справа № 369/4361/20 головуючий у суді І інстанції Пінкевич Н.С.
провадження № 22-ц/824/3099/2021 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просиластягнути з відповідача неправомірно списані грошові кошти у сумі 2 176 грн. 52 коп.; пеню у розмірі 26 грн. 31 коп. за списані з рахунку платника без законних підстав грошові кошти; 10 000 грн. в якості відшкодування за спричинену моральну шкоду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» було укладено договір банківського рахунку шляхом приєднання до Умов/Правил надання банківських послуг. На даний рахунок позивачу перераховувалася заробітна плата, а відповідач автоматично списав з її рахунку 2 176 грн. 52 коп. На рахунку позивача залишилося 1 289 грн. для задоволення її потреб. При укладенні договору працівники відповідача всупереч Закону України «Про захист прав споживачів» не повідомили ОСОБА_1 про наявність умови автоматичного списання коштів з рахунку, позивачу взагалі невідома будь-яка заборгованість по рахунку. При списанні коштів відповідач не врахував, що відрахування з заробітної плати не може перевищувати 50 %. На підставі ст. 1073 ЦК України банк зобов`язаний повернути позивачу безпідставно списані грошові кошти та сплатити пеню. Своїми діями відповідач заподіяв ОСОБА_1 моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, пов`язаних з думками про майбутнє її та її неповнолітньої дитини, зміною нормальних умов проживання, необхідністю максимально обмежувати раціон споживання харчів.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 червня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду обставинам справи та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що при зверненні до суду з позовом вона виклала свої вимоги на предмет спору, аргументи, на підставі яких вказані вимоги мають бути задоволені, долучила до позовної заяви всі наявні у неї докази. Відповідач не надав суду жодних заперечень, аргументів, пояснень та міркувань щодо предмета спору.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що рішення суду є законним, обґрунтованим та винесеним з урахуванням всіх обставин справи при належній оцінці доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є клієнтом АТ КБ «Приватбанк».

05 березня 2020 року з рахунку ОСОБА_1 було списано кошти на погашення простроченої заборгованості по карті НОМЕР_1 у розмірі 887 грн. 51 коп., 07 березня 2020 року - у розмірі 443 грн. 75 коп., 23 березня 2020 року - у розмірі 845 грн. 25 коп. (а.с.6).

Факт списання зазначених коштів АТ КБ «Приватбанк» не заперечується.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на підтвердження даних обставин ОСОБА_1 надала суду скрінкопію сторінки в системі позивача Privat24, з якої вбачається, що по рахунку здійснювались операції як зарахування, так і автоматичного списання коштів. Разом з тим, з даної копії не можливо встановити щодо якого рахунку, картки чи особи здійснювались дані операції. Жодної прив`язки дана скрінкопія до позивача вона не містить. Позивач не надала ні копії договору, ні копії картки, виданої АК КБ «Приватбанк». ОСОБА_1 не вказала причини неможливості подати такі докази, не заявила клопотань про їх витребування у разі складнощів в їх отриманні.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

З матеріалів справи вбачається, що 27 лютого 2020 року ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг. У відзиві на позовну заяву, що міститься у матеріалах справи, банк зазначає, що підписуючи дану заяву позивач погодилася, що повернення кредиту здійснюється шляхом договірного списання з рахунку клієнта. При цьому, відповідач посилається на п. 2.1.1.3.1 Умов та Правил надання послуг.

Разом з тим, у зазначеному пункті, зі змістом якого позивач ознайомилася та погодилася на нього, підписуючи анкету-заяву 27 лютого 2020 року, вказано, зокрема, що сторони на підставі ст. 1048, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України визначили цим договором розмір та порядок погашення кредиту, сплати процентів. Погашення кредиту та процентів здійснюється клієнтом щомісяця в такому порядку: - клієнт доручає банку здійснювати списання грошей з його рахунку, в тому числі за рахунок кредитного ліміту, в розмірі процентів, які підлягають сплаті за цим договором, 1 числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань клієнта за цим договором (здійснювати договірне списання).

Судом встановлено, що відповідач списав кошти з рахунку позивача у зв`язку наявністю у неї боргових зобов`язань за договором б/н від 27 квітня 2011 року. Такі дії банку щодо списання коштів є неправомірними, оскільки договірне списання коштів договором б/н, укладеним 27 квітня 2011 року, не передбачено. Доказів того, що позивач була ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг у 2011 році, які передбачали вчинення банком таких дій, суду надано не було.

Заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг, яка підписана ОСОБА_1 у лютому 2020 року, передбачає договірне списання коштів за договором від 27 лютого 2020 року, а не від 27 квітня 2011 року.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на її користь неправомірно списаних коштів у розмірі 2 176 грн. 52 коп. ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, є обґрунтованими та доведеними.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до вимог ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі переказу з рахунка платника без законних підстав, за ініціативою неналежного стягувача, з порушенням умов доручення платника на здійснення договірного списання або внаслідок інших помилок банку повернення платнику цієї суми здійснюється у встановленому законом судовому порядку. При цьому банк, що списав кошти з рахунка платника без законних підстав, має сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня переказу до дня повернення суми переказу на рахунок платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором.

Оскільки АТ КБ «Приватбанк» неправомірно списав кошти з рахунку позивача, остання має право на стягнення з банку пені в розмірі, визначеному ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». ОСОБА_1 просила стягнути пеню станом на дату звернення до суду, розмір якої становить 26 грн. 31 коп., яка була розрахована у відповідності до правил, встановлених вищезазначеним законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено судам, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у порушенні права власності.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з`ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Дії відповідача, пов`язані з неправомірним списанням коштів з рахунку позивача призвели до того, що ОСОБА_1 була позбавлена можливості у повній мірі задовольнити свої життєві потреби, оскільки, будучи власником коштів, внаслідок дій відповідача, вона не змогла використати їх у своїх цілях. З виписки по рахунку вбачається, що у березні 2020 року позивач отримала заробітну плату на картку у загальному розмірі 3 465 грн. 52 коп., з яких відповідач списав 2 176 грн. 52 коп., тобто, більше п`ятдесяти відсотків. Позивач є внутрішньо переміщеною особою та на її утримання знаходиться неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а списання цих коштів змінило нормальні умови для їх існування.

Відтак, визначаючи у відповідності до вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір відшкодування за спричинену позивачу моральну шкоду, з урахуванням принципів розумності та справедливості, конкретних обставин справи апеляційний суд приходить до висновку, що співмірним із заподіяною позивачу моральною шкодою та достатнім буде розмір грошового відшкодування у сумі 2 176 грн. 52 коп., що відповідає сумі безпідставно списаних коштів.

Спростувати факт заподіяння моральної шкоди має відповідач, що узгоджується з висновками, які містяться у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 761/24143/19. Натомість, всупереч вимог ст. 81 ЦПК України АТ КБ «Приватбанк» не надав доказів на спростування такого факту.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову не відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду з прийняттям постанови по суті вимог позивача.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви та апеляційної скарги ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Загальний розмір судового збору, який повинна була сплатити позивач, становить 2 102 грн. З відповідача підлягає стягненню у дохід держави судовий збір пропорційно до задоволених вимог (35,9 %) у розмірі 754 грн. 62 коп.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 червня 2020 року скасувати та прийняти постанову.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача та стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», місце знаходження - вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ, ідентифікаційний код 14360570, на користь ОСОБА_1 , проживаючої по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , неправомірно списані грошові кошти у сумі 2 176 (дві тисячі сто сімдесят шість) гривень, 52 копійки, пеню у розмірі 26 (двадцять шість) гривень, 31 копійка та 2 176 (дві тисячі сто сімдесят шість) гривень, 52 копійки в якості відшкодування за спричинену моральну шкоду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» в дохід держави судовий збір у розмірі 754 (сімсот п`ятдесят чотири) гривні, 62 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.