ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 27.04.2007р. між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №DNDVGA00000418, згідно якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 120 000 дол. США на термін до 27.04.2017р., а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором.

Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, шляхом внесення щомісячних платежів для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно договору.

Оскільки відповідач допустив прострочення виконання зобов`язань, позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та 10.12.2013р. рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області позов банка було задоволено.

Втім, ухвалення рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання.

Враховуючи викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути на його користь з відповідача 3% річних від простроченої суми за період з 02.02.2018р. по 02.02.2021р. у розмірі 5 324, 27 дол. США та судові витрати по справі.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2021 рокупозовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк грошові кошти у вигляді трьох процентів річних від простроченої суми грошового зобов`язання за період з 14.02.2018р. по 14.02.2021р. у розмірі 5 329,13 дол.США .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2021 року, підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.04.2007р. між ЗАТ КБ ПриватБанк (правонаступником якого є АТ КБ ПриватБанк) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №DNDVGA00000418 про надання кредиту у вигляді неповновлюваної кредитної лінії. Відповідно до умов кредитного договору банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті у розмірі 120 000 дол. США з кінцевим терміном повернення до 27.04.2017р. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% річних (а.с. № 16-18).

Згідно умов договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати.

Згідно п.2.1.3 договору позичальник звертається до банку про надання йому кредиту на оплату страхових платежів відповідно до договорів страхування, укладених відповідно до п.2.2.7 даного Договору, і доручає банку щорічно перераховувати необхідну для цього суму коштів згідно Договорів страхування. Зазначене доручення позичальника не підлягає виконанню банком тільки у випадку пред`явлення позичальником Банку документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів за рахунок інших джерел до дат їхньої сплати, передбачених договором страхування.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.12.2013р. у справі 185/12507/13-ц позов ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки було задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNDVGA00000418 від 27.04.2007р., яка утворилася станом на 05.03.2013р. у розмірі 65 284,59 дол. США, яка складається з наступного: 58 120,16 дол. США - заборгованість за кредитом; 4 781,55 дол. США - заборгованість по процентам, 1 920 дол.США - заборгованість по комісії, 462,88 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань, звернуто стягнення на нежитлове приміщення площею 190,90 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. №4-5).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В охоронних правовідносинах права та інтереси банка забезпечені ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12), від 04 липня 2018 року (справа № 310/11534/13-ц) та від 31 жовтня 2018 року (справа № 202/4494/16-ц).

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень ст.ст.526,599,611,625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2013 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та триватиме до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за увесь час прострочення.

Тому доводи апеляційної скарги про припинення правовідносин між сторонами кредитного договору є не обґрунтованими.

Враховуючи наявність судового рішення про стягнення заборгованості у повному обсязі, яке не виконано відповідачем, колегія суддів прийшла до висновку, що банк має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають. Формальні посилання на неправильне дослідження і оцінку наданих суду доказів, колегія суддів відхиляє, оскільки суд апеляційної інстанції не наділений правом переоцінки доказів, що були досліджені судом першої інстанції та яким надана оцінка у відповідності до вимог ЦПК.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду в оскаржуваній частині відповідає вимогам законодавства і його слід залишити без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: