Номер провадження: 22-ц/813/5405/21
Номер справи місцевого суду: 519/472/17
Головуючий у першій інстанції Барановська З. І.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за поданням старшого державного виконавця Южненського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Яківчук Г.О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 , на ухвалу Южного міського суду Одеської області, постановлену під головуванням судді Барановської З.І. 15 травня 2020 року у м. Южне Одеської області,

встановила:

У квітні 2020 року Старший державний виконавець Южненського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Яківчук Г.О. звернувся до Южного міського суду Одеської області із поданням, в порядку ст. 441 ЦПК України, про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 130-133).

Подання обгрунтовано тим, що на виконанні у Южненському міському відділі державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) знаходиться виконавче провадження № 58828148 з примусового виконання виконавчого листа № 519/472/17, виданого 22.06.2018 про стягнення грошової суми заборгованості у розмірі 75 239,03 грн. За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_2 . Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформаційної довідки ДРРП майно, належне боржнику на праві власності, відсутнє. Виконавцем на адресу боржника надсилались виклики (копії додаються), щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак ОСОБА_2 на виклики не з`явився, про причини неявки не повідомив. ОСОБА_2 , згідно запитів до Пенсійного фонду України, заробітну плату та пенсію не одержує. На запит виконавця Державною прикордонною службою України листом від 06.12.2019 повідомлено про те, що ОСОБА_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , неодноразово перетинав державний кордон України. За повідомленням Державної міграційної служби України від 18.10.2019року, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 . З моменту відкриття виконавчого провадження боржником всього було сплачено заборгованість у сумі 3 096,3 грн. Отже, боржником рішення суду виконано не було.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 15 травня 2020 року у задоволенні подання старшого державного виконавця Южненського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Яківчук Г.О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 було відмовлено (т. 2 а.с. 163-164).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити подання старшого державного виконавця Южненського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Яківчук Г.О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Апеляційна скарга мотивована тим, що боржником судове рішення не виконується, більш того, ОСОБА_2 , маючи намір уникнути примусового стягнення боргу, після набрання рішенням суду першої інстанції законної сили, переоформив власне рухоме та нерухоме майно на близьких родичів (т. 1 а.с. 167-169).

Сторони про розгляд справи на 14 грудня 2021 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вимогами ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до положень п. 5 ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів. Тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Таким чином, аналіз перелічених норм законів дає підстави стверджувати, що необхідною умовою для застосування видів тимчасового обмеження у виїзді за кордон є встановлення факту ухилення боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи від виконання зобов`язань за рішенням суду.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у Южненського міського відділу державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження №58828148 з виконання виконавчого листа №519/472/17, виданого 22.06.2018 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 75239,03 грн.

Згідно частин 1, 3 статті 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково. Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов`язання заходів має визначатися судом і відноситься до його дискреційних повноважень.

Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов`язань, а не за наявність факту їх невиконання.

При цьому, під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

З аналізу приписів статті 76 ЦПК України у системному зв`язку з пунктом 18 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що на державного виконавця покладено обов`язок надання доказів стосовно наявності навмисного чи іншого свідомого ухилення боржника від виконання обов`язків за рішенням суду, та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; подання виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомлення виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасна явка на вимогу виконавця.

На думку суду особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Колегія суддів враховує, що станом на день розгляду цієї апеляційної скарги боржником ОСОБА_2 сплачена сума боргу у розмірі 9 500 гривень. При цьому, боржником на рахунок державної виконавчої служби сплачуються, з дати відкриття виконавчого провадження, платежі на погашення заборгованості по 500 грн. щомісячно. Крім того, з пояснень ОСОБА_2 вбачається, що останній має щомісячний дохід у розмірі 3 200 грн., що дає йому змогу регулярно сплачувати, на погашення боргу, суму у розмірі 500 грн.

Оскільки загальна сума заборгованості не є досить значною, складає суму у розмірі 75 239, 39 грн., і боржником на її погашення щомісячно сплачується по 500 грн., то у колегії суддів відсутні правові підстави вважати, що боржник ОСОБА_2 не виконує у добровільному порядку рішення суду першої інстанції, на підставі чого колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що подання приватного виконавця було передчасним, та не підлягало задоволенню.

Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що боржником судове рішення не виконується, більш того, ОСОБА_2 , маючи намір уникнути примусового стягнення боргу, після набрання рішенням суду першої інстанції законної сили, переоформив власне рухоме та нерухоме майно на близьких родичів.

Колегія суддів зауважує, що, як зазначено вище, боржником щомісячно сплачуються на погашення боргу грошові кошти у розмірі 500 грн., і це спростовує у повному обсязі доводи апелянта про ухилення відповідача від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

Крім того, необгрунтованими та такими, що не підтверджені жодним належним та допустимим доказом, є посилання у апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_2 , маючи намір уникнути примусового стягнення боргу, після набрання рішенням суду першої інстанції законної сили, переоформив власне рухоме та нерухоме майно на близьких родичів.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Южного міського суду Одеської області від 15 травня 2020 року постановлено з додержанням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Южного міського суду Одеської області від 15 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 29 грудня 2021 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе