Справа №760/5102/21
Провадження №6/760/448/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М УКРАЇНИ

03 березня 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Кушнір С.І.

за участю секретаря Федеренко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Павлюка Назара Васильовича про обмеження у праві виїзду за межі України боржника ФОП ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В :

01.03.2021 р. до Солом`янського районного суду м. Києва надійшли матеріали подання приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Павлюка Н.В., відповідно до якого приватний виконавець просить: тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 до виконання ним зобов`язань, покладених виконавчим листом № 760/17471/13-ц, виданого 10.03.2020 р. Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ТОВ «Діва Текс» на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованості в розмірі 1335727,05 грн.

Подання мотивоване тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Павлюка Н.В. перебуває виконавче провадження № 62185273 з примусового виконання виконавчого листа 760/17471/13-ц, виданого 10.03.2020 р. Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ТОВ «Діва Текс» на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованості за Генеральним кредитним договором №41/10-Ю від 17.09.2010 року та укладеним в його рамках Кредитним договором №41/10-Ю1 від 17.09.2010 року в розмірі 1335727,05 грн.

Приватний виконавець посилається на те, що боржник ОСОБА_1 ухиляється від належного виконання судового рішення. Будь-яких дій боржником на його виконання не здійснено, судове рішення до теперішнього часу боржником не виконане, він ухиляється від явки до приватного виконавця та від сплати боргу, а тому приватний виконавцеь вважає, що необхідно вжити заходів та обмежити боржника у праві виїзду за кордон до належного виконання ним відповідних зобов`язань.

У відповідності до вимог ст. 441 ЦПК України суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтерисованих осіб.

Приватний виконавець Павлюк Н.В. в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути подання без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Суд, дослідивши матеріали подання, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Вимогами ст. 441 ЦПК України визначено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З матеріалів справи, судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Павлюка Н.В. перебуває виконавче провадження № 62185273 з примусового виконання виконавчого листа 760/17471/13-ц, виданого 10.03.2020 р. Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ТОВ «Діва Текс» на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованості за Генеральним кредитним договором №41/10-Ю від 17.09.2010 року та укладеним в його рамках Кредитним договором №41/10-Ю1 від 17.09.2010 року в розмірі 1335727,05 грн.

За вказаним виконавчим документом боржником є - ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Так, вбачається, що 27.05.2020 р. приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Павлюком Н.В. винесено постанову ВП № 62185273 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа 760/17471/13-ц, виданого 10.03.2020 р. Солом`янським районним судом м. Києва про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ТОВ «Діва Текс» на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованості за Генеральним кредитним договором №41/10-Ю від 17.09.2010 року та укладеним в його рамках Кредитним договором №41/10-Ю1 від 17.09.2010 року в розмірі 1335727,05 грн.

Постановою приватного виконавця від 28.05.2020 р. накладено арешт на майно боржника.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №242492951 від 01.02.2021, все нерухоме майно боржника обтяжене арештами.

Згідно відповіді Головного управління Держгеокадастру у м. Києві від 31.07.2020 р. документи, що посвідчують право власності/користування земельними ділянками на території м. Києва за боржником не реєструвались.

Згідно відповіді МВС №93330305 від 30.12.2020 р., в МВС відсутні дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби.

30.01.2021 року боржнику було скеровано виклик приватного виконавця від 29.01.2021 року з вимогою явки в офіс приватного виконавця на 09.02.2021 року та надання документів.

Таким чином, приватний виконавець вважає, що боржник ухиляється від належного виконання судового рішення, в зв`язку з чим наявні законні підстави для тимчасового обмеження у прав виїзду за межі України.

Слід звернути увагу на те, що згідно із ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свободкожен хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

За змістом п.19 ч.З ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України від 01.02.2013 року, викладених у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Свобода пересування гарантована статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі Конвенція), частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». Разом з тим, частиною 3 вказаної статті передбачено, що на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Так, у справі "Гочев проти Болгарії" Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, які обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalov. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordov. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-ІХ), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlikv. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь - яких обставин.

Тобто, застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань.

Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов`язань, а не за наявність факту їх невиконання.

При цьому, під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Отже, наявність самого лише невиконаного зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Факт ухилення боржника має підтверджуватись сукупністю належних доказів, які державний виконавець повинен надати до суду.

Відповідно до ст. 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України судові рішення є обов`язковими для виконання на всій території України.

Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Приватним виконавцем в обґрунтування подання зазначається зокрема, про те, що боржник ОСОБА_1 ухиляється від належного виконання судового рішення, а тому наявні підстави для її обмеження у праві виїзду за межі України.

Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що з матеріалів справи вбачається, що приватним виконавцем до подання не долучено належних, допустимих та достатніх доказів того, що боржник вчиняє умисні свідомі дії, спрямовані на невиконання відповідного зобов`язання, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду.

В матеріалах справи відсутні будь-які дані про отримання боржником, зокрема, постанови про відкриття виконавчого провадження, виклику приватного виконавця.

В матеріалах справи міститься лише підтвердження про направлення кореспонденції боржнику, але доказів, що боржник її отримав немає.

Відповідно до принципів, зазначених в ст.ст. 12, 13 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

З урахуванням викладеного та враховуючи те, що обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковою мірою забезпечення виконання рішення суду, яка має застосовуватись після здійснення державними/приватними виконавцями всіх інших можливих заходів, а також тієї обставини, що виконавцем не обґрунтовано наявність фактів ухилення боржника - фізичної особи від виконання своїх зобов`язань, суд приходить до висновку, що подання є необґрунтованим.

Таким чином, враховуючи наведене, а також приймаючи до уваги вимоги Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», яким регулюється порядок та випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, та те, що виконавцем не надано достатніх доказів на підтвердження саме ухилення боржника від виконання судового рішення, суд вважає, що подання є недоведеним, в зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 33, 124 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», ст. 441 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Павлюка Назара Васильовича про обмеження у праві виїзду за межі України боржника ФОП ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Кушнір С.І.