Справа № 490/3722/21
н/п 2/490/3390/2021
Центральний районний суд м. Миколаєва
29 грудня 2021 року м. Миколаїв
Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Ковальової Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Перша миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області про скасування заборони на відчуження, -
21.05.2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій заявник просить скасувати заборону (архівний запис), яка зареєстрована 20 липня 2006 року за №3486807 Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на підставі листа б/н від 05 червня 1981 року Миколаївського комбінату силікатних виробів на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування вимог посилається на те, що на підставі рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 27 липня 2004 року у цивільній справі №2/4/4290/04 власником домоволодіння АДРЕСА_1 визнано ОСОБА_1 .
Вказує, що згідно рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 22 червня 2017 року у цивільній справі №490/1621/17, власником земельної ділянки загальною площею 0,1500 гектарів, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 - у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , як померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано ОСОБА_1 .
Зазначає, що заборону, накладену на підставі листа від 02 червня 1981 року на домоволодіння АДРЕСА_1 власника ОСОБА_2 , внаслідок зміни нумерації будинків 25 жовтня 1991 року, завдяки внесення 20 липня 2006 року відомостей про заборони до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, механічно перенесли інше на домоволодіння, ніж те, до якого від самого початку була застосована ця заборона.
Наявність заборони на житловий будинок, на думку позивача, порушує його права розпоряджатися належним йому об`єктом нерухомості у повному обсязі прав власника, а тому звернувся для захисту порушених прав та законних інтересів з цим позовом.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.05.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.
21.05.2021 року матеріали справи передано на розгляд судді.
Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 187 ЦПК України судом 24.05.2021 року було направлено відповідні запити та 10.06.2021 року отримана інформація щодо місця проживання (перебування) відповідача.
Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 11.06.2021 року прийнято до свого провадження цивільну справу за вказаним позовом та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.10.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті
Строни в судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи міститься заява позивача (долучена до позовної заяви) про розгляд справи без участі позивача.
17 листопада 2021 року на адресу суду представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Першої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області - Ткаченко Ю. направила заяву, в якій просить суд розглянути справу без участі представника нотаріальної контори на підставі наявних матеріалів і прийняти рішення на розсуд суду.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.12.2021 року постановлено провести заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом на житловий будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
Згідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №5214398 від 27.10.2004 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №193478689 від 17.12.2019 року, власником будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .
Наявність заборони відчуження будинку підтверджена Відомостями з Реєстру прав власності на нерухоме майно, з якого вбачається що заборона зареєстрована Першою миколаївською державною нотаріальною конторою на підставі листа б/н від 05.06.1981 року Миколаївського комбінату силікатних виробів.
На підставі рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 27 липня 2004 року у цивільній справі № 2/4/4290/04 за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції Центрального району міста Миколаєва про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності у порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , власником домоволодіння АДРЕСА_1 визнано позивача ОСОБА_1 .
Згідно рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 22 червня 2017 року у цивільній справі № 490/1621/17 за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку, власником земельної ділянки загальною площею 0,1500 гектарів, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 - у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , як померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано позивача ОСОБА_1 .
Згідно довідки Комунального підприємства Миколаївської міської ради «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 18 вересня 2019 року, житловий будинок з господарськими будівлями, огорожами та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані на праві власності за ОСОБА_1 .
Згідно архівного витягу з рішення виконкому Матвіївської селищної Ради народних депутатів від 25 жовтня 1991 року № 252 «Про присвоєння назв вулиць, провулків та упорядкування нумерації домоволодінь» домоволодінню домовласника ОСОБА_4 , по АДРЕСА_1 змінено старий номер з «14» на новий «30».
Таким чином, заборону, накладену на підставі листа від 02 червня 1981 року на домоволодіння АДРЕСА_1 власника ОСОБА_2 , внаслідок зміни нумерації будинків 25 жовтня 1991 року, завдяки внесення 20 липня 2006 року відомостей про заборони до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, механічно перенесли інше на домоволодіння, ніж те, до якого від самого початку була застосована ця заборона.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Ст. 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року №5, до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.
Згідно з пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року №5, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Також, відповідно до п.11 вказаної Постанови, при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно дотримуватись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів.
В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно п.4 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення.
Таким чином, оскільки на даний час не має жодних правових юридичних підстав для заборони відчуження вищевказаного будинку, наявність заборони відчуження будинку, порушує права ОСОБА_1 на розпорядження своїм майном, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та скасування заборони, яка накладена 20.07.2006 року Першою миколаївською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення Миколаївського комбінату силікатних виробів б/н від 05.06.1981 року на житловий будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
Керуючись статтями 12, 13, 81, 263, 265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -
Скасувати заборону (архівний запис), яка зареєстрована 20.07.2006 року за №3486807 Першою миколаївської державною нотаріальною конторою Миколаївської області у Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі повідомлення б/н від 05.06.1981 року Миколаївського комбінату силікатних виробів на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ».
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.В. Саламатін