Справа № 563/1582/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.12.2021 року Корецький районний суд

Рівненської області

в складі: головуючого судді Сірака Д.Ю.

секретар судового засідання Заруцький А.О.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Корець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про тлумачення заповіту,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, вказуючи, що згідно заповіту, посвідченого 30 липня 2002 року секретарем Річецької сільської ради Корецького району Рівненської області, його баба ОСОБА_3 заповіла йому сертифікат на право на земельну частку (пай) серія РВ № 0129243. За життя ОСОБА_3 , взамін вказаного сертифікату, 19 лютого 2007 року отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №053218. Однак жодних змін спадкодавцем у заповіт внесено не було.

Після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина на майно, яку прийняв своєчасно у встановленому законом порядку. Реалізувати своє право на спадкове майно не може у зв`язку із тим, що в заповіті зроблено розпорядження не відносно земельної ділянки, зазначеної в державному акті, а стосовно земельного паю.

А тому просить здійснити тлумачення заповіту спадкодавця ОСОБА_3 , в частині посилання в змісті заповіту на земельну частку (пай) згідно сертифікату на право на земельну частку (пай), вважаючи що це посилання стосується земельної ділянки, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №053218.

В підготовчому судовому засіданні 23 грудня 2021 року позивач підтримав позов та просить його задоволити.

Відповідач в підготовчому судовому засіданні 23 грудня 2021 року позов визнала повністю.

Згідно із ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що відповідач позов визнала, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно заповіту, складеного 30 липня 2002 року і посвідченого секретарем Річецької сільської ради Корецького району Рівненської області, ОСОБА_3 заповіла сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РВ № 0129243 заповіла ОСОБА_1

19 лютого 2007 року взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РВ № 0129243 ОСОБА_3 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №053218, що згідно з Розпорядження голови Корецької районної державної адміністрації №538 від 23 листопада 2005 року.

Спадкодавець ОСОБА_3 після отримання Державного акту на право приватної власності на землю не внесла зміни у заповіт.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 видане повторно 16 липня 2021 року Корецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів).

Після її смерті, відповідно до ст.ст.1216-1223 ЦК України, відкрилась спадщина на все належна майно, спадкоємцями якого є сторони по справі.

Позивач спадщину прийняв своєчасно, шляхом подачі відповідної заяви для нотаріуса, що підтверджується повідомленням приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Дицяк Т.М. від 07 грудня 2021 року №199/01-16.

Позивач не може реалізувати своє право на спадкове майно, оскільки в заповіті зроблено розпорядження не відносно земельної ділянки, зазначеної в державному акті, а стосовно земельного паю.

У статті 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права і обов`язки, що належали спадкодавцю у момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно зі статтею 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Статтею 1256 ЦК України встановлено, що тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України.

За змістом ст.213 ЦК України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Верховний Суд у складі об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц зазначив, що в частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину та з чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

З огляду на викладене тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

У складеному заповіті ОСОБА_3 зазначено, що вона заповідає «земельний пай» ОСОБА_1 . Позивач порушує питання про тлумачення заповіту щодо земельного паю.

Чинне земельне законодавство не містить чіткого визначення поняття земельна частка (пай).

Разом з тим у сфері земельних відносин загальноприйнятим є використання поняття «земельний пай» не тільки як земельна ділянка, яка не виділена в натурі, а і як земельна ділянка, яка отримана в результаті розпаювання землі (виділення в натурі).

На нинішній час, як і на час складення заповіту, загальновживаним є поняття земельного паю як земельної ділянки отриманої внаслідок розпаювання земель. ОСОБА_3 зазначила у заповіті, що заповідає земельний пай, оскільки вважала, що немає різниці між земельним паєм та власне земельними ділянками, на які вона в подальшому (в 2007 році) отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, що перейшла у її власність внаслідок розпаювання землі.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що спадкодавець ОСОБА_3 , складаючи заповіт, виявила свою волю щодо настання реальних правових наслідків вчиненого нею правочину, а саме тих наслідків, що в разі її смерті позивач ОСОБА_1 успадкує не сам сертифікат, як окремий документ, а саме земельну ділянку.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.12, 81, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити повністю.

Здійснити тлумачення заповіту ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідченого секретарем Річецької сільської ради Корецького району Рівненської області, зареєстрованого в реєстрі №28, встановивши, що ОСОБА_3 заповідала ОСОБА_1 земельну частку (пай), згідно із сертифікату серії РВ № 0129243 виданого 15 серпня 1999 року, щодо її майнового права на земельну частку (пай), яке на час відкриття спадщини підтверджується державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯА №053218від 19 лютого 2007 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), відповідач ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 )

С у д д я :