Справа № 446/490/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2021року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської областів складі:

головуючого - судді Костюк У. І.

з участю секретаря Ройко Т.І.

представників позивача ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні в залі суду в місті Кам`янка -Бузька цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином,-

встановив:

12.03.2021 позивачка ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином.

В обґрунтування своїх позовних вимог покладається на те, що 25.10.2017 ОСОБА_5 керуючи транспортним засобом марки ЗАЗ в м. Кам`янка-Бузька по вул. Галицька, не дотримався п. 13.1 ПДР - не вибрав безпечної дистанції внаслідок чого здійснив наїзд на гужову підводу з конем, яка рухалась під керуванням ОСОБА_6 .. Вказана підвода і кінь належали позивачці на праві особистої власності. Після вчинення дорожньо-транспортної пригоди відповідач самовільно, всупереч волі ОСОБА_6 забрав з місця події коня з підводою. 28.12.2020 Кам`янка-Бузький районний суд визнав відповідача винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 356 ч.1 КК України.Позивачка, вказує, що кінь і підвода, які забрав відповідач являлись її власністю, і яку вона передала у тимчасове користування своєму рідному брату ОСОБА_6 .. Після того, як відповідач здійснив наїзд на підводу,вона неодноразово зверталась з заявами в Кам`янка-Бузький ВП ГУНП у Львівській області, Радехівську місцеву прокуратуру за захистом прав. Однак з вказаних установ надходили відповіді про відсутність в діях відповідача ознак злочину. Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України підставою відповідальності за завдану майнову шкоду є наявність в діях особи вини. Так як дії відповідача не були кваліфіковані як протиправні, вона не мала правових підстав звертатись до суду за захистом своїх прав. І лише коли суд 28.12.2020 визнав відповідача винним у вчиненні самоуправних дій і встановив в його діях наявність ознак злочину, тоді вона дізналася про порушення свого права власності. Також зазначає, що в ухвалі суду не правильно вказано власником коня і підводи ОСОБА_6 , що суперечило фактичним обставинам справи, так як в протоколі допиту від 05.08 2018, в якому зазначено її допит як свідка, зазначено, що кінь і підвода були її власністю, і вона їх передала ОСОБА_6 в користування. Вказана обставина також підтверджується заявою ОСОБА_6 від 21.03. 2018 р. на ім`я начальника Кам. Бузького ВП ГУ НП у Львівській області і довідкою Зубівмостівського старостинського округу. Вартість воза оцінює на суму 4500 грн., що підтверджується рекламним ОСОБА_7 від 23.02.2018 р. Вартість коня на даний час оцінює на суму 16000 грн. Заподіянізбитки оцінює у розмірі 20500 грн. і звертається до суду з позовом про стягнення їх з відповідача.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2021 вищезазначену справу передано судді Костюк У.І..

Ухвалою судді Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 21.10.2021 цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

09.11.2021 на адресу суду представником відповідача був поданий відзив на позовну заяву, в якому просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю.Посилається, на те що закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків притягнення не є вироком, яким має преюдиційну силу. У даному випадку ухвала про закриття кримінального провадження від 28.12.2020 року не є рішенням суду, яке є преюдиційним для даної справи. Даною ухвалою лише звільнено відповідача від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків притягнення. Крім цього позивач не є особою, чиє право порушене. Вона не є і не була власником коня та підводи, доказів цього не подала. Натомість інші докази ті ж матеріали кримінального провадження вказують на те, що власником коня і підводи є інші особи, а не позивачка. Вказує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, на підставі яких суд може зробити висновок про вартість майна. Суми, зазначені позивачкою є лише її припущенням. Крім цього, позивачем пропущено строк звернення до суду (позовну давність), відповідно до доводів позивачки, подія ДТП відбулась 25.10.2017 року. Тоді ж, як стверджує позивачка, відповідач ОСОБА_5 начебто забрав коня і підводу. Таким чином, з цього часу виникло порушене право позивачки (на її думку), яке вона захищає у судовому порядку. Їй було відомо і дату події, і особу, до якої вона має відповідні матеріальні претензії. Тому у задоволенні позову просить відмовити також і з підстави пропуску позовної давності.

07.12.2021 представником позивача була подана відповідь на відзив на позовну заяву, в якій заперечив відзив на позовну заяву та просив задоволити позов.

Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву з підстав зазначених ній підтримав та просив її задоволити, додатково вказав, що вина відповідача у завданні шкоди позивачці підтверджується, тим що він був визнаний виним постановою, вироком відносно нього, щодо самоправних дій, так як відповідач добровільно не відшкодував шкоди, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Представник відповідача, позов заперечив, з підстав зазначених у відзиві, просив відмовити в задоволенні позову за безпідставністю.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснив, про те, що він є двоюрідним братом позивачки. Про обставини подій 25.10.2017 йому було відомо зі слів ОСОБА_6 , останній повідомив йому, що відповідач забрав після ДТП коня разом з гужовою підводою та не повернув йому, проте давав обіцянки про повернення майна. На даний час відповідач коня продав, а гужова підвода знаходиться в с. Новий Став. Вказав, що кінь і гужова підвода належала на праві приватної власності позивачці, що підтверджується довідкою виданою Зубівмостівським старостинським округом.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Постановою Личаківського районного суду Львівської області від 13.12.2017 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян (340 грн.) (а.с.10).

Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 28.12.2020 ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності та закрито кримінальне провадження №0000138 від 23.03 2018 року. Речові докази: кінна гужова підвода у розібраному стані, яка вилучена 22.06.2018 в ході проведеного огляду на території господарства по АДРЕСА_1 , приєднана як речовий доказ по кримінальному провадженні №0000138 від 23.03.2018,яку після вилучення віддано на відповідальне зберігання до вирішення справи по суті ОСОБА_6 залишино у власності ОСОБА_6 . (а.с.6-9).

Згідно протоколу допиту свідка від 05.08.2018 ОСОБА_8 допитана як свідок в ході досудового розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000138 від 23.03.2018 (а.с. 11-14).

08.11.2017, 30.11.2017 ОСОБА_4 зверталася до Кам`янка-Бузького ВП ГУНП У Львівській області із заявами, в якій просила прийняти міри до гр. ОСОБА_9 , який викрав її коня з місця ДТП (самовільно заволодів конем і гужовою повозкою), яке мало місце 25.10.2017 в м. Кам`янка-Бузька по вул. Данила Галицького (а.с. 22).

Згідно листа № 9531 від 24.11.2017, Кам`янка-Бузьким ВП ГУНП у Львівській області повідомлено про те, що заява, від 08.11.2017 розглянута та прийнято рішення про припинення подальшої перевірки, у зв`язку з тим, що СВ Кам`янка-Бузького ВП ГУНП у Львівській області не вбачає ознак кримінального правопорушення, а тому дану інформацію неможливо внести до ЄРДР (а.с. 23).

Згідно листа № 485 від 23.01.2018 Кам`янка-Бузьким ВП ГУНП у Львівській області повідомлено про те, що заява від 30.11.2017 розглянута та прийнято рішення про припинення подальшої перевірки, у зв`язку з тим, що СВ Кам`янка-Бузького ВП ГУНП у Львівській області не вбачає ознак кримінального правопорушення, а тому дану інформацію неможливо внести до ЄРДР. Одночасно повідомили, що для вирішення даного питання вона може звернутися в суд в рамках цивільного судочинства (а.с. 23).

08.12.2017 ОСОБА_4 звернулася із заявою в прокуратуру Кам`янка-Бузького району Львівської області, в якій просила розібратися в правових діях осіб ( ОСОБА_9 та працівників поліції) і допомогти її повернути її майно (а.с.26).

Згідно відповіді Радехівської місцевої прокуратури № 03-01-102-17 від 21.12.2017 вище вказане звернення ОСОБА_4 було розглянуто та з`ясовано, що викладені у її заяві відомості не містять об`єктивних даних, що свідчить про вчинення кримінального правопорушення, оскільки містять дані про цивільно-правові відносини, які виникли між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а.с.24).

Згідно пояснювальної ОСОБА_6 , наданої Начальнику Кам`янка-Бузького ВП ГУ НП у Львівській області вказав, що 25.10.2017 взяв гужову повозку з конем для обробітку свого городу. Повертаючись додому в м. Кам`янка-Бузька його вдарив автомобіль Таврія під керуванням ОСОБА_10 . На дану подію приїхали працівники поліції, які склали на даного водія протокол. Після даного ДТП ОСОБА_11 самовільно незаконно викрав гужову повозку з конем і яку не повернув (а.с. 25).

Згідно довідки № 41 виданої Зубівмостівським старостинським округом, про те, що в господарстві ОСОБА_4 жительки АДРЕСА_2 в 2017 був в наявності кінь (а.с.28).

28.01.2021 ОСОБА_4 звернулася із заявою до ОСОБА_5 в якій просила повернути її забраного в її брата шляхом обману коня і підводу, в протиправному випадку вона буде звертатися за захистом своїх прав до суду.

Крім цього вирішуючи даний спір суд вважає за необхідне візначити наступне.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2 ст.1166 ЦК України).

У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов`язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Шкода це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода та упущена вигода) відшкодовується в повному обсязі.

У відповідності до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Верховний Суд України у своїй постанові Пленуму № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», зі змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 9 від 24.10.2003, роз`яснив судам, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

За змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Звертаючись до суду із даним позовом та в подальшому у судовому засідаані представник позивача неодноразово стверджував про те, що саме позивач ОСОБА_4 являється власницею гужової підводи та коня породи "чистокровна верхова".

Зокрема обгрунтовуючи таке твердження показами свідка ОСОБА_2 та довідкою в.о. старости Зубівмостівської старостинського округу про те, що на господарстві ОСОБА_4 в с.Обидів в 2017 році був кінь.

У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх як кожен окремо так і в сукупності, враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено умови та підстави покладення цивільної відповідальності, а саме, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зокрема в ході розгляду справи встановлено, що з вини відповідача ОСОБА_5 25.10.2017 відбулась ДТП, учасниками якої були відповідач ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .. В подальшому за вищевказаним фактом було зареєстроване кримінальне провадження за ч.2 ст. 356 КК України, зокрема, що ОСОБА_5 25.10.2017 близько 20.40 год. самовільно після вчинення ДТП ввівши в оману ОСОБА_6 вилучив гужову підводу з конем всупереч волі ОСОБА_6 .. 28.12.2020 провадження по справі відносно ОСОБА_5 закрито у зв`язку з закінченням строків давності. Речовий доказ гужову підводу у розібраному стані яка була визнана речовим доказом та віддана на відповідальне зберігання ОСОБА_6 згідно ухвали суду залишили у власності ОСОБА_6 .

Відтак судом беззаперечно встановлено, що власником вищевказаного майна, а саме гужової підоди і коня являвся ОСОБА_6 , та гужова підвода, як речовий доказ у справі йому була повернута. Саме ОСОБА_6 являвся потерпілим у кримінальному провадження №0000138 від 23.03.2018, ОСОБА_4 була допитана в якості свідка.

Натомість твердження позивача про порушення її прав та завдання їй матеріальної шкоди злочином є необгрунтованим, оскільки не містить конкретних доводів та фактів, про те, що саме її права порушено, зокрема що вона являлась власником майна - гужової підводи та коня.

За таких обставин справи, у задоволенні позовних вимог позивачу необхідно відмовити за безпідставністю.

Вирішуючи питання судових витрат, які в цій справі складаються з судового збору, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого судового збору необхідно покласти на позивача

Керуючись ст. 4, 10, 11, 56, 76-82, 141, 142, 258, 263-265, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Дата складання повного судового рішення 22.12.2021.

Суддя У.І. Костюк