Справа № 727/5486/20
Провадження № 2/727/521/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2021 року Шевченківський районний суд м. Чернівці у складі:

Головуючого судді Слободян Г.М.

за участю секретаря судових засідань Дужич Я.І.

за участю: представника позивача, адвоката Вельничук Я.І.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача, адвоката Корнієнко В.М.

розглянувши за правилами загального позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 місце проживання АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 (місце реєстрації і проживання: АДРЕСА_2 ), треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог: Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк», Товариство з обмеженою відповідальністю виробниче підприємство «Акватон», про поділ спільного майна подружжя, - ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог:

Позивач ОСОБА_2 звернулася в суд із позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 , треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог: Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк», Товариство з обмеженою відповідальністю виробниче підприємство «Акватон», про поділ спільного майна подружжя.

В позові посилається на те, що з 16 квітня 1994 року вона та ОСОБА_1 перебувають в шлюбі, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Уваровського міського РАЦС Тамбовської області, Російської Федерації, актовий запис № 52. В шлюбі народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час перебування в зареєстрованому шлюбі вона разом із ОСОБА_1 за спільні кошти подружжя, у вересні 2003 року купили квартиру за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею - 54,8 кв.м., вартість якої становить на даний час відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки №35-ng-06-20 від 19.06.2020 року 1 098 331 гривень. Квартира була зареєстрована на ОСОБА_1 .

Зазначила, що за час спільного проживання із відповідачем ними був зроблений в квартирі ремонт - оштукатурені стіни квартири, встановлена керамічна плитка, підведено електропостачання, встановлено електророзетки, електровимикачі та зроблені інші ремонтні роботи.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №211856776 від 09.06.2020 року, приватним нотаріусом Половинською О.Б. посвідчений іпотечний договір ВВМ 230710, ВВМ 230711 від 08.10.2004 року, реєстровий №10374 між відповідачем та КБ «Приватбанк» відносно спірної квартири АДРЕСА_3 .

Також, під час шлюбу 31.01.2007 року, вони за спільні кошти придбали транспортний засіб марки «MITSUBISHI GALANT», 1992 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 сірого кольору, який був зареєстрований на неї.

Після того як вони в серпні 2012 року припинили спільне проживання, спірний автомобіль залишився в користуванні відповідача, який 29.10.2019 року без її відома та згоди був проданий за 25 000 грн. громадянці ОСОБА_4 .

Вважає, що оскільки ніякого договору про набуте майно між нею та відповідачем стосовно спільної сумісної власності укладено не було, спірне майно належить кожному у рівних частках, тобто по Ѕ частці кожному, тобто поділу підлягає квартира АДРЕСА_3 , та грошові кошти в сумі 25 000 грн., які отримав відповідач від продажу належного їм на праві спільної сумісної власності автомобіля. Просить поділити спільне сумісне майно подружжя та виділити їй, ОСОБА_2 Ѕ частину квартири АДРЕСА_3 загальною площею 54, 8 кв.м., а також грошові кошти в сумі 12 500 грн. та ОСОБА_1 Ѕ частину квартири АДРЕСА_3 загальною площею 54,8 кв.м. та припинити право спільної сумісної власності на це майно. Стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за Ѕ частку вартості транспортного засобу марки «MITSUBISHI GALANT», 1992 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , сірого кольору, в розмірі 12 500 гривень. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати в сумі 16 616 грн. 66 коп.

Рух справи:

Ухвалою Шевченківського райсуду м. Чернівці від 07 липня 2020 року відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог: Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк», про поділ спільного майна подружжя, за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.43).

07 вересня 2020 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що позов не визнає, виходячи з наступного. Дійсно, 16 квітня 1996 року (не 1994 року) між ним та позивачкою був укладений шлюб. Після укладання шлюбу вони проживали окремо один від одного, власного житлового приміщення ні на території м. Уварово, Тамбовської області, Російської Федерації, ні на території України в м. Чернівці у них не було. В силу об`єктивних обставин, відсутність спільних грошових коштів, вони не мали можливості придбати у спільну сумісну власність житлове приміщення. Як до, так і після укладення шлюбу, він постійно проживав та працював в м. Москва, а позивачка продовжувала проживати в м. Уварово, Тамбовської області, Російської Федерації. Перебуваючи на 7-8 місяці вагітності позивачка ОСОБА_2 переїхала до нього в м. Чернівці проживати разом, а також для народження дитини. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася донька ОСОБА_5 , тобто за два місяці до укладання договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_3 , тобто за два місяці до придбання особисто ним за власні грошові кошти вказаної квартири. Позивачка та її представник вказують, що під час перебування в шлюбі за спільні кошти подружжя була придбана квартира по АДРЕСА_2 , у вересні 2003 року, тобто через 9 років після одруження. Тоді як квартира була придбана ним, згідно договору, 05 грудня 1996р., тобто через сім місяців після укладання шлюбу. Відповідно до домовленості з позивачкою ОСОБА_2 вказана квартира була придбана за його особисті грошові кошти, а також була зареєстрована на його ім`я, як єдиного власника житлового приміщення. Отже має правовий статус - приватна власність ОСОБА_1 . Також зазначив, що джерелом походження коштів на придбання квартири є його особиста трудова діяльність на Черкизовському ринку, заробітки за кордоном, торгівля на Калинівському ринку, робота в СП «Ніко-Україна». Щодо транспортного засобу зазначив, що автомобіль марки «MITSUBISHI GALANT», 1992 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 сірого кольору, був придбаний ним за особисті кошти та за згодою позивачки був зареєстрований на неї, але з врахуванням того, що він придбаний за його особисті грошові кошти та постійно перебував в його користуванні, на технічному обслуговуванні та експлуатації. Після того, як вони в серпні 2012 року припинили спільне проживання, цей автомобіль продовжував залишатись в його особистому користуванні за домовленістю з позивачкою ОСОБА_2 . Під час відвідування сина по місцю його постійного проживання з позивачкою ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), йому було повідомлено та передано поштове відправлення від Першого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецької області, разом з постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 59671500 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПП «Регіон Центр» боргу в сумі 2 147,01 грн. Також позивачка ОСОБА_2 повідомила, що їй дзвонив державний виконавець та попередив про накладання арешту на автомобіль. Між ними була обговорена вищевказана ситуація та прийнято рішення, що ним буде погашена заборгованість по виконавчому провадженню в повному обсязі. 22 жовтня 2019р. ним особисто було сплачено по квитанції № 84 всю суму заборгованості - 2 698,40грн. на рахунок Першого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецької області. Після погашення заборгованості та зняття арешту, автомобіль був проданий ним за генеральною довіреністю, за договором купівлі-продажу від 29 жовтня 2019 року. Позивачці було відомо про переоформлення автомобіля. Таким чином позовні вимоги щодо стягнення з нього 12500,00 грн. грошової компенсації за 1/2 частини автомобіля не відповідає дійсності та є безпідставною. Натомість позивачка, керуючись власною матеріальною вигодою, обманює суд, що транспортний засіб був проданий без її відома та згоди. Також вважає, що стягнення на користь позивачки ОСОБА_2 , судових витрат є необґрунтованим. Просить в задоволенні позову відмовити (а.с.67-73).

Ухвалою Шевченківського райсуду м. Чернівці від 07 вересня 2020 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.88).

14 вересня 2020 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначив, що дійсно шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був зареєстрований 16 квітня 1996 року. З весни 1994 року позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 проживали однією сім`єю як чоловік та жінка, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Що стосується оформлення права власності на квартиру лише на відповідача, зазначив, що відносини між сторонами на час придбання квартири були дуже хорошими, довірливими і питання щодо того, на кого має бути оформлена придбана квартира було не суттєвим. Питання придбання квартири вирішувалось спільно, гроші вкладались як однією стороною так і другою. Зважаючи, що вони були молодим подружжям, в придбанні квартири грошовими коштами допомагали батьки - матір відповідача, яка на той час була на заробітках в США та матір позивачки, яка тричі привозила та передавала кошти для придбання квартири. Крім цього вони протягом знаходження в фактичних шлюбних відносинах також відкладали кошти з метою придбання житла. Твердження відповідача, що квартира є його особистою власністю, є неправдивим. Відповідач зазначає, що джерелом походження коштів для придбання квартири є його особиста трудова діяльність на Черкизовському ринку, перебування на заробітках в 1991 - 1994 роках в Югославії, в Польщі на будівництві, торгівельна діяльність на Калинівському ринку в м. Чернівці, однак жодного твердження цьому відповідач не надав. Позивачка ОСОБА_2 розпочала свою діяльність в 1985 році, тобто відповідачу було достеменно відомо, що позивачка працювала і мала певні грошові накопичення. Щодо укладення договору іпотеки на спірну квартиру відповідачем ОСОБА_1 позивачці нічого відомо не було, так як він ввів в оману нотаріуса, повідомивши про відсутність у інших осіб права на цю квартиру, так як на період укладення цього договору вони перебували в шлюбі і посвідчення цього договору вимагало згоди позивачки. Щодо придбання під час шлюбу, а саме 31.01.2007 року автомобіля марки «MITSUBISHI GALANT», 1992 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 сірого кольору, зазначив, що даний транспортний засіб був придбаний за спільні кошти подружжя та зареєстрований на позивачку. Користувались цим автомобілем вони разом, для потреб сім`ї. Після того, як в серпні 2012 року позивачка та відповідач припинили спільне проживання, спірний автомобіль залишився в користуванні відповідача. Про те, що транспортний засіб був проданий, позивачці стало відомо, після отримання відповіді з Регіонального сервісного центру МВС в Чернівецькій області (а.с.96-100).

Ухвалою Шевченківського райсуду м. Чернівці від 19 жовтня 2020 року залучено до участі по справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю виробниче підприємство «Акватон» (а.с.110).

Позиція сторін в судовому засіданні

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали з підстав зазначених у відзиві. Просили в задоволенні позову відмовити.

Треті особи - Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк», Товариство з обмеженою відповідальністю виробниче підприємство «Акватон» в судове засідання не з`явилися повторно, про день та час розгляду справи повідомлені завчасно належним чином повістками, про поважні причини неявки суд не повідомили.

Досліджені судом докази та застосовані норми права

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.97 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судом належними безпосередньо дослідженими в засіданні доказами встановлено, що з 16 квітня 1996 року сторони перебували у шлюбі (а.с.16).

Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 вересня 2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний (а.с. 122-123).

Від шлюбу в сторін є двоє дітей: донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (13, 77-78).

Згідно акту КЖРЕП №5 від 18.01.2020 року, складений комісією працівників КЖРЕМ про те, що зі слів сусідів в кв. АДРЕСА_4 , дійсно проживають без реєстрації з 1994 року і по даний час ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 (а.с.17).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 05 грудня 1996 року ОСОБА_1 придбав квартиру по АДРЕСА_2 , загальною площею 53,5 кв.м., в тому числі житловою площею 33,7 кв.м. (а.с. 82).

Як вбачається з Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24 вересня 2003 року квартира АДРЕСА_3 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с.120).

З реєстру права власності на нерухоме майно вбачається, що квартира АДРЕСА_3 обтяжена відповідно до іпотечного договору від 08 жовтня 2004 року, укладеного між ТзОВ ВП «Акватон» та ОСОБА_1 (а.с. 14-15, 79-81).

Як вбачається із звіту про оцінку майна, середня вартість квартири, аналогічної квартирі АДРЕСА_3 , становить 1098331 грн. (а.с.20-34).

Згідно постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 12.06.2019 року, виконавче провадження стосовно ОСОБА_1 закінчено (а.с.63-64).

Згідно довіреності від 28 травня 2013 року ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_1 діяти щодо автомобіля марки «MITSUBISHI GALANT», 1992 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 сірого кольору, належного їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. (а.с 109).

Згідно інформації РСЦ МВС в Чернівецькій області від 29.01.2020 р. згідно облікових даних ЄДР МВС України станом за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в період з 31.01.2007 року по 29.10.2019 р. був зареєстрований автомобіль «MITSUBISHI GALANT», 1992 року випуску. Поставлений на облік даний транспортний засіб був на підставі біржової угоди №651392 від 31.01.2007 р. А відчужений на підставі договору, укладеному в ТСЦ №7341/2019/1743899 від 29.10.2019 року (а.с.18).

Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу від 29 жовтня 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 транспортний засіб марки «MITSUBISHI GALANT», 1992 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 сірого кольору був проданий за ціною 25000 грн. (а.с 19).

З постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №59671500 від 31 липня 2019 року вбачається, що 31 липня 2019 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу Шевченківського райсуду м. Чернівці від 30 грудня 2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПП «Регіон-Центр» 2147,01 грн. (а.с. 84-85).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дана норма також закріплена ч.1 ст.51 Конституції України, а саме: кожен з подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї та ч.1 ст.369 ЦК України, в якій зазначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Згідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Стаття 70 СК України визначає, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації. Пункт 24 постанови вказує на те, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Пунктом 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Приймаючи до уваги роз`яснення, які викладені у п.п.22, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», враховуючи, що при розгляді справи про поділ спільного сумісного майна подружжя, відповідач здійснив відчуження автомобіля проти волі позивача не в інтересах сім`ї, вважаю, що вартість такого майна має бути врахована при поділі, при цьому вартість майна при недосягненні згоди між сторонами визначається виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до роз`яснень викладених у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60-69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту) незалежно від того, на ім`я кого із подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Оскільки ніякого договору про набуте майно між позивачем та відповідачем стосовно спільної сумісної власності укладено не було, спірне майно належить кожному з них у рівних частках, тобто по Ѕ частці кожному.

Виходячи з того, що квартира була придбана в шлюбі, сумісною власністю визнана не була, тому не може вважатися спільною сумісною власністю подружжя.

Таким чином, спільним майном подружжя, що підлягає поділу є квартира АДРЕСА_3 і в цій частині позов підлягає задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за Ѕ частку вартості транспортного засобу марки «MITSUBISHI GALANT», 1992 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , сірого кольору, в розмірі 12 500 гривень суд вважає, що вказане майно за домовленістю між сторонами Згідно договору купівлі-продажу від 29 жовтня 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

На сьогоднішній день позивачка з відповідачем не домовились про порядок поділу майна, а шлюбного договору між нами укладено не було.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 59 Конституції України визначено, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частиною 2 ст.15 ЦПК України визначено, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною 1 ст.26 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

У пункті 4 ч. 1 ст. 1 цього ж Закону визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п`ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009). Звернення до суду для захисту конституційного права кожного на правову допомогу безпосередньо на підставі частини третьої статті 8 Конституції України гарантується.

Статтею 19 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що видами адвокатської діяльності є:

1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та адвокатом Вельничуком Ярославом Івановичем укладено договір про надання юридичної (правничої) допомоги від 12.12.2019 року на представництво інтересів позивача у вказаній цивільній справі.

Як вбачається з матеріалів справи, адвокат Вельничук Я.І. представляв інтереси позивача на підставі ордеру (а.с.36).

Розрахунком розміру витрат за надання професійної правничої допомоги клієнт погодився з вартістю правої допомоги, яка була надана йому відповідно до договору про надання правової допомоги передбачено обсяг виконаних робіт: зустріч, попередня усна консультація, узгодження правової позиції з приводу зібрання доказів, збір доказів, підготовка та подання позову - загальна вартість послуги згідно розрахунку - 10240,00 грн. (а.с.35).

Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 8 ст.141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у вигляді правової допомоги, суд виходить з того, що позивач поніс витрати на правову допомогу в розмірі 10 240,00 грн. Оскільки судом, задоволено позов частково, то витрати на правову допомогу пропорційно судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в розмірі 5120,00 грн.

Отже, з урахуванням зазначених вимог процесуального закону, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5120,00 грн.

Також позивачем понесені витрати за послуги експерта щодо оцінки нерухомого майна в сумі 1000 грн. (а.с.20).

З урахуванням зазначених вище вимог процесуального закону, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача витрати за проведення оцінки нерухомого майна в розмірі 500,00 грн.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в розмірі 2808,35 грн.

Висновки

На підставі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,- УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог: Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк», Товариство з обмеженою відповідальністю виробниче підприємство «Акватон», про поділ спільного майна подружжя, задовольнити частково.

Поділити спільне майно подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 :

ОСОБА_1 Ѕ частину квартири АДРЕСА_3 загальною площею 54,8 кв.м.

ОСОБА_2 Ѕ частину квартири АДРЕСА_3 загальною площею 54,8 кв.м.

Припинити право спільної власності на це майно.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_4 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_4 , - 5120 (п`ять тисяч сто двадцять ) грн. 00 коп. витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_4 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_4 судовий збір в розмірі 2808,35 (дві тисячі вісімсот вісім) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_4 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_4 - 500 (п`ятсот) грн. 00 коп. витрат за проведення оцінки нерухомого майна.

В решта частині заявлених вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Чернівців або безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст судового рішення складено 05 березня 2021 року.

СУДДЯ Слободян Г.М.