ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________
Справа №636/1063/20
Провадження №2/636/356/21
02 грудня 2021 року м. Чугуїв
Чугуївський міський суд Харківської області у складі: головуючого судді Оболєнської С.А.,
за участю:
представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
секретаря судового засідання Гуслєвої М.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,
Представник позивача звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовною заявою до ОСОБА_4 , в якій просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 864 433,04 грн.
Позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що 01.04.2018 року відповідач взяв у позивача в борг 560 000,00 грн, що еквівалентно 20 000,00 доларів США, які зобов`язався повернути до 30.04.2019 року, про що власноруч 01.04.2018 написав розписку. Однак свої зобов`язання відповідач не виконав, у зв`язку з чим представник позивача просить також стягнути з відповідача на користь позивача проценти за користування грошима в розмірі 140 000,00 грн, що еквівалентно 5 000,00 доларів США; проценти за користування чужими грошима в розмірі 58 362,74 грн; штраф за несвоєчасний розрахунок за договором у розмірі 28 000,00 грн та пеню в розмірі 78 070,66 грн.
Ухвалою від 31.08.2020 року справа прийнята до розгляду та провадження у ній відкрито.
Від представника відповідача надійшов відзив на позов, згідно якого він зазначає, що відповідач визнає, що ним підписана розписка від 01.04.2018, проте вона була підписана на вимогу ОСОБА_3 , щоб документально оформити борг ОСОБА_4 в інших правовідносинах. Оскільки передачі коштів не відбулось, договір позики від 01.04.2018 є неукладеним.
Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначив, що викладені у відзиві обставини необґрунтовані та надумані, до суду надано договір позики та розписка відповідача, в яких останній власноруч зазначає про отримання визначеної суми грошових коштів, а отже відповідач має намір ухилитись від повернення грошових коштів позивачеві. Посилання на те, що між позивачем та відповідачем виникли інші правовідносини не підтверджені жодним доказом.
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити та надав пояснення, аналогічні викладеним у позові.
Представник відповідача позов не визнав, проти його задоволення заперечував, надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов.
Суд, вислухавши представників позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ч. 2 ст. 43 ЦПК України сторони зобов`язані добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує сторін належним чином користуватися своїми процесуальними правами та виконувати свої процесуальні обов`язки.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення і послався, щодо тривалості розгляду даної справи, яка пов`язана з поведінкою відповідача, спираючись на справу «Писатюк проти України», в якій Європейський суд з прав людини зазначив, що «розумність тривалості провадження має оцінюватись в світлі обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета розгляду для заявника».
Судом встановлено, що 01 квітня 2018 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_3 позичив ОСОБА_4 560 000,00 грн, що дорівнює 20 000,00 доларів США. Факт передання котів підтверджується розпискою, власноруч написаною ОСОБА_4 , в якій він зазначив, що взяв у позивача в борг 01 квітня 2018 року грошові кошти в розмірі 560 000,00 грн, що дорівнює 20 000,00 доларів США, які зобов`язався повернути до 30 квітня 2019 року.
Договір позики від 01.04.2018 та належним чином написана розписка є доказом передання грошей позивачем ОСОБА_3 відповідачу ОСОБА_4 . Грошові кошти позивач передав відповідачу в повному обсязі. Проте, взяті на себе зобов`язання ОСОБА_4 не виконав. Доказів того, що останній повернув зазначений борг позивачу, матеріали справи не містять.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 ЦК України).
Стаття 1046 ЦК України визначає договір позики як договір, за яким одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (частина 1 статті 1047 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Тобто, якщо за договором позики передано грошові кошти, то повертаються також грошові кошти у такій самій сумі.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до положень ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Будь-яких доказів, які б спростовували позицію представника позивача відповідачем та його представником суду не надано.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача суми неповерненої позики в розмірі 560 000,00 грн.
Крім того, згідно розписки від 01.04.2018 відповідач зобов`язався сплатити позивачу грошові кошти в якості відсотків за користування позикою в сумі 140 000,00 грн, що дорівнює 5 000,00 доларів США.
Відповідно до п.2.4, 3.1 договору позики з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти в розмірі 12% річних від простроченої суми позики за весь період прострочення з 01.04.2019 по 12.03.2020 в розмірі 58 362,74 грн (560 000,00 грн основного боргу х 12% річних : 365 днів на рік х 317 днів прострочки), а також згідно п.5.1 штраф у розмірі 5% від неповерненого розміру позики в сумі 28 000,00 грн (560 000,00 грн позики х 5% штрафу).
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2 ст.549 цього Кодексу).
Суд не погоджується з нарахованою позивачем пенею і штрафом (процентною складовою), оскільки у відповідності до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 та у відповідності до вимог ч.1 ст. 417 ЦПК України має враховуватись судами першої інстанції під час нового розгляду справи.
З огляду на наведене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за договором позики від 01.04.2018 та розпискою від 01.04.2018 в розмірі 768 362 грн 74 коп., з яких: 560 000,00 грн - сума основного боргу, 140 000,00 проценти за користування грошима в період з 01.04.2018 по 30.04.2019, 58 362,74 грн проценти за користування чужими грошима з 30.04.2019 по 12.03.2020, 28 000,00 грн штраф за несвоєчасний розрахунок за договором.
Будь-яких належних та допустимих доказів в підтвердження існування істотних обставин у відповідача, які слугували б поважною причиною невиконання взятих на себе зобов`язань, суду не надано.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 7683,63 грн (768362,74х8644,33/864433,04).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 5, 13, 76-81, 178, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму заборгованості за договором позики від 01.04.2018 та розпискою від 01.04.2018 в розмірі 768 362 (сімсот шістдесят вісім тисяч триста шістдесят дві) грн 74 коп., з яких: 560 000,00 грн - сума основного боргу, 140 000,00 проценти за користування грошима в період з 01.04.2018 по 30.04.2019, 58 362,74 грн проценти за користування чужими грошима з 30.04.2019 по 12.03.2020, 28 000,00 грн штраф за несвоєчасний розрахунок за договором.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 7683 (сім тисяч шістсот вісімдесят три) грн 63 коп.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_3 , ІН НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя: С.А. Оболєнська