Справа № 638/192/21
Провадження № 2/638/142/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2021 Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді за участю: секретаря судового засідання позивача представника позивача- Поволяєвої О.В., - ОСОБА_1 , - ОСОБА_2 - Бойко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до акціонерного товариства «Кредобанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павлюк Назар Васильович про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

12.01.2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Кредобанк» (далі - АТ «Кредобанк»), треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович (далі приватний нотаріус), приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павлюк Назар Васильович (далі приватний виконавець) про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем 04.12.2020 року, зареєстрований в реєстрі за № 5700 (далі виконавчий напис), стягнути на його користь з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору за подання позову та заяви про забезпечення позову та витрат на професійну правничу допомогу.

Позов мотивовано тим, що 04.01.2020 року за місцем його роботи в ПАТ «Інститут інформаційних технологій» надійшла постанова приватного виконавця про примусове виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом, зареєстрованого в реєстрі за № 5700, про стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ «Кредобанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № СL-243044 від 27.11.2019 року, з усіма додатками та додатковими угодами, грошових коштів в розмірі 694 077,13 грн.

Між ОСОБА_3 та АТ «Кредобанк» будь-який кредитний договір не укладався. Зі змісту кредитного договору вбачається, що викладені в ньому дані щодо адреси фактичного проживання позивача не відповідають дійсним обставинам.

За фактом підробки на ім`я позивача документів на отримання кредиту (паспорту та ідентифікаційного коду) було відкрито кримінальне провадження.

Виконавчий напис виданий з порушенням пп. 2.1, 2.3 п. 2 гл.16 розд. II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5.

Зважаючи на те, що між позивачем та відповідачем кредитний договір не укладався, позивач будь-які грошові кошти від АТ «Кредобанк» не отримував, кредитний договір не містить підпису позивача, укладений на підставі документів, що містять ознаки підробки, невідповідність в договорі даних щодо місця фактичного проживання, відсутність довідки про заробітну плату та місце роботи, зазначений вище виконавчий напис підлягає скасуванню.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.01.2021 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження, призначено підготовче засідання (а.с. 47-48, том 1).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.01.2021 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено, з метою забезпечення позову зупинено стягнення за виконавчим написом (а.с. 57-61, том 1).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.03.2021 року витребувано у АТ «Кредобанк» копію кредитного договору та належним чином завірених документів, що стали правовою підставою для його укладення (а.с. 129-130, том 1).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.08.2021 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» (а.с. 186-188, том 1).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.09.2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду на 25.10.2021 року (а.с. 186-188, том 1).

25.10.2021 року представником ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» засобами поштового зв`язку подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою представника (а.с. 237, том 1).

Судове засідання у справі відкладено на 10.11.2021 року.

09.11.2021 року представником ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» засобами поштового зв`язку вдруге подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою представника (а.с. 1, том 2).

10.11.2021 року оголошено перерву у судовому засіданні до 09.12.2021 року (а.с. 10, том 2).

08.12.2021 року представником ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» засобами поштового зв`язку втретє подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю представника в іншій справі (а.с. 15, том 2).

В судовому засіданні 09.12.2021 року позивач та його представник позов підтримали, просили його задовольнити. Надали пояснення, аналогічні доводам, викладеним у позові.

Представники відповідачів та треті особи в судове засідання не з`явилися, про дату, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідачі не скористались правом подати до суду відзив на позов.

Вирішуючи справу за відсутності представників відповідачів та третіх осіб суд керується наступним.

З матеріалів справи вбачається, що представник відповідача - АТ «Кредобанк» в жодне судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомляв, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надсилав. Представник ТОВ «ФК «Приватні інвестиції»втретє не з`явився в судове засідання, призначене до судового розгляду по суті, та втретє подав клопотання про відкладення розгляду справи. При цьому дане судове засідання в рамках судового розгляду справи по суті є третім судовим засіданням у справі.

Згідно п. 3 ст. 2 ЦПК основними засадами (принципами) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

На необхідності забезпечення розгляду справи протягом розумного строку зазначено у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 129 Конституції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Стаття 44 ЦПК України визначає найбільш часті випадки зловживанням процесуальними правами, проте їх перелік не є вичерпним.

Верховний Суд у своїй судовій практиці висловив однозначну позицію, що ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на введення суду в оману, затягування розгляду справи, створення перешкод опоненту. Відтак, враховуючи, що перелік дій, наведений у частині другій статті 44 ЦПК України, не є вичерпним, то суд може визнати зловживанням процесуальними правами також інші дії, які мають відповідну спрямованість.

Частина 2 статті 43 ЦПК України зобов`язує учасників справи виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Вирішуючи клопотання про відкладення розгляду справи, суд приймає до уваги те, що межі перенесення розгляду справи не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка учасників справи та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Представник відповідача - ТОВ «ФК «Приватні інвестиції»не скористався належним йому правом подання до суду відзиву на позовну заяву у встановлений в ухвалі суду строк.

Враховуючи наведене, а також необхідність забезпечення розумних строків розгляду справи, суд приходить до висновку щодо розгляду та вирішення справи за відсутності представника ТОВ «ФК «Приватні інвестиції».

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини.

04.12.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 5700, про стягнення з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце роботи не відоме, на користь АТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором № CL-243044 від 27.11.2019 року, з усіма додатками та додатковими угодами, укладеним між ОСОБА_4 та АТ «Кредобанк», що утворилася за період з 27.11.2019 року по 15.10.2020 року в розмірі 630 783,75 грн. (а.с. 193, том 1).

Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павлюком Н.В. було відкрито виконавче провадження № 63935742 за виконавчим написом приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Т.В., вчиненим 04.12.2020 року за реєстровим № 5700 щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ «Кредобанк» заборгованості, що виникла за кредитним договором № CL-243044 від 27.11.2019 року, з усіма додатками та додатковими угодами, в розмірі 630 783,75 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Н.В. від 29.12.2020 рок у виконавчому провадженні № 63935742 звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_3 , який отримує доход в ПАТ «Інститут інформаційних технологій» (а.с. 12-14, том 1).

Відповідно до листа АТ «Кредобанк» від 29.01.2021 року № 63-3651/21 після отримання та розгляду звернень ОСОБА_3 від 07.09.2020 року та 09.09.2020 року, банком було підготовлено та подано до Шевченківського УП ГУНП у м. Києві заяву про вчинення злочину. Станом на 29.01.22021 року банк має інформацію, що 23.09.2020 року на підставі вказаної заяви зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0001387 кримінальне провадження, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України (а.с. 106, том 1).

АТ «Кредобанк» на звернення ОСОБА_3 від 07.09.2020 року та 09.09.2020 року направлено лист № 63/Б-762/1 від 28.09.2020 року, яким повідомлено останнього, що АТ «Кредобанк» направлено до правоохоронних органів звернення з приводу отримання на ім`я ОСОБА_3 кредиту за підробленими документами. Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення ч.3 ст. 191 КК України (а.с. 20, том 1).

На підтвердження доводів щодо неукладення позивачем з АТ «Кредобанк» кредитного договоруCL-243044 від 27.11.2019 року до суду надано довідку виконавчого директора ПАТ «Інститут інформаційних технологій «АТ» «ІІТ» від 06.01.2021 року вих. № 7/1, якою повідомлено, що співробітник АТ «ІІТ» - начальник відділу КСЗІ АТ «ІІТ» Бойко А.О. 27.11.2019 року знаходився на робочому місці за адресою: АДРЕСА_3 , з 07 год. 50 хв. до 19 год. 05 хв. (з перервою на обід), про що в Журналі відкриття та закриття кімнат, та заходів пожежної безпеки АА «АТ «ІІТ» міститься відповідний запис (а.с. 29, 64, 65, том 1).

На виконання ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.03.2021 року АТ «Кредобанк» надано копію кредитного договору CL-243044 від 27.11.2019 року, копію паспорту громадянина України та ІПН, видані на ім`я ОСОБА_3 (а.с. 141-150, том 1).

З копії кредитного договору CL-243044 від 27.11.2019 року вбачається, що його укладено між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 , реквізити позичальника: паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Першотравневим РВ УМВС України в Харківській області, РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідно до умов кредитного договору CL-243044 від 27.11.2019 року банк зобов`язався надати у власність позичальника грошові кошти в розмірі 500 000,00 грн. на умовах повторності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язався використати кредит на цілі, вказані в кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором.

Кредитний договірCL-243044 від 27.11.2019 року укладено в простій письмовій формі (а.с. 142-144, том 1).

Також кредитний договір містить анкету-заяву № CL-243044 від 27.11.2019 року, яку також укладено в простій письмовій формі (а.с. 145, том 1).

З наданої до суду АТ «Кредобанк» копії паспорту громадянина Українисерії НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Первомайським РВ УМВС України в Харківській області 31.07.2002 року, вбачається, що ОСОБА_3 є уродженцем м. Харкова (а.с. 146, том 1).

Позивачем до суду надано копію паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Первомайським РВ УМВС України в Харківській області 31.07.2002 року, з якого вбачається, що позивач є уродженцем м. Первомайська Харківської області (а.с. 36, том 1, а.с. 4-9, том 2).

Крім того, під час візуального дослідження копій паспортів громадянина України, наданих до суду позивачем та відповідачем - АТ «Кредобанк», виданих на ім`я ОСОБА_3 , вбачається, що на фотокартках містяться зображення двох різних людей. Зображення людини на копії паспорту, наданої до суду АТ «Кредобанк» не відповідає зовнішньому вигляду позивача у справі ОСОБА_3 , що свідчить про укладення відповідачем кредитного договору CL-243044 від 27.11.2019 року на підставі паспорту громадянина України, який є відмінним від паспорту громадянина України, виданого на ім`я позивача.

Також розділ наданої АТ «Кредобанк» копії паспорту «Місце проживання» містить інформацію, яка відрізняється від інформації, що міститься в даному розділі паспорту, наданого до суду позивачем.

З наданих позивачем та відповідачем копій вбачається, що паспорти заповнені різним шляхом, а саме з наданої АТ «Кредобанк» копія вбачається, що сторінки 1 та 2 паспорту заповнені комп`ютерним шляхом, а з наданої позивачем копії вбачається, що сторінки 1 та 2 паспорту заповненій рукописним шляхом.

Зважаючи на зазначене в сукупності, суд ставить під сумнів факт безспірності заборгованості за кредитним договором CL-243044 від 27.11.2019 року, яке зобов`язаний встановити нотаріус при вчиненні виконавчого напису на борговому документі.

25.06.2021 року між АТ «Кредобанк»та ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» укладено договір факторингу із відступлення прав вимоги в тому числі й за кредитним договором CL-243044 від 27.11.2019 року, правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Кредобанк»за яким є ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» (а.с. 202-219, том 1).

Дослідивши матеріали справи та заслухавши доводи представника позивача, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, зважаючи на наступне.

Вирішуючи питання щодо норм права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що відповідно до принципу jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2019 року у справі № 265/6582/16-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц. У пункті 7.43 постанови від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (п. 8.1. постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц).

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» (далі ЗУ «Про нотаріат»), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до статті 87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 ЗУ «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Відповідно до п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставне майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення.

Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Великою палатою в п. 83 постанови від 21.09.2021 року у справі № 910/10374/17 зазначено, що оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Судом встановлено, що виконавчий напис вчинений нотаріусом 04.12.2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та ОСОБА_3 кредитний договір, на підставі якого вчинено виконавчий напис, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Вчиняючи 04.12.2020 року виконавчий напис № 5700, приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23.

Враховуючи наведене та вказані вище висновки щодо застосування норм права Верховного Суду, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Проте суд відмовляє в задоволенні позову в частині вимог, пред`явлених до АТ «Кредобанк», оскільки станом на час розгляду справи по суті та ухвалення судового рішення між АТ «Кредобанк»та ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» укладено договір факторингу із відступлення прав вимоги в тому числі й за кредитним договором CL-243044 від 27.11.2019 року, правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Кредобанк»за яким є ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», зважаючи на що АТ «Кредобанк» не є належним відповідачем у справі.

Дослідивши зміст договору факторингу та доданих до нього матеріалів належним відповідачем у справі є ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», оскільки дане товариство з 25.06.2021 року є правонаступником АТ «Кредобанк» за вказаним вище кредитним договором та яке було залучене до участі у справі в якості співвідповідача.

Оцінюючи інші доводи і аргументи позивача, викладені у позові, а також висловлені під час судового розгляду справи, суд керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, викладеною зокрема в рішенні від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», відповідно до якої хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Щодо стягнення з ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» як належного відповідача у справі (правонаступника АТ «Кредобанк») витрат на професійну правничу допомогу, в розмірі 6 000,00 грн., то суд дійшов висновку про їх задоволення, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Позивачем до суду надано договір на надання правничої допомоги від 11.01.2021 року, акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), який містить детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, банківські квитанції.

З урахуванням тривалості розгляду справи, кількості судових засідань, обсягу вчинений процесуальних дій, суд дійшов висновку щодо співмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката, розмір яких становить 6 000,00 грн. та є доведеним.

Відповідач - ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» в порядку, передбаченому ч.6 ст. 137 ЦПК України не доведено неспівмірність витрат на оплату правничої допомоги адвоката та не заявлено клопотання про зменшення цих витрат.

Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує в порядку, визначеному ч.1 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) до акціонерного товариства «Кредобанк» (місцезнаходження: Львівська обл., м. Львів, вул. Сахарова, буд. 78, ), товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Жамбила Жабаєва, буд. 7, ), треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович (місцезнаходження: Івано-Франківська область, м. Івано-Фванківськ, вул. Коновальця Євгена, буд. 433, кімн. 28-29), приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павлюк Назар Васильович (місцезнаходження: АДРЕСА_5 ) про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем 04 грудня 2020 року, зареєстрований в реєстрі за № 5700, про стягнення з ОСОБА_3 на користь акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором № CL-243044 від 27 листопада 2019 року, укладеним між ОСОБА_3 та акціонерним товариством «Кредобанк» у загальному розмірі 630 783,75 грн. (шістсот тридцять тисяч сімсот вісімдесят три гривні сімдесят п`ять копійок).

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» (місцезнаходження: Київ, вул. Жамбила Жабаєва, буд. 7, ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) судовий збір за подання до суду позовної заяви в розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень нуль копійок) та судовий збір за подання до суду заяви про забезпечення позову в розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні нуль копійок).

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компані «Приватні інвестиції» (місцезнаходження: Київ, вул. Жамбила Жабаєва, буд. 7, ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн. (шість тисяч гривень нуль копійок).

У задоволенні позову в частині вимог, пред`явлених до акціонерного товариства «Кредобанк» - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Поволяєва