Провадження № 2/168/86/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2021 року смт Стара Вижівка

ССтаровижівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Назарука О.В.,

секретар судових засідань - Таксюк О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Стара Вижівка цивільну справу за позовом за позовом Калинівської міської ради Вінницької області в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - служба у справах дітей Хмільницької районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

Калинівська міська рада Вінницької області звернулася в суд з даним позовом, який обґрунтовано тим, що відповідачі є батьками неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначають, що дитина проживає із колишньою співмешканкою батька ОСОБА_4 в м. Калинівка Вінницької області, відповідачі участі у вихованні та утриманні дитини не беруть.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, від позивача надійшла заява про слухання справи у відсутності їх представника, від відповідачки ОСОБА_3 надійшов відзив, у якому вона заперечує проти задоволення позову, просила слухати справу у її відсутності.

Проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

Статтею 18 Конвенції про права дитини регламентовано, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей..., зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з частиною 4 статті 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

За змістом даної норми закону, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. При цьому зазначені фактори можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Пунктом 16 абзацу 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до роз`яснень пункту 15 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та з`ясовувати позицію й обґрунтування відповідача.

Судом встановлено, що відповідачі є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (аркуш справи 6).Д итина проживає з колишньою співмешканкою батька у м. Калинівка Вінницької області. Відповідачі розлучені, у матері ОСОБА_3 нова сім`я, з якою проживають у Ковельському (Старовижівському) районі Волинської області, у батька нової сім`ї немає, проживає у Луцькому районі Волинської області.

З пояснень, наданих , працівникам поліції відповідачами, кожним зокрема, убачається, що відповідачі зрідка бачать сина, не надають матеріальної допомоги, приймають вкрай пасивну участь у його житті, яка обмежується телефонними дзвінками.

Із встановлених в ході судового розгляду обставин справи можна зробити висновок, що відповідачі не приділяють належної уваги дитині, не дбають про її фізичний розвиток, здоров`я, тощо. Відповідачі також занедбали свої батьківські обов`язки щодо матеріального забезпечення потреб дитини.

Таке ставлення до дитини хоч і є наслідком поведінки відповідачів, але на думку суду, не свідчить про необхідність прийняття рішення про позбавлення батьківських прав.

Відповідно до норм Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, тому суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Хант проти України» вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

Той факт, що відповідач під час розгляду справи судом заперечує проти позбавлення його батьківських прав, намагається налагодити спілкування з дітьми, свідчить про його інтерес до дітей, небайдужість до їх долі та їх взаємин.

В обґрунтування вимог позивача також надано висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Разом з тим, цей висновок ґрунтується в більшій мірі на поясненнях позивачки без наданих пояснень відповідача. З поданого суду висновку не зрозуміло, чому орган опіки та піклування прийшов до думки, що позбавлення відповідачів батьківських прав буде відповідати інтересам дітей. При цьому органом опіки та піклування не вжито заходів до того, щоб вказати батькам на необхідність змінити їх ставлення до виховання дитини та спілкування з ним.

Статтею 19 СК України передбачено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд вважає, що поданий висновок органу опіки та піклування не є об`єктивним, а тому не може ставитись в основу судового рішення.

Беручи до уваги наведене, з урахуванням обставин справи, за відсутності переконливих доказів про умисне ухилення відповідачів від виконання обов`язків по вихованню дітей, суд вважає, що підстав для позбавлення їх батьківських прав на даний час немає. При цьому суд вважає за необхідне вказати відповідачам на необхідність налагодити стосунки із дітьми та змінити ставлення до своєї безпосередньої участі у вихованні.

Керуючись статтями 164- 167, 170, 171, 182-184 СК України, 10, 11, 60, 61, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Калинівської міської ради Вінницької області в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - служба у справах дітей Хмільницької районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав відмовити.

Попередити відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про необхідність змінити ставлення до виховання дитини.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Волинської області через Старовижівський районний суд Волинської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяО.В. Назарук