Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/3824/21
Провадження №: 2/332/1863/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2021 р.

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

Головуючого судді - Марченко Н.В.,

при секретарі Петракей Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя», про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди..

ВСТАНОВИВ:

22.09.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м. Запоріжжя із позовом до Приватного акціонерного товариства «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 11.01.2021 року він працював на ПрАТ ЗМК Укрсталь Запоріжжя на посаді слюсара -ремонтника. 02.08.2021 року він був звільнений з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. В день звільнення відповідач не провів повний розрахунок та не виплатив заборгованість по заробітній платі.

У відзиві від 23.12.2021 т.в.о. Генерального директора ПАТ «ЗМК Укрсталь Запоріжжя» визнав позов у частково в частині заборгованності середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 20790 грн. 33 коп. Просив відмовити у стягненні суми моральної шкоди , як недоказаної та у стягненні заборгованості по зарплаті, оскільки ця заборгованість була погашена.

Також на адресу суду від представника позивача 28.12.2021 надійшла заява від представника позивача ОСОБА_2 в якій вона зазначила , що повний розрахунок із ОСОБА_1 відповідач провів 01.10.2021 року, тому просить стягнути середній заробіток за період затримки розрахунку з 02.08.2021 по день звернення з позовом до суду у розмірі 20790,33 грн. та 3000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27.10.2021 року було прийнято позовну заяву та відкрите спрощене позовне провадження, призначено судове засідання на 05.11.2021 року. Судове засідання було відкладено у зв*зку з перебуванням судді у відпустці на 28.12.2021.

У судове засідання 28.12.2021 позивач та його представник не з`явились, представник подав заяву про розгляд справи у його відсутності позивача. Просив стягнути середній заробіток за період затримання розрахунку при звільненні за період з 02.08.2021 по день звернення з позовом до суду у розмірі 20790,33 грн. та 3000 грн. моральної шкоди

Представник відповідача ПАТ «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя» в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином. Надав суду відзив від 23.12.2021, в якому просив відмовити у стягненні суми моральної шкоди , як недоказаної та у стягненні заборгованості по зарплаті, оскільки ця заборгованість була погашена, позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку визнав .

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з нижченаведених підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя» Наказом № 25-3в від 02.08.2021 року ОСОБА_1 був звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. 12 зворот).

Згідно ст. 43 Конституції України право на одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений орган письмово за два тижні.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Судом встановлено, що на час звільнення ОСОБА_1 відповідач не провів з ним розрахунок.

Так, відповідно до Розрахункового листа за серпень 2021 на кінець місяця заборгованість з заробітної плати за підприємством перед позивачем становила 36755,68 грн (а.с. 11).

Згідно з довідки від 14.12.2021 року заборгованість підприємства із заробітної плати ОСОБА_1 у сумі 47114,54 грн. погашена у повному обсязі 01.10.2021 року.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч. 1 ст. 117 КЗпП України).

Пленум Верховного Суду України в п. 20 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.99 року N 13 постановив, що суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач визнав позов у повному обсязі.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з розрахункових листків заробітна плата ОСОБА_1 за травень 2021 року склала 13585,83 грн., за червень 2021 року - 15186,73 грн., за липень 7983,12 грн. (а.с. 11)

Кількість відпрацьованих днів за вказаний період складає 33 днів, відповідно середня заробітна плата позивача складає 630,01 грн. за один день, що підтверджено довідкою (а.с. 11 )

Отже, розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку по день подачі позову становить 20790,33грн.

При цьому, відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24.12.1999 № 13, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у п.п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.2001р., № 1 від 27.02.2009р., відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювала, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦШС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п.5 ч.3 ст. 175 ЦПК України позовна заява має містити в т.ч. виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Позовна заява не містить даних та доказів, які б підтверджували наявність моральної шкоди, обставин, в чому саме вона виражалася та обгрунтування розміру її відшкодування. У зв*язку з цим позовні вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягают задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч.3 ст.7 ЗУ «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Отже, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50% відсотків судового збору, що становить 454 грн. 00 коп. від суми 908 грн. 00 коп., сплаченого позивачем при поданні позову до суду згідно квитанції згідно квитанції № 0.0..1 від 21.09.2021 року в сумі 908 грн. 00 коп, а іншу частину судового збору в розмірі 454 грн. 00 коп. стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 142, 263-265, 268 ЦПК України, суд, ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя», про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя», на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 середній заробіток за весь період затримки розрахунку з 02.08.2021 року по 22.09.2021 року у сумі 20790 грн. 33 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя», на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 понесені судові витрати пов`язані із сплатою судового збору у розмірі 454 гривні.

Головному управлінню Державної казначейської служби України у Запорізькій області повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 сплачений судовий збір у розмірі 454 гривень на р/р UA 0008510, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, ЄРДПОУ отримувача: 37941997, отримувач: УК в Заводському районі м. Запоріжжя, код 22030101 Державна судова адміністрація України, 050 згідно квитанції № 0.0..1 від 21.09.2021 року в сумі 908 грн. 00 коп.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 29.12.2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Н.В. Марченко