Справа № 128/3088/19

РІШЕННЯ

Іменем України

29 грудня 2021 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

судді Карпінської Ю.Ф.,

за участю секретаря Сінельник В.І.,

у відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що дав в борг ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошові кошти в сумі 17400,00 доларів США на строк до 01.06.2019. Відповідач зобов`язався повернути кошти до 01.06.2019. Однак до теперішнього часу відповідач не повернув борг в повному обсязі. На підтвердження виникнення зобов`язання по договору позики відповідачем надана розписка, з якої вбачається, що відповідач взяв у позивача в борг 17400,00 доларів США, що еквівалентно 469452,00 грн на момент укладення договору позики, із зобов`язанням повернути вказану суму до 01.06.2019. Таким чином, у володінні відповідача опинилася грошова сума, яку він зобов`язаний повернути позивачу, відповідно до домовленості. Водночас, з моменту укладення документу відповідач не вчинив жодних дій щодо повернення боргу. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути гроші, однак відповідач гроші не повернув. Вищевказані підстави змусили позивача ОСОБА_1 звернутися до суду з даним позовом, в якому він просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 17400,00 доларів США, що еквівалентно 469452,00 грн, на користь ОСОБА_1 , а також стягнути понесені судові витрати.

Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 06.12.2019 відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 09.03.2021 було призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої було доручено експертам Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України; до отримання висновку експерта провадження у справі було зупинено.

13.07.2021 на адресу Вінницького районного суду Вінницької області з Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України повернулась цивільна справа № 128/3088/19 разом з висновком експерта № СЕ-19/102-21/4868-ПЧ від 30.06.2021.

Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 15.07.2021 поновлено провадження у даній справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 27.08.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд.

Судовий розгляд по справі неодноразово відкладався з поважних причин.

В судовому засіданні 22.11.2021 представник позивача згідно з ордером Бистрицький М.О. позовні вимоги підтримав. Суду пояснив, що позивач ОСОБА_1 дав в борг відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 17400,00 доларів США, що еквівалентно станом на 27.02.2019 469542 грн. Що стосується часткового повернення грошових коштів відповідачем в розмірі 4500 доларів США, то дані кошти відповідач передав позивачу за іншим зобов`язанням. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати, понесені позивачем.

Представник відповідача згідно з ордером Пунько І.В. в судовому засіданні 22.11.2021 позовні вимоги визнала частково та пояснила, що відповідачем було частково повернуто суму боргу в розмірі 4500 доларів США, тому стороною відповідача визнається частина боргу в розмірі 350742 грн. Також зазначила, що будь-яких інших боргових зобов`язань у відповідача перед позивачем немає.

В судове засідання 24.12.2021 учасники справи не з`явились, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлялись в установленому законом порядку.

Представник позивача ОСОБА_1 згідно з ордером ОСОБА_3 попередньо через електронну пошту суду подав клопотання, в якому зазначив, що у даній справі закінчено дослідження доказів та призначено судові дебати, а оскільки стороною позивача подано усі наявні докази та надано відповідні пояснення, просить розглянути справу за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 згідно з ордером ОСОБА_4 також попередньо через електронну пошту суду подала заяву, в якій просить провести судове засідання 24.12.2021 за її відсутності. Також підтримує надані нею пояснення в минулому судовому засіданні, а саме щодо того, що відповідачем було повернуто частину боргу в розмірі 4500 доларів США, що на момент повернення було еквівалентно 118710 грн, що підтверджується відповідною розпискою, та факт написання якої підтвердив представник позивача в минулому судовому засіданні.

Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 24.12.2021 за відсутності сторін по справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом установлено, що 27.02.2019 відповідач ОСОБА_2 взяв в борг у позивача ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 17400,00 доларів США на строк до 01 червня 2019 року та зобов`язався повернути кошти в повному обсязі і у строк, визначений сторонами, що підтверджується оригіналом розписки (т. 1 а.с. 8).

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/102-21/4868-ПЧ від 30.06.2021, підпис в тринадцятій графі боргової розписки, виданої ОСОБА_2 від 27.02.2019 (а.с. 8), виконаний ОСОБА_2 ; рукописний текст від імені ОСОБА_2 , що починається словами: «Розписка…» та закінчується словами: «…Правильність засвідчую підписом 27.02.2019 (а.с. 8)» в борговій розписці, виданої ОСОБА_2 від 27.02.2019 (а.с. 8), виконаний ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 228-240).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 міститься висновок, що у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто, з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: 1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; 2) розірванні договору в судовому порядку; 3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; 4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; 5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

У відповідності до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

В постановах Верховного Суду України від 08.06.2016 у справі 6-1103цс16, від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13 висловлена правова позиція про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто, із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наявність між сторонами позикових відносин підтверджується наявним оригіналом розписки ОСОБА_2 , яка підтверджує як факт отримання боржником коштів, так і зобов`язання повернути ці кошти позивачу ОСОБА_1 в строк до 01 червня 2019 року. Розписка складена власноручно ОСОБА_2 , що підтверджено висновком експерта № СЕ-19/102-21/4868-ПЧ від 30.06.2021, який міститься в матеріалах даної справи.

Оскільки у визначений у розписці строк кошти ОСОБА_2 повернуті не були, порушене право позивача ОСОБА_1 підлягає судовому захисту.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто, таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику; тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству; суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Таким чином, позика підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача у іноземній валюті (доларах США), а не у гривневому еквіваленті.

На підтвердження часткового виконання боргового зобов`язання стороною відповідача долучено до матеріалів справи копію розписки від 11.03.2019, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 отримав кошти від ОСОБА_2 в рахунок повернення боргу в сумі 4500,00 доларів США (т. 1 а.с. 47).

Представником позивача адвокатом Бистрицьким М.О. заперечувався факт отримання позивачем коштів в сумі 4500,00 доларів США саме на виконання умов зобов`язання по розписці від 27.02.2019, яке є предметом розгляду у даній справі.

Однак такі твердження представника позивача не спростовані жодним належним та допустимим доказом.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 12900 доларів США (17400 4500), в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04).

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому, оскільки позовні вимоги підлягають до часткового задоволення (на 74,14%), тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 3480,52 грн. (4694,52 х 74,14 %/ 100 % = 3480,52 грн).

Крім того, згідно з ч. 6 ст. 139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Відповідно до квитанції № 0.0..1 від 30.06.2021 позивачем було сплачено за проведення Вінницьким науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України судової експертизи грошові кошти в сумі 2250,24 грн.

Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на проведення експертизи в сумі 2250,24 грн.

Що стосується стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.

Стаття 59 Конституції України закріпила право кожної людини на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Враховуючи вищезазначені норми законодавства та те, що представником позивача згідно з ордером Бистрицьким М.О. надано докази на підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 5700 грн, яка зазначена у витязі з договору про надання правової допомоги № 75 від 04.12.2020, а також те, що стороною відповідача не подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, суд вважає за необхідне судові витрати, понесені позивачем на правничу допомогу, стягнути з відповідача в повному обсязі.

Крім цього, позивач також просив стягнути з відповідача понесені витрати на правничу допомогу, яка надавалась йому попереднім представником на підставі договору про надання правової допомоги ОСОБА_5 в розмірі 6000 грн.

Стороною позивача на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу адвокатом Маліцькою І.О. в сумі 6000,00 грн не надано жодних доказів.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З огляду на викладене, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача понесених витрат на професійну правничу допомогу, яка надавалась позивачу попереднім представником на підставі договору про надання правової допомоги ОСОБА_5 , в сумі 6000 грн задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 202, 207, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 18, 76-82, 89, 95, 137, 139, 141, 211, 245, 247, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за борговою розпискою від 27.02.2019 в сумі 12900 (дванадцять тисяч дев`ятсот) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на сплату судового збору в сумі 3480 (три тисячі чотириста вісімдесят) грн 42 коп., витрати на проведення експертизи в сумі 2250 (дві тисячі двісті п`ятдесят) грн 24 коп., витрати, понесені на оплату професійної правничої допомоги, в сумі 5700 (п`ять тисяч сімсот) грн 00 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Дата складення повного судового рішення 29.12.2021.

СУДДЯ Юлія КАРПІНСЬКА