ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3206/21 Справа № 199/6818/19 Головуючий у першій інстанції: Якименко Л. Г. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 листопада 2020 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 07.07.2017 року в нічний час доби, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_3 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, домовився із ОСОБА_1 про вчинення ними крадіжки автомобільних акумуляторів із території домоволодіння АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_2 . Таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 вступили між собою в попередню змову. Реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), діючи з корисливого мотиву, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням до іншого сховища, 07.07.2017 року приблизно о 01-00 год., ОСОБА_3 разом із ОСОБА_1 , перелізли через паркан металеву огорожу та проникли на територію домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , де ОСОБА_2 зберігав належне йому майно, у тому числі автомобільні акумулятори. Проникнувши на територію зазначеного домоволодіння, ОСОБА_3 разом із ОСОБА_1 на ганку літньої кухні, з лівої сторони від входу, виявили три автомобільні акумулятори. Для полегшення реалізації злочинного наміру, спрямованого на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням до іншого сховища, ОСОБА_3 разом із ОСОБА_1 відчинив зсередини ворота, через які здійснюється вхід на територію вищевказаного домоволодіння, та вони разом почали виносити автомобільні акумулятори за його територію. У цей момент власник вказаного будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , яка також мешкає в домоволодінні, намагаючись перешкодити та припинити злочинні дії, почали кричати на ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , вимагаючи від них повернути викрадене майно. Незважаючи на це, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , злочинні дії яких було виявлені ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , продовжили реалізовувати свій спільний злочинний намір щодо викрадення чужого майна та його утримання у себе, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням до іншого сховища, з корисливого мотиву, при цьому ігноруючи той факт, що їх дії стали явними, доводячи до кінця свій злочинний намір, тепер вже спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), за попередньою змовою групою осіб, обвинувачені, утримуючи в руках акумулятори, зникли з території домоволодіння.

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14.12.2018 року ОСОБА_3 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, та призначено йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі. ОСОБА_1 визнано винуватим у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, і призначено йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. Позовну заяву потерпілого ОСОБА_2 задоволено повністю та стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 10180,00 грн та моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 31.07.2019 року вказаний вирок у частині вирішення цивільного позову скасовано та призначено новий розгляд в порядку цивільного судочинства. В іншій частині вирок залишено без змін.

Позивач у позовній заяві зазначає, що внаслідок злочинних дій з боку ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які спочатку вкрали акумулятори, а потім зіпсували викрадене майно, необхідно для придбання трьох нових акумуляторів сплатити суму у розмірі 3930,00 грн., що підтверджується довідкою із магазину «Акумулятори», а саме: OBERON OPTIMA v 60 Ah 480 (A) вартістю - 1180,00 грн.; DELKOR 12 v CALCIUM 35 AH вартістю - 1550,00 грн.; Battery 50 RC 330 CCA вартістю - 1200,00 грн. Окрім цього, позивач був змушений за власні кошти винаймати автомобіль та забирати після проведення експертизи із відділу поліції вкрадені акумулятори, на що витратив 250,00 грн. Також, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 викрадено решітку із нержавіючої сталі (розміром 1x1,5 метрів, товщиною 20 см., вагою близько 30 кг), яка була придбана позивачем у 2010 році за індивідуальним замовленням на виготовлення у ОСОБА_5 за 6000,00 грн., що підтверджується власноруч написаною ОСОБА_5 розпискою про отримання коштів у розмірі 6000,00 грн. за виготовлення решітки. Окрім матеріальної шкоди, позивачу заподіяно також моральну шкоду, яка полягає, зокрема, в самому факті здійснення зухвалого злочину. Позивач протягом тривалого досудового слідства був змушений змінити свій звичний спосіб життя, підлаштовуючи особисті справи та роботу під час проведення слідчих дій. Постійне перебування у стані тривоги, обурення суттєво вплинуло на його емоційний та психологічний стан, що, як наслідок, призвело до його лікування та звернення за медичною допомогою до лікаря невролога. Витрачання часу на явку до слідчого та в судові засідання вплинуло на виконання його службових обов`язків та матеріальний стан. Тому позивач просить, стягнути солідарно з відповідачів суму матеріальної шкоди у розмірі 10180,00 грн та моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 листопада 2020 року частково задоволено позовні вимоги, вирішено стягнути солідарно із ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 9930,00 грн; стягнути солідарно із ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10000,00 грн. моральної шкоди; стягнути із ОСОБА_3 840,80 грн судового збору на користь держави; стягнути із ОСОБА_1 840,80 грн судового збору на користь держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 369 ЦПК України, ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи; у такому випадку судове засідання не проводиться. Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 листопада 2020 року залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення, виходячи з наступного.

Встановлено, що вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14.12.2018 року відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_1 встановлено, що 07.07.2017 року в нічний час доби, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_3 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, домовився із ОСОБА_1 про вчинення ними крадіжки автомобільних акумуляторів з території домоволодіння АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_2 . Таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 вступили між собою в попередню змову.

Реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), діючи з корисливого мотиву, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням до іншого сховища, 07.07.2017 року приблизно о 01-00 год., ОСОБА_3 разом із ОСОБА_1 , перелізли через паркан металеву огорожу, та, таким чином, проникли на територію домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , де ОСОБА_2 зберігав належне йому майно, в тому числі автомобільні акумулятори.

Проникнувши на територію зазначеного домоволодіння, ОСОБА_3 разом із ОСОБА_1 , на ганку літньої кухні, з лівої сторони від входу, виявив автомобільні акумулятори у кількості трьох штук. Для полегшення реалізації злочинного наміру, спрямованого на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням до іншого сховища, ОСОБА_3 разом із ОСОБА_1 , відчинив зсередини ворота, через які здійснюється вхід на територію вищевказаного домоволодіння та разом почали виносити автомобільні акумулятори за його територію. В цей момент власник вказаного будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , виявили дії ОСОБА_3 із ОСОБА_1 , які були спрямовані на таємне викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням до іншого сховища. Намагаючись перешкодити та припинити злочинні дії, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 почали кричати на ОСОБА_3 з ОСОБА_1 , вимагаючи від обвинувачених повернути викрадене майно.

В свою чергу, ОСОБА_3 разом із ОСОБА_1 , подовжували злочинні дії які були виявлені ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , не зважаючи на накази господарів, продовжили реалізовувати свій спільний злочинний намір щодо викрадення чужого майна та його утримання у себе, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням до іншого сховища, з корисливого мотиву, при цьому ігноруючи той факт, що їх дії стали явними, доводячи до кінця свій злочинний намір, тепер вже спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), за попередньою змовою групою осіб, обвинувачені, утримуючи в руках акумулятори, зникли з території домоволодіння.

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14.12.2018 року по справі №199/6058/17, ОСОБА_3 визнано винуватим у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі. ОСОБА_1 визнано винуватим у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України і призначено йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. Позовну заяву потерпілого ОСОБА_2 задоволено повністю та стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 10180,00 грн та моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн (а.с.172-177).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 31.07.2019 року вказаний вирок у частині вирішення цивільного позову скасовано та призначено новий розгляд в порядку цивільного судочинства. В іншій частині вирок залишено без змін (а.с.178-181).

Постановою Верховного Суду від 17.09.2020 року вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14.12.2018 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 31.07.2019 року щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_1 залишено без змін (а.с. 182-191).

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року №6 судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Судом першої інстанції у даній цивільній справі обгрунтовано встановлено, що позивачу ОСОБА_2 незаконним діями відповідачів, які викрали та пошкодили майно, завдано матеріальну шкоду у розмірі 9930,00 гривень, яка складається з наступного: вартості акумулятора OBERON OPTIMA v 60 Ah 480 (A) - 1180,00 грн., акумулятора DELKOR 12 v CALCIUM 35 AH - 1550,00 грн., акумулятора Battery 50 RC 330 CCA - 1200,00 грн.; вартість вказаного майна підтверджується копією товарного чеку №55 від 23.02.2017 року та довідкою магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ФОП ОСОБА_6 від 01.09.2017 року (а.с.7,22). Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 викрадено у позивача ОСОБА_2 також решітку із нержавіючої сталі (розміром 1x1,5 метрів, товщиною 20 см., вагою близько 30 кг), вказана решітка була придбана позивачем у 2010 році за індивідуальним замовленням на виготовлення у ОСОБА_5 за 6000,00 грн., що підтверджується розпискою ОСОБА_5 про отримання коштів у розмірі 6000,00 грн. за виготовлення вказаної решітки (оригінал вказаної розписки наявний у матеріалах кримінальної справи т.3 ст.98).

У зв`язку з тим, що позивачем не надано належного та допустимого доказу витрат у розмірі 250,00 гривень, які позивач поніс у зв`язку з винайманням автомобілю, щоб забрати викрадені речі з відділу поліції, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у стягненні вказаної грошової суми.

Крім того, судом першої інстанції правомірно вирішено про стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 10000,0 грн., виходячи з наступного.

Згідно зі ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також в зв`язку з пошкодженням майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з вимогами ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз`яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно копії медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_2 від 10.07.2017, постійне перебування у стані тривоги, стресу та обурення суттєво вплинуло на емоційний та психологічний стан позивача, що спровокувало останнього звернутися до лікаря-невролога (а.с.39-41).

Встановивши, що позивач є потерпілим від кримінального злочину, вчиненого відповідачами; переніс моральні переживання через свавільні дії відповідачів, що призвели до заподіяння йому, позивачу, матеріальної шкоди, - місцевий суд дійшов обгрутованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди у достатньому та необхідному розмірі - 10000,0 грн.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, - колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив обставини справи, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного наданого позивачем доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, в тому числі й тих, на які посилається апелянт, та дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Отже, твердження апеляційної скарги щодо недоведеності позивачем розміру завданої йому шкоди, - є безпідставними, спростовуються наведеними вище письмовими доказами.

Посилання апелянта на те, що ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 23 серпня 2017 року по справі №199/5853/17 (слідчий суддя Якименко Л.Г.) до ОСОБА_1 було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, що, на думку апелянта, є підставою для відводу чи самовідводу судді Якименко Л.Г. по даній цивільній справі, - є безпідставними, оскільки зазначена обставина не передбачена ст.ст. 36, 37 ЦПК України у якості підстави для задоволення самовідводу (відводу) судді. Суд звертає увагу, що ОСОБА_7 була визначена суддею у цивільній справі №199/6818/19 за даним цивільним позовом на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.08.2019 року (а.с. 1); судові рішення, ухвалені судом у складі вказаного судді, у даній справі не скасовувались. Згідно матеріалів справи, про розгляд даної цивільної справи місцевим судом ОСОБА_1 був повідомлений, однак у суді першої інстанції відвід судді Якименко Л.Г. не заявляв. Колегія наголошує, що преюдиціальне значення для вирішення даної цивільної справи має вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14.12.2018 року по справі №199/6058/17, тоді як апелянт посилається на застосування до нього запобіжного заходу у справі №199/5853/17.

Твердження апелянта щодо непогодження з висновками встановленими у вироку Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 грудня 2018 року та про недопустимість речових доказів по даній цивільній справі, оскільки, на думку апелянта, вони не були належним чином досліджені в кримінальній справі №199/6058/17, - є безпідставними; зазначений вище вирок суду набрав законної сили та має преюдиціальне значення при вирішенні даної цивільної справи.

Клопотань про надання доказів чи про витребування відповідних доказів судом учасниками справи не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

За положеннями ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія приходить до висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П.Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова