КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2021 року, постановлену під головуванням судді Головчака М.М.

у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль", начальник Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Попок Володимир Вікторович про скасування постанови, -

встановив:

В липні 2021 року боржник ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, у якій просив визнати неправомірною та скасувати постанову начальника Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Попка В.В. від 10 червня 2021 року про перевірку виконавчого провадження №47476960 з виконання виконавчого листа №758/14745/13-ц, виданого 06 квітня 2015 року Подільським районним судом міста Києва.

Скаргу обґрунтовує тим, що зазначеною постановою вирішено:

1. Визнати дії державного виконавця Дороніної Валентини Олександрівни при виконанні виконавчого провадження № 47476960 з виконання виконавчого листа № 785/14745/13-ц 6.04.2015 у виданого Подільським районним судом м Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ Райффайзен Банк Аваль заборгованості в сумі 141 846 доларів 39 центів; такими що відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

2. Головному державному виконавцю Вишгородського відділу державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мовчун Тетяні Сергіївні привести у відповідність до Закону України «Про виконавче провадження» ВП№47476960 шляхом винесення постанов про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження з ОСОБА_1 та виведення їх в окреме виконавче провадження.

3. Зняти з майна ОСОБА_1 , накладені раніше у ВП№47476960 обтяження, відповідно до п 3 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Вказує, що виконавчий документ стосувався стягнення з нього грошових коштів, проте на підставі заяви стягувача виконавчий документ повернуто йому згідно із постановою державного виконавця від 14 травня 2018 року. Фактично коштів не стягнуто.

Оскільки відповідно до положень статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції чинній на час постанови державного виконавця від 14 травня 2018 року виконавчий збір становив 10% фактично стягнутої суми, а з огляду на те, що будь-якої суми коштів стягнуто не було, уважає таке рішення незаконним.

Окрім того, постанова прийнята після трьох років з моменту закінчення виконавчого провадження, що суперечить строкам прийняття постанови та строкам пред`явлення їх до виконання.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2021 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, скаргу задовольнити.

В апеляційній скарзі посилається на безпідставність висновків суду, які обґрунтовані з посиланням на те, що правомірність стягнення виконавчого збору буде вирішувати відповідним адміністративним судом. Вказує, що він звернувся до суду із скаргою на постанову начальника відділу, що фактично і стала підставою для стягнення з нього виконавчого збору. В іншому скарга ґрунтується на підставах, яки були вказані при зверненні до суду.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Бобровська К.О. доводи апеляційної скарги підтримала.

Представник заінтересованої особи Матвієнко В.В. проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмова суду першої інстанції у задоволенні скарги мотивована тим, що на переконання суду начальник відділу діяв в межах своїх повноважень та у відповідності до закону, відповідно до якого останньому надано право здійснювати контроль за прийнятими рішення, діями державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження. Суд першої інстанції убачав незгоду з рішенням головного державного виконавця Мовчун Т.С. про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження та вказав, що встановлення відсутності правових підстав у державного виконавця для стягнення з виконавчого збору прерогатива суду, який буде розглядати адміністративний позов щодо визнання протиправної постанови про стягнення з боржника виконавчого збору.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Установлено, що 13 травня 2015 року державним виконавцем Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Ільницьким І.В. відкрито виконавче провадження №47476960 на підставі виконавчого листа №758/14745/13-ц, виданого 06 квітня 2015 року Подільським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» коштів в сумі 141846,39 доларів США.

14 травня 2018 року державним виконавцем Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дороніною В.О. виконавчий лист №758/14745/13-ц повернуто стягувачу на підставі пункту 1 частини статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку із поданою стягувачем заявою про повернення виконавчого документа.

10 червня 2021 року начальником Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Попком В.В. прийнято постанову про перевірку зазначеного виконавчого провадження та вирішено:

1. Визнати дії державного виконавця Дороніної Валентини Олександрівни при виконанні виконавчого провадження №47476960 з виконання виконавчого листа №785/14745/13-ц 6.04.2015 у виданого Подільським районним судом м Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ Райффайзен Банк Аваль заборгованості в сумі 141846 доларів 39 центів, такими що відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

2. Головному державному виконавцю Вишгородського відділу державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мовчун Тетяні Сергіївні привести у відповідність до Закону України «Про виконавче провадження» ВП№47476960 шляхом несення постанов про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження з ОСОБА_1 та виведення їх в окреме виконавче провадження.

3. Зняти з майна ОСОБА_1 , накладені раніше у ВП№47476960 обтяження, відповідно до п.3 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Постанова мотивована тим, що перевіркою встановлено, що державним виконавцем Дороніною В.О. порушені вимоги пункту 3 статті 37 та пункту 2 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» щодо своєчасності зняття арешту з майна а також порушенні вимоги пункту 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Відповідно до частини 3 статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 2 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції, чинній на дату прийняття постанови, про повернення виконавчого документа було визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Редакція частини 2 статті 27 зазначеного Закону станом на дату постанови начальника органу виконавчої служи викладена в такій редакції:

"2. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів."

Доводи скарги, із якою заявник звернувся до суду першої інстанції, окреслені: 1) незгодою з постановою начальника органу виконавчої служби в частині відсутності підстав для стягнення виконавчого збору з огляду на положення Закону України "Про виконавче провадження" в редакції на дату прийняття постанови про повернення виконавчого документа та відсутності факту стягнення сум; 2) порушенням строків виконавчого провадження щодо прийняття постанов та їх виконання.

Окремими положеннями статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" визначено наступне:

1. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

2. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

3. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

З матеріалів справи убачається, що постанова начальника відділу прийнята у закінченому виконавчому провадженні і не стосується виконання безпосередньо рішення суду. Підстави прийняття цієї постанови обґрунтовані з посиланням на необхідність прийняття державним виконавцем постанов про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Тобто, за своєю ознакою така постанова прийнята посадовою особою органу державної виконавчої служби не з питань, що стосуються виконання рішення суду у цивільній справі; пов`язана із виконанням рішень інших органів (в даному випадку рішень органу виконавчої служби про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження), відтак оскаржувана постанова стосується підстав, що регулюються частиною 2 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження".

Стаття 447 ЦПК України стосується судового контролю за виконанням саме судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, а не будь-якого іншого.

Частиною 1 статтею 287 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, положення статті 74 Закону України "Про виконавче провадження", статті 447 ЦПК України, статті 287 КАС України послідовно вказують на те, що підстави та предмет скарги, із якими заявник звернувся до суду належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Постанова Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі від 18 травня 2021 року у справі №175/3861/19, на яку послався боржник при зверненні до суду із цією скаргою та в апеляційній скарзі не релевантна обставинам цієї справи.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що провадження у справі не могло бути розпочато в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до окремих положень статті 377 ЦПК України:

1. Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

2. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

4. У разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 377, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2021 року скасувати.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль", начальник Вишгородського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Попок Володимир Вікторович про скасування постанови закрити.

Роз`яснити, що розгляд питання віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Роз`яснити, що суд за заявою скаржника в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором скаржника у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова