Справа № 638/5577/18
Провадження № 2/638/676/21
РІШЕННЯ

іменем України

04.03.2021 Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої - судді: Штих Т.В.,

за участі секретаря: Овчаренко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів, -

встановив:

Позивач 26 квітня 2018 року звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Просила стягнути із відповідача три тисячі гривень щомісячно на утримання неповнолітньої дитини- сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 з дня подачі заяви про стягнення аліментів і до повноліття дитини.

Відповідно до ухвали від 17 травня 2018 року провадження у справі відкрите.

27 листопада 2018 року позивач уточнила позовні вимоги та просила визнати ОСОБА_2 батьком ОСОБА_4

27 травня 2019 року закрите підготовче судове засідання та призначено у справі молекулярно- генетичну експертизу, з питанням про вірогідність батьківська відповідача у справі до ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до повідомлення експерта від 06 серпня 2019 року № 9/470СЕ-19 встановлено про неможливість проведення експертизи.

11 вересня 2019 року провадження у справі відновлено.

07 жовтня 2019 року клопотання представника позивача про призначення у справі молекулярно- генетичної експертизи задоволено, поставлене теж питання щодо експертів, провадження у справі зупинено.

Відповідно до повідомлення експерта від 17 грудня 2019 року № 9/873СЕ-19 встановлено про неможливість проведення експертизи.

07 лютого 2020 року провадження у справі відновлено.

Сторони неодноразово звертались до суду щодо відкладення розгляду справи у зв`язку з карантинними заходами у країні.

12 листопада 2020 року представник позивача звернувся до суду з клопотанням про заочний розгляд справи.

22 січня 2021 року позивач наполягала на обов`язковій участі свого представника під час розгляду справи.

У судовому засіданні 04 березня 2021 року позивач та її представник просили залишити без розгляду вказані позовні вимоги.

Відповідач та представник відповідача заперечували проти позову, позовні вимоги не визнали, та просили відмовити у задоволенні позову.

Суд на стадії судового розгляду не може залишити позов без розгляду, так як відповідно до ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. Вказане прохання стороною позивача заявлене під час судових дебатів.

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З`ясувавши дані у справі, дослідивши докази, суд приходить до висновку про не обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Суду стороною позивача не доведено, що позивач та відповідач перебували у шлюбних стосунках.

З наданого до суду свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 24 вересня 2013 року, виданого Сидоренківською сільською радою Валкцівського району Харківської області, виконавчим комітетом Сидоренківської сільської ради Валківського району Харківської області, Україна, вбачається, що батьками ОСОБА_4 - є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . У судовому засіданні ОСОБА_1 повідомила, що дані про батька дитини були записані із її слів.

Відповідач у справі категорично заперечував проти позовних вимог, та зазначив, що не проживав із позивачкою, спільного господарства не вели. А також спростував наявність інтимних стосунків з нею.

Вказані вислови не були спростовані у належний спосіб стороною позивача.

Згідно п. 1, п.20 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Мінюста України від 18.10.2000р. №52/5 в редакції 24.12.2010 № 3307/5, державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Якщо дитина народилася до спливу десяти місяців від дня припинення шлюбу (смерті, розірвання шлюбу) або визнання його недійсним, державна реєстрація народження дитини проводиться у такому самому порядку, як і державна реєстрація народження дитини, батьки якої перебувають між собою у шлюбі, за винятком випадків, передбачених абзацами другим, п`ятим та сьомим цього пункту. При цьому, у графі "Для відміток" актового запису про народження зазначаються дані про пред`явлені документи, за якими визначено момент припинення шлюбу або визнання його недійсним (рішення суду про розірвання шлюбу; свідоцтво про розірвання шлюбу; свідоцтво про смерть батька дитини; рішення суду про визнання шлюбу недійсним або висновок відділу державної реєстрації актів цивільного стану про анулювання актового запису про шлюб, який є недійсним.

Відповідно до ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

Відповідно до ст. 128 СК України підставою для визначення батьківства є будь- які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

З огляду на вказані обставини, суд приходь до висновку про недоведеність позиції сторони позивача належними та допустимими доказами, та відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 258,263-264 ЦПК України,-

вирішив:

Вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів - залишити без задоволення.

Судовий збір вважати сплаченим позивачем.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги.

Рішення ухвалено та надруковано суддею в нарадчий кімнаті.

Повний текст документу виготовлений 09 березня 2021 року.

Суддя : Штих Т.В.