарай літ. «В», гараж літ. «Г», погріб літ. «Д», сарай літ. «Е», сарай літ. «Ж», вбиральня літ. «З», гараж літ. «Н», навіс літ. «О», навіс літ. «П», навіс літ. «Р», гараж літ. «С», сарай літ. «Т», літній душ літ. «У», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ) в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено в Харківський апеляційний суд через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л. В. Калиновська