ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2020 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Ірклієнка Юрія Петровича, Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінанс Проперті Групп", ОСОБА_2 про захист прав споживачів шляхом визнання недійсними договорів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (далі - АТ "Банк "Фінанси та Кредит") в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Ірклієнка Юрія Петровича, Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінанс Проперті Групп" (далі - ТОВ "Фінанс Проперті Групп"), ОСОБА_2 про захист прав споживачів шляхом визнання недійсними договорів.

Позовна заява мотивована тим, що 15 серпня 2008 року між ним та АТ "Банк "Фінанси та Кредит" було укладено кредитний договір № 388/08-ФЛ, за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості та платності кредитні ресурси в сумі 30 500,00 доларів США з оплатою по процентній ставці 14 % річних зі строком повернення до 10 листопада 2008 року. У подальшому 10 листопада 2008 року, 10 лютого 2009 року, 10 серпня 2009 року, 10 грудня 2009 року, 05 травня 2010 року між ним та АТ "Банк "Фінанси та Кредит" було укладено додаткові угоди до кредитного договору. Відповідно до останньої додаткової угоди позичальник зобов`язався повернути кредитні ресурси до 10 травня 2019 року.

В забезпечення виконання зобов`язання за указаним кредитним договором 07 квітня 2011 року між ним та АТ "Банк "Фінанси та Кредит" було укладено іпотечний договір, за яким ОСОБА_1 надав в іпотеку належне йому нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

04 січня 2012 року між позивачем та АТ "Банк "Фінанси та Кредит" було укладено додаткову угоду № 6 до кредитного договору, відповідно до якої сторони погодили, що забезпеченням виконання зобов`язань за кредитним договором № 388/08-ФЛ від 15 серпня 2008 року є застава нерухомості (іпотека) 2-х кімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

18 грудня 2017 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 5429 «Про визначення повноважених уповноважених осіб Фонда гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та кредит» та призначено уповноважену особу Фонда гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Ірклієнка Ю.П. Здійснюючи процедуру ліквідації банку уповноваженими особами Фонду було укладено договори. Так, 03 жовтня 2018 року було укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до якого АТ "Банк "Фінанси та Кредит" як первісний кредитор відступило ТОВ "Фінанс Проперті Групп", як новому кредитору права вимоги за кредитним договором № 388/08-ФЛ від 10 листопада 2008 року (разом з додатковими угодами), договором поруки та іпотечним договором від 07 квітня 2011 року.

У подальшому 09 жовтня 2018 року між ТОВ "Фінанс Проперті Групп" та ОСОБА_2 було укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до умов якого товариство відступило фізичній особі ОСОБА_2 права вимоги за кредитним договором № 388/08-ФЛ від 10 листопада 2008 року (разом з додатковими угодами), договору поруки та іпотечним договором від 07 квітня 2011 року.

Зазначені договори позивач вважав незаконними.

Так, при укладенні договору від 03 жовтня 2018 року між АТ "Банк "Фінанси та Кредит" та ТОВ "Фінанс Проперті Групп" відповідачами було порушено Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Позивач зазначав, що правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів. Позивач вважав, що аукціон, що проходив 10 вересня 2018 роки було проведено з суттєвими порушеннями вимог закону. Крім того, порушено строки укладання договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до яких банк укладає договір відступлення (купівлі- продажу) прав вимоги не раніше трьох робочих днів та не пізніше 20 робочих днів з дати завершення відкритих торгів. Аукціон проходив 10 вересня 2018 року, тому двадцятиденний термін сплив 30 вересня 2018 року, а договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором № 388/08-ФЛ від 10 листопада 2008 року (разом з додатковими угодами) та договором забезпечення - іпотечним договором від 07 квітня 2011 року було укладено 03 жовтня 2018 року.

Також, позивач зазначав, що кредит видавався у доларах США, однак згідно із протоколом електронного аукціону № UA-EA-2018-07-20-000259-b від 10 вересня 2018 року початкова вартість продажу активу була зазначена у гривні.

Враховуючи, що ані договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором, ані додатки до нього не містять відомостей з балансових та позабалансових рахунків про суму заборгованості, то початкова вартість активу ні чим документально не підтверджена.

Відповідно до протоколу електронного аукціону № UA-EA-2018-07-20-000259-b від 10 вересня 2018 року початкова вартість продажу активу становила 243 968,28 грн. Реалізовано актив було за ціною 153 551,00 грн, тобто зі зниженням початкової вартості продажу.

Крім того, боржником у договорі факторингу може бути лише суб`єкт господарювання - фізична або юридична особа, зареєстровані ні як суб`єкти господарювання.

В той же час, позивач вказував, що фізична особа (не зареєстрована як суб`єкт господарювання) може бути учасником операцій з відступлення права вимоги у правочинах з відступлення права вимоги, зокрема договорі купівлі-продажу, предметом якого може бути право, вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. Отже, у фактора право на придбання права відступної вимоги до фізичної особи не суб`єкта господарювання немає.

Кошти за кредитним договором було надано позичальнику в доларах США, який є фізичною особою, з метою задоволення власних споживчих потреб, не пов`язаних зі здійсненням підприємницької діяльності, а тому банк не мав достатніх правових підстав на укладання договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором № 388/08-ФЛ від 10 листопада 2008 року (разом з додатковими угодами) та договором забезпечення - іпотечним договором від 07 квітня 2011 року.

Щодо укладеного 09 жовтня 2018 року між ТОВ "Фінанс Проперті Групп" та ОСОБА_2 договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ "Фінанс Проперті Групп", як первісний кредитор, відступило фізичній особі ОСОБА_2 , як новому кредитору, права вимоги за кредитним договором № 388/08-ФЛ від 10 листопада 2008 року (разом з додатковими угодами) та договором забезпечення - іпотечним договором від 07 квітня 2011 року, позивач зазначав, що указаний договір є недійсним, оскільки укладений з порушенням положень статті 1054 ІІК України та Закону України "Про іпотеку", відповідно до яких фізична особа не може бути іпотекодержателем за договором іпотеки, який забезпечує виконання зобов`язання за кредитним договором.

Укладений 09 жовтня 2018 року договір за своєю юридичною природою є договором факторингу. Розмір грошової вимоги за кредитним договором значно перевищує ціну відступлення вимоги, а балансова вартість майна, переданого в іпотеку, є значно більшою, ніж розмір заборгованості позивача, таким чином оспорювані договори відступлення прав є договорами факторингу, оскільки вказана різниця є дисконтом, тобто платою (фінансовою вигодою), яку отримує фактор за договором факторингу. Ці обставини, виходячи з норм статей 203, 215 ЦК України, зумовлюють визнання договорів недійсними.

З укладенням 09 жовтня 2018 року договору про відступлення права вимоги за кредитним договором та договорам іпотеки відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на іншу - фізичну особу, яка не може належати до фінансових установ і не може надавати фінансові послуги, у тому числі й у формі факторингу.

Оскільки позивач є стороною правовідносин, які регулюються, зокрема, спірними договорами, він має підстави для звернення до суду з позовом про визнання зазначених договорів недійсним.

Крім того, АТ "Банк "Фінанси та Кредит" не повідомляло позивача щодо укладення договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 03 жовтня 2018 року та зміни кредитора за кредитним договором. ТОВ "Фінанс Проперті Групп" не надавало інформації позивачу щодо свого правонаступництва, а також щодо сплати ним ціни договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 03 жовтня 2018 року укладеного між АТ "Банк "Фінанси та Кредит" та товариством. ОСОБА_2 також не надавала такої інформації.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд: визнати недійсним договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором № 388/08-ФЛ від 10 листопада 2008 року (разом з додатковими угодами), договором поруки та договором забезпечення - іпотечним договором від 07 квітня 2011 року, укладений 03 жовтня 2018 року між АТ "Банк "Фінанси та Кредит" та ТОВ "Фінанс Проперті Групп"; визнати недійсним договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором № 388/08-ФЛ від 10 листопада 2008 року (разом з додатковими угодами), договором поруки та договором забезпечення - іпотечним договором від 07 квітня 2011 року укладений 09 жовтня 2018 року між ТОВ ТОВ "Фінанс Проперті Групп" та ОСОБА_2 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16, від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11, у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 591/4552/17, від 24 квітня 2019 року у справі № 465/647/11, від 29 травня 2019 року у справі № 308/5729/16-ц, від 03 липня 2019 року у справі № 639/4836/17-ц, а також не дослідив належним чином зібрані у справі докази.

Заявник зазначає, що фізична особа не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише спеціалізованим установам, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ. Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме: кредитор - банк або інша фінансова установа.

Також, заявник посилається на те, що ані він, ані відповідач не посилалися на те, що спірний договір відступлення прав вимоги є договором факторингу. У позовній заяві, а також в апеляційній скарзі міститься посилання на те, що оскаржуваний договір є договором про відступлення прав вимоги, і що за договором про відступлення прав вимоги (за кредитним та іпотечним договором) фізична особа не може бути стороною договору. Однак судом досліджено ті обставини, на які позивач не посилався.

Заявник наголошує на тому, що згідно з чинним законодавством України фізична особа не може бути учасником ні договору факторингу, ні договору відступлення прав вимоги за кредитним та іпотечним договором, що підтверджено у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду.

У письмових поясненнях, поданих до суду апеляційної інстанції, ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено, що 15 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та АТ "Банк "Фінанси та Кредит" укладено кредитний договір № 388/08-ФЛ, за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості та платності кредитні ресурси в сумі 30 500,00 доларів США з оплатою по процентній ставці 14 % річних зі строком повернення до 10 листопада 2008 року (т.1 а.с.14).

У подальшому 10 листопада 2008 року, 10 лютого 2009 року, 10 серпня 2009 року, 10 грудня 2009 року, 05 травня 2010 року між позивачем та АТ "Банк "Фінанси та Кредит" було укладено додаткові угоди до кредитного договору. Відповідно до останньої додаткової угоди позичальник зобов`язався повернути кредитні ресурси до 10 травня 2019 року (т.1 а.с.15-18).

В забезпечення виконання зобов`язання за указаним кредитним договором 07 квітня 2011 року між сторонами було укладено іпотечний договір, за яким ОСОБА_1 надав в іпотеку належне йому нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.20-24).

04 січня 2012 року між позивачем та АТ "Банк "Фінанси та Кредит" було укладено додаткову угоду № 6 до кредитного договору, відповідно до якої сторони погодили, що забезпеченням виконання зобов`язань за кредитним договором № 388/08-ФЛ від 15 серпня 2008 року є застава нерухомості (іпотека) 2-х кімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.19).

17 вересня 2015 року Правління НБУ прийняло постанову № 612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних». У зв`язку із цим виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора».

17 грудня 2015 року правління НБУ прийняло постанову № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». На підставі даної постанови виконавчою дирекцією Фонду 18 грудня 2015 року прийнято рішення № 230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку» розпочато процедуру ліквідації банку АТ "Банк "Фінанси та Кредит" з 18 грудня 2015 року по 17 грудня 2017 року.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 5175 від 27 листопада 2017 року «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора» продовжено строк здійснення процедури ліквідації банку на два роки по 17 грудня 2019 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 3279 від 31 липня 2017 року «Про затвердження умов продажу активів АТ «Банк «Фінанси та Кредит»» уповноваженій особі Фонду було доручено забезпечити, зокрема, підписання договорів купівлі-продажу активів (майна) з переможцями торгів.

Крім того, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджено ліквідаційну масу АТ "Банк "Фінанси та Кредит". Відповідна інформація також відображена на веб-сайті АТ "Банк "Фінанси та Кредит".

Оголошення про проведення відкритих торгів (аукціону) з продажу активів АТ "Банк "Фінанси та Кредит", у тому числі лоту F0GL30585: «Право вимоги за кредитним договором № 388/08-ФЛ від 15 серпня 2008 року» розміщено у газети Голос України № 135 (6890) від 25 липня 2018 року (т.1 а.с.128-129).

10 вересня 2018 року було проведено електронний аукціон стосовно лоту - право вимоги за кредитним договором № 388/08-ФЛ від 15 серпня 2008 року, переможцем якого було визначено ТОВ "Фінанс Проперті Групп".

Рішенням комітету Фонду гарантування з питань консолідації та продажу активів «Про затвердження умов продажу активів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» визначено мінімальну ціну продажу права вимоги за кредитним договором на рівні 48 793,66 грн (тобто на рівні 20 % від початкової ціни продажу). Початкову ціну реалізації зазначеного права вимоги визначено на рівні заборгованості за основним боргом та нарахованими відсотками, а саме на рівні 243 968,28 грн. Ціна продажу лоту склала 153 551,00 грн.

У подальшому 03 жовтня 2018 року між АТ "Банк "Фінанси та Кредит" та ТОВ "Фінанс Проперті Групп" було укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) майнових прав, відповідно до пункту 1.1 даного договору банк передав у власність ТОВ "Фінанс Проперті Групп" майнові права, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому до боржників, майнових та фінансових поручителів за кредитним договором № 388/08-ФЛ від 15 серпня 2008 року, іпотечним договором за реєстровим № 815 від 07 квітня 2011 року, договором поруки № 388/08/01 від 15 серпня 2008 року (т.1 а.с.25).

09 жовтня 2018 року між ТОВ "Фінанс Проперті Групп" та ОСОБА_2 було укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, за умовами якого кредитор передає (відступає) шляхом продажу новому кредитору, а новий кредитор одержує права кредитора до позичальника, іпотекодавця та поручителя, зазначених у додатку № 1 до цього договору. Сторони домовилися, що за відступлення прав вимоги за основним договором новий кредитор сплачує банку грошові кошти в сумі 153 551,00 грн (т.1 а.с.26-29).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з підстав їх необґрунтованості та недоведеності, прийшовши до висновку, що відповідачами під час укладання спірних договорів дотримано вимоги цивільного законодавства щодо змісту та форми вчинених правочинів, їх воля була спрямована на реальне настання правових наслідків, а тому підстав для визнання правочинів недійсними не вбачається. При цьому, позивачем не доведено факту порушення його прав та охоронюваних інтересів в результаті проведення електронних торгів та/або недотримання інших обов`язкових норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів. Також, позивачем не доведено, що ТОВ "Фінанс Проперті Групп", а у подальшому ОСОБА_2 за спірними договорами набули право одержання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається, і ціною вимоги, що передбачена договором купівлі-продажу майнових прав, що є основною ознакою договору факторингу. Вказане свідчить про те, що укладені оспорювані договори за своєю юридичною природою є цесією.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12, 81 ЦПК України).

Частиною першою статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що однією з основних засад державної реєстрації прав є внесення відомостей до Державного реєстру виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства (стаття 650 ЦК України).

До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті (частина п`ята статті 655 ЦК України).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 516 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність", у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями у кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

З наведених норм права слідує, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі послуги надаються лише спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ.

За загальним правилом відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.

Вказаний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18) та від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20).

У той же час процедура припинення банку як юридичної особи проводиться у порядку, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" № 4452-VI, і ця процедура здійснюється з метою захисту прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Наслідками початку процедури ліквідації банку, які передбачені статтею 46 спеціального Закону, є, зокрема, завершення банківської діяльності банку закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; настання строку виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) тощо.

Національний банк України приймає рішення про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб протягом п`яти днів з дня отримання такої пропозиції Фонду.

При проведенні процедури ліквідації банку Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює відчуження активів та/або зобов`язань банку.

Майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб: на відкритих торгах (аукціоні); шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі.

Для проведення відкритих торгів на підставі договору може залучатися організатор торгів - юридична особа, яка відповідно до установчих документів має право проводити торги (стаття 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Пунктом 5.11 глави 5 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 липня 2012 року № 2, яке є спеціальним нормативним актом, що визначає умови реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури (в редакції, яка діяла до 21 листопада 2016 року), було унормовано, що реалізація майна банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання здійснюється шляхом проведення відкритого конкурсу між фінансовими установами (банками та небанківськими фінансовими установами, які відповідно до своїх установчих документів та ліцензій мають право надавати кредити, крім кредитних спілок).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21 листопада 2016 року № 2526 «Про внесення змін до Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку» у пункті 5.11 глави 5 розділу V цього Положення виключені слова «між фінансовими установами (банками та небанківськими фінансовими установами, які відповідно до своїх установчих документів та ліцензій мають право надавати кредити, крім кредитних спілок)».

Договір відступлення прав вимоги між АТ "Банк "Фінанси та Кредит" та ТОВ "Фінанс Проперті Групп" було укладено 03 жовтня 2018 року за результатами проведення 10 вересня 2018 року електронних торгів з продажу активів банку, що ліквідується.

Згідно пункту 1.2 договору про відступлення права вимоги від 03 жовтня 2018 року року його сторони визначили, що жодне з положень цього договору, а також будь-які платежі, які здійснюватимуться на виконання цього договору, не вважаються та не можуть вважатися фінансуванням банку новим кредитором.

У подальшому, 09 жовтня 2018 року між ТОВ "Фінанс Проперті Групп" та ОСОБА_2 було укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, за умовами якого кредитор передає (відступає) шляхом продажу новому кредитору, а новий кредитор одержує права кредитора до позичальника, іпотекодавця та поручителя, зазначених у додатку № 1 до цього договору. Сторони домовилися, що за відступлення прав вимоги за основним договором новий кредитор сплачує банку грошові кошти в сумі 153 551,00 грн.

Положення нормативно-правових актів, якими врегульовано процедуру ліквідації банку, допускають продаж майна банку, який перебуває в стадії виведення з ринку (ліквідації), шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання на конкурсних засадах будь-яким суб`єктам правовідносин, у тому числі без статусу банку або фінансової установи.

При цьому, враховуючи відкликання Національним банком України 17 грудня 2015 року банківської ліцензії АТ "Банк "Фінанси та Кредит", а також наслідки початку процедури ліквідації банку й цілі цієї процедури, обмеження прав фізичних осіб на участь у торгах з продажу прав вимоги АТ "Банк "Фінанси та Кредит" законодавством не визначені.

В той же час Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених Законом.

Положення Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та прийняті на його виконання нормативно-правові акти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які не містять заборони щодо придбання фізичними особами майна неплатоспроможного банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, є пріоритетними щодо інших нормативних актів України.

Відповідач не набув права здійснювати фінансові операції відносно боржника, оскільки за умовами договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги у нього виникло лише право вимагати виконання зобов`язань у розмірі та обсязі, які існували на момент укладення цього договору, без можливості нарахування додаткових процентів і неустойки, право на нарахування яких мав первісний кредитор.

Вказаний висновок узгоджується із висновками, висловленими у постановах Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі № 910/4816/18, від 18 листопада 2020 року у справі № 295/3588/14-ц та від 16 грудня 2020 року у справі № 640/14873/19.

Доводи позивача про невідповідність висновків судів попередніх інстанцій правовим висновкам, викладеним у наведених вище постановах Великої Палати Верховного Суду, є необґрунтованими, оскільки у цій справі (на відміну від справ № 909/968/16, № 465/646/11, № 638/22396/14-ц, судові рішення у яких ухвалені Великою Палатою Верховного Суду) спірний договір відступлення прав вимоги за кредитним договором був укладений у процедурі примусової ліквідації банку, порядок проведення якої регулюється спеціальними нормами.

Отже, підстави для визнання недійсними договорів від 03 жовтня 2018 року та від 09 жовтня 2018 року про відступлення права вимоги за кредитним договором та про відступлення прав за іпотечним договором відсутні.

Вимог про визнання недійсним протоколу електронних торгів № UA-EA-2018-07-20-000259-b від 10 вересня 2018 року позивач не заявляв.

Доводи апеляційної скарги про те, що підпункт 3 пункту 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" забороняє кредитній установі продати, передати заборгованість або борг за кредитним договором на користь іншої особи, є необґрунтованими, оскільки, згідно пункту 7 Закону, дія підпункту 3 пункту 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не поширюється на банки, віднесені до категорії неплатоспроможних та щодо яких здійснюються процедури виведення з ринку відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у частині уступки (продажу, передачі) заборгованості або боргу на користь (у власність) іншої особи.

Враховуючи, що АТ "Банк "Фінанси та кредит" перебував в стадії ліквідації, положення підпункту 3 пункту 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" на нього не поширюються.

Доводи позивача про порушення порядку оприлюднення інформації про продаж права вимоги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки розділом V Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються протягом п`яти робочих днів після оприлюднення банком, що ліквідується, на своєму веб-сайті і Фондом на своєму офіційному веб-сайті публічних паспортів активів (майна) та паспорта відкритих торгів (аукціонів) Фонд розміщує оголошення щодо продажу активів (майна) в друкованих засобах масової інформації, визначених виконавчою дирекцією Фонду.

Оголошення про проведення відкритих торгів (аукціону) з продажу активів АТ "Банк "Фінанси та кредит", у тому числі лоту F0GL30585: «Право вимоги за кредитним договором М388/08-ФЛ від 15 серпня 2008 року» розміщено у газети Голос України № 135 (6890) від 25 липня 2018 року.

Отже, вимоги законодавства щодо порядку оприлюднення інформації про продаж права вимоги дотримано.

Посилання позивача на те, що банком порушено порядок продажу активу (права вимоги): не проведено інвентаризацію активів банку, не сформовано ліквідаційну масу, не здійснено продаж активів цілісним майновим комплексом є безпідставними. Так, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 3279 від 31 липня 2017 року «Про затвердження умов продажу активів АТ «Банк «Фінанси та Кредит»» уповноваженій особі Фонду було доручено забезпечити, зокрема, підписання договорів купівлі-продажу активів (майна) з переможцями торгів.

Крім того, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджено ліквідаційну масу АТ "Банк "Фінанси та кредит". Відповідна інформація також відображена на веб-сайті АТ "Банк "Фінанси та кредит", а тому Фондом дотримано вимоги законодавства щодо проведення інвентаризації активів банку та формування ліквідаційної маси.

Крім того, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи розпочата процедура його ліквідації, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними та пріоритетними відносно інших законодавчих актів у цих правовідносинах, а тому АТ "Банк "Фінанси та кредит" з часу запровадження тимчасової адміністрації, а на даний час ліквідації, підпадає під дію спеціального Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Вказаним законом не встановлено обов`язку Фонду гарантування щодо продажу майна Банку у вигляді цілісного майнового комплексу. Будь-яких доказів, які б спростовували відповідні обставини позивачем не вказано у позові.

Посилання позивача на те, що актив реалізовано із зниженням початкової вартості продажу, є необґрунтованим.

Рішенням комітету Фонду гарантування з питань консолідації та продажу активів «Про затвердження умов продажу активів AT «Банк «Фінанси та Кредит» визначено мінімальну ціну продажу права вимоги за кредитним договором № 388/08-ФЛ від 15 серпня 2008 року на рівні 48 793,66 грн (без ПДВ). Початкову ціну реалізації зазначеного права вимоги відповідно до рішення комітету визначено на рівні заборгованості за основним боргом та нарахованими відсотками, а саме на рівні 243 968,28 грн (без ПДВ). Відповідно до рішення комітету Фонду гарантування з питань консолідації та продажу активів, яким затверджено умови продажу активів АТ "Банк "Фінанси та кредит", зокрема права вимоги за кредитним договором № 388/08-ФЛ від 15 серпня 2008 року, оціночна вартість даного права вимоги встановлена незалежним оцінювачем на рівні 243 968,28 грн (без ПДВ).

Відповідно до абзацу 4 підпунтку 1 пункту 2 рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 липня 2017 № 3117 «Про реалізацію активів (майна) банків, що ліквідуються, шляхом проведення відкритих торгів (аукціонів) із використанням електронної торгової системи для проведення електронного аукціону, який складається з автоматичного покрокового зниження початкової (стартової) ціни лота, етапів подання закритих цінових пропозицій та цінової пропозиції», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 серпня 2017 року за № 999/30867, мінімальною ціною слід вважати ціну лоту, визначену в рішенні Фонду щодо умов продажу, якою закінчується автоматичне покрокове зниження ціни лоту протягом періоду проведення електронного аукціону, за відсутності ставки учасника.

Початковою (стартовою) ціною слід вважати ціну лоту, сформованого із індивідуально визначеного активу (майна) або пулу активів (майна), визначену у рішенні Фонду щодо умов продажу, з якої розпочинаються відкриті торги (аукціон) та яка діє до першого автоматичного покрокового зниження ціни лоту.

Мінімальною ціною слід вважати ціну лота, визначену в рішенні Фонду щодо умов продажу, якою закінчується автоматичне покрокове зниження ціни лота протягом періоду проведення електронного аукціону, за відсутності ставки учасника.

Відповідно до пункту 3 Розділу VI, пункту 12 Розділу VII Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 березня 2016 року № 388, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 квітня 2016 року за № 606/28736 початкова ціна активів (майна) банку, що ліквідується, не повинна бути нижчою за оціночну вартість, визначену незалежним суб`єктом оціночної діяльності на дату формування ліквідаційної маси, або на останню дату оцінки активів (майна).

Водночас, слід зазначити, що ціна продажу лоту склала 153 551,00 грн (без ПДВ), що в свою чергу не суперечить умовам продажу, затвердженим Рішенням Комітету, та вимогам чинних на момент проведення аукціону нормативно-правових актів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, враховуючи те, що позивач в силу вимог Закону України "Про захист прав споживачів" звільнений від сплати судового збору, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко