ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/908/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: завданої майну фізичних або юридичних осіб
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Котелевець А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2020 року, ухвалене у складі судді Бабкової Т.В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом (з урахуванням уточненої позовної заяви від 02.03.2020), в якому просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 майнову шкоду у розмірі 30000 грн та моральну шкоду у розмірі 35000 грн, а також понесені позивачкою судові витрати.

На обґрунтування уточнених позовних вимог посилалася на те, що увечері 05.09.2019 тринадцятирічна донька позивача, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вийшла на прогулянку до дитячого майданчику з їх собакою, шпіцом на ім`я Локкі , до якої вона була дуже прив`язана та з якою проводила майже весь вільний час. Під час прогулянки на доньку, яка несла собаку на руках, напала бійцівська собака, власник якої вигулював її в публічному місці без наморднику. В результаті цієї події бійцівська собака вирвала шпіца з рук дитини, повалила на землю та розірвала на очах у дитини. Враховуючи той факт, що це сталося у публічному місці, на крики ОСОБА_3 збігалися люди, які побачили, як бійцівська собака загризає домашню тварину. На місці було встановлено, що бійцівська собака належить ОСОБА_2 , а з собакою на той час гуляв її син, ОСОБА_5 . За словами очевидців події, дана особа постійно вигулює собаку без наморднику, чим порушує суспільну безпеку. Неодноразово ставалися факти погроз з боку власника собаки щодо оточуючих та їх домашніх тварин, а приблизно рік тому собака, що належить цьому власнику також вбила іншого пса на вулиці. Після цього, чоловік позивача, який одразу прибув на місце події схопив шпіца Локкі та відвіз до Обласної державної лікарні ветеринарної медицини, проте нажаль ніякої реанімації або іншої допомоги тварині ветеринари не змогли надати та встановили її біологічну смерть. Дана собака належала позивачу на праві власності, що підтверджується міжнародним ветеринарним паспортом. Також у паспорті тварини містяться відмітки про дорогі щеплення, які позивачка робила собаці. Внаслідок стресу, яка понесла дитина позивача через цю події, психологом було рекомендовано купити нову собаку для зменшення стресу дитини, хоча в повній мірі замінити вбиту тваринку цими діями не можливо. На купівлю собаки позивачкою було витрачено 15000 грн, що рівноцінно вартості вбитої тварини. Здоров`я дитини значно погіршилось після цієї події. Через постійний стрес та погане почуття 13.09.2019 позивач з дитиною звернулися на прийом лікаря-невролога до Консультативної поліклініки державної установи «Інституту охорони здоров`я дітей та підлітків» Національної академії медичних наук України. На прийомі лікаря був поставлений діагноз емоціонально-лабільний розлад, виписані необхідні дитині ліки та вказано на необхідність проходження стаціонарного лікування. З 26.09.2019 по 11.10.2019, ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні у Державній установі «Інституту охорони здоров`я дітей та підлітків» Національної академії медичних наук України, відділені психіатрії. При більш детальному лікуванні у дитини, окрім емоційно-лабільного розладу було виявлено також вегето-судинну дистонію та спазм акомодації правого ока. Тобто через нервовий зрив у доньки позивача відбулися порушення у роботі вегетативної нервової системи, почалися панічні атаки та погіршився зір на правому оці. Позивач зазначає, що лікувати наслідки нападу собаки відповідача позивачу з донькою доведеться ще тривалий час, адже лікар назначив повторне обстеження через 4-6 місяців, а до цього, протягом всього періоду вони повинні приймати ліки. Визначити вартість ліків, які знадобляться протягом цього періоду остаточно неможливо, але на даний момент на лікування вже було витрачено 5000 грн. Через це можна зробити висновок, що приблизні витрати на лікування за весь період складатимуть 15000 грн. Позивач зазначає, що жорстоке вбивство її домашньої тварини на очах у її доньки, завдало сильних душевних стражданнях, яких зазнала сама позивачка, її чоловік та їхня донька. Моральна шкода, завдана дитині, була викладена під час опису обставин, свідком яких вона безпосередньо стала 05.09.2019 року, та виявляється у сильних душевних стражданнях, які привели до лікування у психіатричному стаціонарі. Моральна шкода самої позивачки полягає у душевних стражданнях, які вона понесла через вбивство собаки та через постійні хвилювання за стан здоров`я дитини. Вона тривалий час приймає заспокійливі препарати, проте не в змозі лягти на лікування через необхідність доглядати за донькою. Загальний розмір моральних страждань, які вони понесли та які повинні бути відшкодовані відповідачем вона просить суд визначити у розмірі 35000 грн., з яких:

20000 грн - за моральний біль та душевні страждання позивачки та її доньки малолітньої доньки, що полягають у погіршенні стану здоров`я дитини та виникли внаслідок вищевикладеної події, необхідності лікуватися, беручи до уваги стійкий розлад психічного здоров`я дитини та нанесену її психіці шкоду;

15000 грн - за моральний біль та душевні страждання родини позивачки, пов`язані зі смертю домашнього улюбленця, спробами врятувати його життя та його похованням.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2020 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 15000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 177 грн 27 коп.

Повернуто ОСОБА_1 зайво сплачений судовий збір у розмірі 23 грн. 07 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частин відмови у стягненні майнової шкоди і ухвалити нове рішення про задоволення вказаних позовних вимог у повному обсязі на суму 30000 грн. Сягнути з відповідача судові витрати.

Вважає, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено обставини по справі, не в повній мірі досліджено докази які містяться в матеріалах справи, та на які посилався позивач та свідок.

Зауважила, що суд у своєму рішенні визнав подію, яка відбулася 05.09.2019 неправомірними діями, а саме вбивством її домашньої тварини, яке відповідно цивільного законодавства розцінюється як знищення майна, було спричинено саме відповідачем, а саме - ОСОБА_2 , однак безпідставно відмовив у стягненні матеріальних збитків, завданих цією подією.

Послалась на те, що внаслідок неправомірних дій з боку відповідача її майно було знищено, через що й виникла необхідність придбати нове майно аналогічного роду та аналогічної якості, а саме собаки тієї ж саме породи, через що вона зазнала матеріальні витрати у розмірі 15000 грн. При цьому ціна 15 000 грн є середньою ціною на собак аналогічної породи в України станом на сьогодні та станом на 2019 рік.

Вказала, що несення нею витрат на лікування дитини підтверджена відповідною медичною документацією, що була надана суду першої інстанції.

Учасники справи не скористались правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає перегляду рішення районного суду відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України.

До апеляційної скарги було додано нові докази, а саме роздруківку з мережі Інтернет про ціну на собак породи шпіц та фотокопію Довідки розплідника собак «SAKRA Vline» про вартість собаки на момент придбання від 29.10.2020.

ОСОБА_1 зазначала, що додані до апеляційної скарги оголошення були опубліковані на сайті вже після винесення судом першої інстанції рішення по справі, через що у неї не було можливості подати дані оголошення раніше до суду першої інстанції.

Вказала, що 29.10.2020 нею було отримано відповідь на запит від 20.09.2020, щодо вартості собаки - Розплідник собак «SAKRA Vline». Зазначену довідку вона не могла додати до суду першої інстанції у зв`язку з наданням відповіді після проголошення судового рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів вважала, що позивачем без поважних причин пропущено строк для подання суду зазначеної роздруківки з мережі Інтернет про ціну на собак породи шпіц, оскільки така інформація є загальнодоступною, тому у неї не було об`єктивних перешкод вчасно надати таку роздруківку до суду першої інстанції. Також, надані суду апеляційної інстанції оголошення були розміщені вже після ухвалення оскарженого рішення, а отже, перебувають поза межами апеляційного розгляду.

Проте, суд вважав, що позивачем було доведено наявність поважних причин пропуску строку подання Довідки розплідника собак «SAKRA Vline» від 29.10.2020 до суду першої інстанції відповідно до норм ч.ч. 2, 4, 8 ст. 83 ЦПК України.

Вказані норми передбачають, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Так, з тексту зазначеної довідки вбачається, що вона була надана на звернення позивача від 20.09.2020, тобто ОСОБА_1 вжила заходів щодо отримання такого доказу під час розгляду справи у районному суді, однак з незалежних від неї причин отримала його вже після ухвалення оскарженого рішення.

Такі обставини суд розцінив як поважні та вважав за необхідне прийняти до розгляду вказаний доказ та надати йому оцінку при вирішенні спору по суті.

На підставі викладеного ухвалою Харківського апеляційного суду від 15 січня 2021 року до матеріалів справи було залучено надану ОСОБА_1 довідку від розплідника собак «SAKRA Vline» від 29.10.2020, а роздруківку з мережі Інтернет про на ціну собак породи шпіц - повернуто апелянту.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та розмір шкоди, без повідомленням учасників справи.

За нормою ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З огляду на те, що позивачем рішення районного суду оскаржене лише в частині відмови у стягненні матеріальної шкоди, то воно не переглядається колегією суддів в частині відшкодування моральної шкоди, відповідно до визначених ч. 1 ст. 367 ЦПК України меж апеляційного розгляду справи.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

За правилами ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду в оскарженій частині не повністю відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до міжнародного ветеринарного паспорту № НОМЕР_1 , власником собаки поради шпіц, кличка собаки Локкі, зазначена позивач ОСОБА_1 .

З довідки по розгляду матеріалу ЖЄО № 19592 від 05.09.2019 Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області вбачається, що 05.09.2019 до органів поліції надійшло повідомлення «102» від ОСОБА_1 за фактом того, що на очах її неповнолітньої дитини собака бійцівської породи розірвала їх власну собаку породи шпіц, чим було нанесено психологічну травму дитині. Під час прибуття працівників поліції за місцем виклику, ОСОБА_1 пояснила, що увечері, прогулюючись разом з донькою зі своєю собакою породи шпіц виник інцидент, внаслідок якого на очах її дитини собака бійцівської породи розірвала їх власну собаку.

Допитаний в суді як свідок чоловік позивачки ОСОБА_1 підтвердив суду, що 05.09.2019, приблизно о 20 год. 50 хв., йому зателефонувала донька ОСОБА_3 , яка гуляла із друзями на вулиці разом із їх собакою породи шпіц на ім`я Локкі , та повідомила, що їхню собаку гризе інша собака. Він негайно прийшов на місце події, собака Локкі мала травми, але ще дихала, іншої собаки та особи, що її вигулювала, вже не було. Вони негайно на автомобілі поїхали до ветеринарної клініки, але там вже констатували смерть собаки. З відповідачкою вони живуть у сусідніх домах, а тому дізналися, що собака, яка нанесла пошкодження їхній собаці, належить саме ОСОБА_2 , син якої систематично здійснює її вигул без намордника, на зауваження інших громадян з приводу порушення правил вигулу собак не реагує.

Відповідно до листа Обласної державної лікарні ветеринарної медицини від 10.09.2019 № 194/01-11, чоловік позивача ОСОБА_1 звертався за ветеринарною допомогою з собакою (порода шпіц) 05.09.2019, про що свідчить запис в журналі прийому тварин (№ 6318/120 від 05.09.2019 року), однак надати ветеринарну допомогу фахівцям не було можливо, так як було встановлено біологічну смерть вказаної тварини (відсутність дихання, серцебиття, очного рефлексу).

З довідки по розгляду матеріалу ЖЄО № 19592 від 05.09.2019 Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області вбачається, що за наслідками розгляду звернення ОСОБА_1 до органів поліції з приводу того, що 05.09.2019 на очах її неповнолітньої дитини собака бійцівської породи розірвала їх власну собаку породи шпіц, через не встановлення очевидців та свідків події протокол про адміністративне правопорушення не складався, питання на розгляд адміністративної комісії не передавалося.

Матеріалами справи, зокрема свідоцтвом про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що батьками вказаної дитини є позивачка ОСОБА_1 та її чоловік - свідок ОСОБА_1 .

З наданої позивачкою довідки консультативної поліклініки Державної установи «Інституту охорони здоров`я дітей та підлітків» Національної академії медичних наук України встановлено факт звернення до невропатолога неповнолітньої ОСОБА_3 безпосередньо після подій 05.09.2019 - 13.09.2019 та отримання направлення до стаціонару.

З наданого суду витягу з історії хвороби встановлено, що неповнолітня ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні у Державній установі «Інституту охорони здоров`я дітей та підлітків» Національної академії медичних наук України, відділені психіатрії з 26.09.2019 по 11.10.2019 із діагнозом: емоційно-лабільного розладу було виявлено також вегето-судинну дистонію та спазм акомодації правого ока. Витяг містить перелік та кількість медичних препаратів, застосованих під час лікування дитини.

Крім того, матеріали справи містять довідку психолога Карбовської О.А. , з якого вбачається, що за отриманням консультації психолога зверталася мати неповнолітньої ОСОБА_3 . В процесі бесід із дитиною було встановлено, що 05.09.2019, приблизно о 21 год. 00 хв. дитина гуляла в компанії підлітків в своєму районі біля дитячого майданчику. В цей час поруч проходив хлопець із собакою бійцівської породи, яка була на поводі, але без намордника. В цей час вказана собака накинулася на шпіца ОСОБА_3 , а саме вирвала її з рук дівчинки та перекусила йому хребет, внаслідок чого шпіц загинув. Все це відбувалося на очах у дівчинки та її друзів, при цьому дівчинка не в змозі була вирвати свою собаку з пасті іншої собаки, цього не міг зробити і сам власник великої собаки.

Задовольняючи частково вимоги позову, районний суд свої висновки мотивував тим, що будь-яких заперечень з приводу приналежності їм собаки та факту події, що сталася 05.09.2019 відповідач до суду не надала, а тому суд керувався тим, що між сторонами відсутній спір з цих обставин.

Подія сталася на прибудинковій території, біля дитячого майданчику, тобто не на спеціально відведеному місці для вигулу собак, де дозволяється перебування собак без повідка і намордника. Наносячи тілесні ушкодження (укуси) собаці позивача, собака відповідача вже перебувала без намордника, що не спростовано відповідачкою.

Оцінюючи вказані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про підтвердження факту спричинення тілесних ушкоджень собаці ОСОБА_1 діями собаки ОСОБА_2 , від яких настала смерть собаки ОСОБА_1 .

Також суд вважав доведеним, що тілесні ушкодження, від яких настала смерть собаки, були отримані внаслідок неправомірних дій відповідача та з його вини, що виражається у супроводженні собаки у місці загального користування без намордника, незабезпеченні належних умов безпеки оточуючих тварин.

Будь-яких даних про застосування внаслідок роботи із психологом лікарських препаратів довідка психолога Карбовської О.А. не містить.

З боку позивачки були надані копії чеку на суму 146,30 грн та 75,80 грн про придбання лікарського засобу «Біфрен», сплату в благодійний фонд «Меценат» 300 грн, проте даних про призначення вказаних ліків, необхідність їх придбання в зв`язку із лікування доньки та самої позивачки, здійснення цих витрат через події 05.09.2019, довідки медичних установ, психолога та інші матеріали справи не містять.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди на суму 15000 грн ( витрати на придбання ліків під час лікування неповнолітньої ОСОБА_3 ) через їх недоведеність.

В задоволенні позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди сумі 15000 грн, які позивач вказала, як вартість собаки аналогічної породи, яку вона була вимушена купити взамін загиблої, суд вирішив відмовити, оскільки надані суду дані про витрати позивачки на придбання 08.09.2019 нової собаки породи шпіц за 15 000 грн не можуть вважатися належним і допустимим доказом реальної вартості втраченого майна - собаки породи шпіц на ім`я Локкі , загиблої в наслідок подій 05.09.2019, ознаки якої, природні якості та відповідно майнова цінність якість суду не доведені.

Виходячи з принципу розумності та справедливості, глибини та тривалості душевних страждань, суд задовольнив вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди частково на стягнув з відповідача ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 15000,00 грн.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з мотивами районного суду щодо відмови у стягненні матеріальної шкоди.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У ст. 22 ЦК України передбачено право особи на відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди:

1. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

2. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

3. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

4. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

За правилом частини четвертої статті 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

Згідно з частиною першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Однак всупереч вимог ст.ст. 89, 263 ЦПК України суд не звернув уваги, що у справі відсутні достатні докази про те, що відповідач ОСОБА_2 утримує собаку, яка розірвала собаку, яка належала позивачу.

Суд вважав встановленим на підставі показань свідка - чоловіка позивачки ОСОБА_1 , який пояснив, що він дізнався, що собака, яка нанесла пошкодження їхній собаці, належить саме ОСОБА_2 , син якої систематично здійснює її вигул без намордника, на зауваження інших громадян з приводу порушення правил вигулу собак не реагує. При цьому про джерело, звідки свідок дізнався про належність відповідачу ОСОБА_2 собаки, яка розірвала їх собаку - суд не зазначив, внаслідок чого такі показання свідка не можна вважати допустимими у розумінні ст. 78 ЦПК України. Крім того, повнолітня особа - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був володільцем собаки під час її нападу на шпіца позивача, всупереч положень ст. 51 ЦПК України не був залучений до розгляду справи в якості співвідповідача, що за змістом норми сказаної статті ЦПК України має відбуватися за клопотанням позивача.

Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд у даному випадку за змістом норми ч. 4 ст. 12 ЦПК України має діяти відповідно до основного завдання цивільного судочинства, визначеного у ст. 2 ЦПК України з метою ефективного розгляду справи.

Відповідно до змісту норми ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути цей недолік в порядку апеляційного провадження, тому у задоволенні позову про відшкодування матеріальної шкоди за неповного складу учасників справи та недоведеності утримання собаки, яка напала на шпіца позивача, саме відповідачу ОСОБА_2 - слід відмовити.

З огляду на це є також безпідставними посилання суду першої інстанції норму ст. 1187 ЦПК України, якою презюмується відповідальність володільця службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє таким об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як роз`яснено у п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4, цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості, а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності. В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК України, особою, яка її завдала.

Поза увагою суду залишився той факт, що позивачем всупереч процесуального обов`язку, передбаченому ст.ст. 12,81 ЦПК України належними і допустимими доказами у розумінні ст. 76 ЦПК України не було доведено, що відповідач є власником собаки спричинила смерть собаки - улюбленця позивача.

З довідки по розгляду матеріалу ЖЄО № 19592 від 05.09.2019 Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області вбачається, що позивач звернулася до поліції з метою інформування, відмовилась від написання пояснення та заяви, на підставі чого подальша перевірка наявності обставин кримінального характеру правоохоронним органом була припинена (а.с. 50).

Колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції безпідставно поклав в основу свого мотивування відсутність заперечень щодо обставин події з боку відповідача. У суду не було підстав вважати безспірно доведеним факт належності відповідачу собаки, яка розірвала шпіца позивача, оскільки у справі відсутні зазначені у ч. 1 ст. 82 ЦПК України підстави для застосування цієї норми цивільного процесуального права, згідно яким обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Однак, таких заяв, пояснень про визнання відповідачем обставин події матеріали справи не містять.

Зазначене свідчить про те, що позивачем не було доведено, що дії відповідача були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, що виключає відповідальність ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги щодо доведеності завдання позивачеві шкоди матеріальної шкоди без доведеності особи, яка завдала цю шкоду не мають юридичного значення у розмінні норми ст. 1166 ЦК України, в якій зазначені підстави для її відшкодування, і тому колегія суддів їх не досліджує.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення в оскарженій частині з порушенням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції відповідно до ч. 4 ст. 3756 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, а судове рішення в частині мотивів відмови у стягненні матеріальної шкоди - змінює, виклавши мотивувальну частину рішення в цій частині в редакції цієї постанови.

Підстав для перерозподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України не встановлено, оскільки судом апеляційної інстанції було внесено зміни у мотивувальну частину рішення, без змін результатів розгляду спору по суті.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2020 року - змінити в частині мотивів відмови у стягненні матеріальної шкоди, виклавши мотивувальну частину рішення в цій частині в редакції цієї постанови.

В іншій частині щодо стягнення моральної шкоди заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2020 року не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення лише у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 29 грудня 2021 року.

Головуючий -

В.Б. Яцина.

Судді колегії

І.В. Бурлака.

А.В.Котелевець.