Номер провадження: 22-ц/813/3639/21
Номер справи місцевого суду: 513/1169/15-ц
Головуючий у першій інстанції Бучацька А. І.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за скаргою ОСОБА_2 (заінтересовані особи: боржник ОСОБА_1 , Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби м. Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), головний державний виконавець Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Семко Богдан Олександрович) на дії державного виконавця Семко Богдана Олександровича, на ухвалу Саратського районного суду Одеської області, постановлену під головуванням судді Бучацької А.І. 28 квітня 2020 року у смт. Сарата Одеської області, -

встановила:

У січні 2020 року представник стягувача ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції зі скаргою, в якій просив: визнати незаконними та скасувати постанови головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Семко Богдана Олександровича від 31 травня 2017 року по виконавчим провадженням № 511952501 та № 51952541; виконавчий лист № 513/1169/15-ц, який набрав законну силу 17 берзня 2016 року та повернутий Саратському районному суду Одеської області і знаходиться в матеріалах цивільної справи № 513/1169/15-ц, направити для подальшого виконання до Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Скарга обґрунтована тим, що заочним рішенням Саратського районного суду Одеської області у справі № 513/1169/15-ц від 29 лютого 2016 року було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі по 1/4 частині з усіх видів заробітку, до повноліття доньки ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 01 березня 2016 року. Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання по 800 гривень щомісячно, починаючи з 10 вересня 2015 року до досягнення дитиною трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , з індексацією відповідно до закону або до зміни матеріального становища сторін.

Рішення набрало законної сили 17 березня 2016 року. Виконавчі листи видано 18 березня 2016 року та виконавчою службою відкриті виконавчі провадження.

Скаржник зазначила, що у вересні 2016 року між сторонами налагодилися відносини та ОСОБА_1 , ввівши в оману ОСОБА_2 , умовив останню написати до Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеса, заяви про закриття виконавчих проваджень щодо стягнення аліментів за виконавчими листами Саратського районного суду Одеської області №513/1169/15-ц від 17 березня 2016 року. При цьому, боржник сплатив аліменти до кінця 2016 року.

05 вересня 2016 року заявниця ОСОБА_2 в Суворовському відділі державної виконавчої служби м. Одеса під диктовку головного державного виконавця Семко Б.О. написала заяви про закриття виконавчих проваджень.

В подальшому, вона не зверталася до Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, так як боржник ОСОБА_1 почав скаржитись на матеріальні проблеми та починаючи з 2017 року він взагалі перестав сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ..

26 грудня 2019 року, під час ознайомлення ОСОБА_2 у Саратському районному суді Одеської області з матеріалами цивільної справи №513/1169/15-ц, останній стало відомо, що 31 травня 2017 року постановами головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, виконавчі провадження № 51952501 та № 51952541 були закінчені на підставі п.9 ч.1 ст. 39 та ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», згідно заяви стягувача про стягнення заборгованості в повному обсязі.

Заявниця вважає вказані постанови протиправними, оскільки боржник сплатив їй заборгованість лише до кінця 2016 року, та державний виконавець не повідомив заявницю про винесення зазначених постанов та не надіслав їй копії.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 28 квітня 2020 року скаргу представника стягувача ОСОБА_2 було задоволено частково.

Визнано незаконною та скасовано постанову головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Семко Богдана Олександровича від 31 травня 2017 року про закінчення виконавчого провадження ВП 51952541 з примусового виконання виконавчого листа № 513/1169/15-ц, виданого 18 березня 2016 року Саратським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, який проживає в АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 20 серпня 2003 року Біляївським РВ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі по 1/4 частині зі всіх видів заробітку, до повноліття доньки ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 01 березня 2016 року.

В задоволенні решти скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду в частині визнання незаконною та скасування постанови головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Семко Б.О. від 31 травня 2017 року про закінчення виконавчого провадження ВП 51952541 скасувати, та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_2 в цій частині відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Так, на думку апелянта, судом першої інстанції не було враховано, що: ОСОБА_2 пропустила передбачений законом строк для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця; державним виконавцем направлено копію постанови про закінчення виконавчого провадження на вірну адресу проживання скаржника, зазначену останньою у виконавчому листі; ОСОБА_2 не надала жодного належного доказу на підтвердженя факту введення останньої у оману під час написання заяви про закриття виконавчого провадження.

Сторони у справі, відповідно до вимог ст.ст. 128, 130 ЦПК України, про час, дату і місце слухання справи 16 лютого 2021 року сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, через обмеження доступу до зали судового засідання Одеського апеляційного суду внаслідок поширення в Україні коронавірусної інфекції COVID-19, не подавали.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 лютого 2016 року Саратським районним судом Одеської області було ухвалено заочне рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. Рішенням суду позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі по 1/4 частині зі всіх видів заробітку, до повноліття доньки ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 01 березня 2016 року; також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання по 800 гривень, щомісячно, починаючи з 10 вересня 2015 року і до досягнення дитиною трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , з індексацією відповідно до закону або до зміни матеріального становища сторін. Рішення набрало законної сили 17 березня 2016 року (т.1 а.с.134-135).

Виконавчі листи у справі № 513/1169/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років та аліментів на утримання неповнолітньої дитини були видані Саратським районним судом Одеської області 18 березня 2016 року (т.1 а.с. 136, 137).

Після отримання виконавчих листів, ОСОБА_2 звернулась до Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, де були відкриті виконавчі провадження ВП № 50774182 та ВП № 50773986.

Постановами державного виконавця відділу ДВС Біляївського міськрайонного управління юстиції Одеської області від 23 червня 2016 року були закінчені виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів № 513/1169/15-ц, виданих 18 березня 2016 року Саратським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на її утримання та аліментів на утримання дитини, на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».

Постанови обгрунтовано тим, що боржник працює в ТОВ «Бруклін-Київ» докером-механізатором. Бухгалтерія знаходиться на території Суворовського відділу ДВС міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області (т.1 а.с.191, 204).

23 червня 2016 року виконавчі листи були направлені за належністю до Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, куди надійшли 15 серпня 2016 року (а.с.190, 203).

Постановою державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 15 серпня 2016 року було відкрито виконавче провадження ВП № 51952541 з виконання виконавчого листа № 513/1169/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини (а.с.211).

Постановою державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 15 серпня 2016 року було відкрито виконавче провадження ВП № 51952501 з виконання виконавчого листа № 513/1169/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на її утримання (а.с.197).

Оскільки ухвала суду першої інстанції оскаржується ОСОБА_1 тільки в частині визнання незаконною та скасування постанови головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Семко Б.О. від 31 травня 2017 року про закінчення виконавчого провадження ВП 51952541, то, відповідно, розгляд справи проводиться судом апеляційної інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

05 вересня 2016 року стягувач ОСОБА_2 звернулася до Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області із заявою про закриття виконавчого провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дитини (т.1 а.с. 213).

Головним державним виконавцем Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Семко Б.О. 31 травня 2017 року було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 51952541 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (т.1 а.с. 214).

Абзацом 2 частини ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

На виконання вказаних вимог, у супровідному листі від 31 травня 2017 року за вих.№ 16990 державний виконавець вірно зазначив наступну адресу стягувача ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 . Дана адреса збігається із адресою стягувача, що зазначена у виконавчих листах: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.68), та, згідно копіїі паспорту ОСОБА_2 , відповідає зареєстрованому місцю проживання останньої (т.1 а.с. 32).

За встановлених обставин, колегія суддів вважає необгрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що постанови про закінчення виконавчого провадження були направлені стягувачу із порушенням вимог закону.

Як вже вказувалось вище, постанову про закінчення виконавчого провадження державний виконавець обгрунтував посиланням на п.9 ч.1 ст.39 Закону «Про виконавче провадження», згідно якого виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Підставою ухвалення вказаної постанови стала заява стягувача ОСОБА_2 про закриття виконавчого провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дитини від 05 вересня 2016 року, написана останньою власноруч. Жодного належного доказу на підтвердження введення ОСОБА_2 в оману при написанні вказаної заяви матеріали справи не містять.

Крім того, колегія суддів зауважує, що визнання фактичного виконання в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом, та, відповідно, подання заяви до Відділу виконавчої служби щодо закриття виконавчого провадження є законним правом стягувача, яке було реалізовано у відповідності до вимог закону ОСОБА_2 , яка є дієздатною особою, та усвідомлювала значення своїх дій в момент написання заяви.

Таким чином, у державного виконавця були відсутні передбачені законом підстави для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_2 про закриття виконавчого провадження, оскільки волевиявлення стягувача було направлено саме на закриття цього виконавчого провадження.

Також, колегія суддів враховує, що 01 жовтня 2019 року Біляївським районним судом Одеської області було постановлено ухвалу, яка набрала законної сили, про задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд судового наказу, виданого Біляївським районним судом Одеської області 06 серпня 2019 року, виданого за заявою ОСОБА_2 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , за нововиявленими обставинами.

При розгляді даної справи судом було встановлено, з довідки, виданої виконкомом Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області від 14 серпня 2019 року №2046 вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не зареєстрована, але проживає з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , з 2016 року по теперішній час (серпень 2019 року).

Таким чином, на момент подачі ОСОБА_2 заяви щодо закриття виконавчого провадження до Відділу державної виконавчої служби від 05 вересня 2016 року, донька сторін ОСОБА_3 проживала разом із батьком ОСОБА_1 та знаходилась на його утриманні, про що не могло бути невідомо стягувачу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить до висновку, що постанова від 31 травня 2017 року головного державного виконавця першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Семко Б.О. про закінчення виконавчого провадження № 51952541 відповідає вимогам п.9 ч.1 ст.39 Закону «Про виконавче провадження», оскільки ОСОБА_2 був визнаний факт виконання боржником рішення суду в повному обсязі, на момент написання заяви стягувачем про закриття виконавчого провадження дитина сторін проживала разом із батьком (боржником) та знаходилась на його утриманні, належних та допустимих доказів щодо факту введення ОСОБА_2 в оману при написанні вказаної заяви скаржником не надано.

Відомостей про те, що дитина сторін на час розгляду скарги проживає разом із матір`ю, матеріали справи не містять.

Суд першої інстанції наведеного не врахував, у зв`язку із чим дійшов необгрунтованого висновку про задоволення скарги стягувача ОСОБА_2 у частині, що оскаржується у апеляційному порядку.

При викладених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим ухвала Саратського районного суду Одеської області від 28 квітня 2020 рокув частині визнання незаконною та скасування постанови головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Семко Б.О. від 31 травня 2017 року про закінчення виконавчого провадження ВП 51952541 підлягає скасуванню із постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Саратського районного суду Одеської області від 28 квітня 2020 року- скасувати в частині визнання незаконною та скасування постанови головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Семко Б.О. від 31 травня 2017 року про закінчення виконавчого провадження ВП 51952541.

У задоволенні скарги представника ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Семко Богдана Олександровича від 31 травня 2017 року про закінчення виконавчого провадження ВП 51952541 з примусового виконання виконавчого листа № 513/1169/15-ц, виданого 18 березня 2016 року Саратським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, який проживає в АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 20 серпня 2003 року Біляївським РВ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі по 1/4 частині зі всіх видів заробітку, до повноліття доньки ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 01 березня 2016 року, - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 25 лютого 2021 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе