Справа № 583/2737/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року м. Охтирка

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Ільченко В.М.

за участю секретаря Верби Н.О.

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №1 справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування Охтирської міської ради про визнання заповіту нікчемним,

УСТАНОВИВ:

21.07.2021 відкрито провадження в даній справі. Позивачка свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її свекруха ОСОБА_6 , після смерті якої відкрилася спадщина на спадкове майно, в тому числі на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . За заявами сторін 13.06.2019 приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Багацькою О.М. була заведена спадкова справа №81/2019. За життя ОСОБА_6 на випадок своєї смерті склала у двох різних приватних нотаріусів два заповіти на одне і те саме майно, але на різних спадкоємців. Так, згідно першого заповіту від 11.11.2014 все майно, яке залишалося у неї після смерті чоловіка і єдиного сина, ОСОБА_6 заповіла своєму єдиному онукові, який є сином позивачки, - ОСОБА_5 . Згідно другого заповіту від 18.01.2019 все майно ОСОБА_6 заповіла сторонньому і малознайомому їй чоловіку ОСОБА_3 , який взявся допомагати їй вести домашнє господарство та піклуватися про її здоров`я. Вважає, що заповіт від 18.01.2019 складено з порушенням закону, внаслідок чого він є нікчемним, оскільки при його укладенні були порушені права неповнолітнього ОСОБА_7 , який був позбавлений права спадкування за правом представлення (після смерті батька). Так, домоволодіння по АДРЕСА_1 було придбане за кошти, отримані від продажу приватизованої на трьох квартири, а тому має статус спільної часткової власності, хоча і було оформлене як майно подружжя ОСОБА_8 , що позначилося на розмірі часток при здійсненні спадкування спадкоємцями ОСОБА_6 та ОСОБА_9 після смерті ОСОБА_10 . Після смерті ОСОБА_6 . ОСОБА_5 за правом представлення як неповнолітня особа має успадкувати частку, яка належала б його батькові. Однак, ОСОБА_6 , без врахування інтересів неповнолітнього ОСОБА_7 , склала заповіт, яким розпорядилася майном, право на яке має неповнолітній ОСОБА_7 , на користь відповідача. Крім того, за життя ОСОБА_6 не зверталася до нотаріуса із заявою про скасування заповіту від 11.11.2014 і така заява, як і заява про реєстрацію нового заповіту, в Спадковому реєстрі не зареєстрована. При складанні, посвідченні та державній реєстрації заповіту від 18.01.2019 приватний нотаріус Багацька О.М. не виконала вимог п. 6 глави 3 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, чим порушила порядок вчинення нотаріальної дії по посвідченню заповіту, як одностороннього правочину. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про нотаріат» при вчиненні нотаріальних дій приватний нотаріус ОСОБА_11 зобов`язана була сприяти ОСОБА_6 у здійснені її прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати її права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана на шкоду їй і її неповнолітньому онуку. Але цих вимог закону нотаріус при посвідчені нового заповіту не виконала. Тому вважає, що посвідчений 18.01.2019 нотаріусом Багацькою О.М. не на своєму робочому місці новий заповіт не відповідав встановленому законодавством України порядку і формі укладення заповіту, як одностороннього договору, які передбачають особливу процедуру його складання, посвідчення та державної реєстрації. Цей правочин вчинявся дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Тому просить визнати нікчемним заповіт, складений ОСОБА_6 на випадок своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчений приватним нотаріусом Багацькою О.М., визнати право власності на все майно після смерті ОСОБА_6 за ОСОБА_5

11.08.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що ОСОБА_6 під час складання заповітів, як першого від 11.11.2014, так і другого 18.01.2019, заповідала своє майно будучи дієздатною особою. На момент складання заповітів все майно, що нею заповідалося, належало саме їй. 14.12.2020 позивачка вже зверталася до суду із позовом до відповідача про визнання недійсним заповіту, складеного 18.01.2019. Рішенням суду від 24.02.2021 ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні позовних вимог, оскільки оспорюваний заповіт був складений належним чином згідно з чинним законодавством та 18.01.2019 посвідчений приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Багацькою О.М. Письмова форма заповіту дотримана, в заповіті зазначено місце та час його складання, заповіт особисто підписаний заповідачем, посвідчений нотаріусом. Посвідчення приватним нотаріусом оспорюваного заповіту підтверджує той факт, що ОСОБА_6 перебувала при здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлювала, що робить, і що це її особисте бажання - скласти заповіт на відповідача. Особу заповідача нотаріусом встановлено, дієздатність перевірено. Заповіт був прочитаний спадкодавцем та власноручно підписаний ним не за місцем проживання заповідача, а в кабінеті нотаріуса. Твердження позивача, що ОСОБА_6 за життя ніколи не зверталася до жодного нотаріуса із заявою про скасування укладеного на випадок смерті заповіту від 11.11.2014 взагалі є необґрунтованим з огляду на положення ст. 1254 ЦК України. Отже заповіт від 18.01.2019 складено ОСОБА_6 , особою, яка мала на це право, і заповіт складено з дотриманням вимог щодо його форми та посвідчення. Тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити, стягнути з позивача витрати на отримання правової допомоги адвоката в сумі 5000 грн.

17.08.2021 від позивачки надійшла відповідь на відзив, в якій позивачка від імені і в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 просить суд захистити речові права останнього, й викладає доводи аналогічні доводам, викладеним в позовні заяві.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали з зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив на позовну заяву підстав та просили задовольнити.

Відповідач та його представники в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, та просили відмовити в їх задоволенні в повному обсязі.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи мається заява про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування, при прийнятті рішення орган опіки та піклування покладається на розсуд суду.

Суд, проаналізував матеріали справи, вислухав пояснення учасників справи, дослідив письмові докази, дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Установлено, що ОСОБА_1 є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_5 та колишньою невісткою ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується матеріалами справи.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на будинок із господарськими спорудами, а також земельну ділянку кадастровий номер :10:005:0039, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , який належав їй на праві приватної власності згідно свідоцтва про право власності від 19.01.2005, зареєстрованого в реєстрі за №1-29, свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.01.2005, зареєстрованого в реєстрі за №1-30, свідоцтва про право на спадщину від 20.08.2013, зареєстрованого за №1582, свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.12.2014 (а.с. 87-91, 93).

Відповідно до заповіту, посвідченого 11.11.2014 приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрованого в реєстрі за №1410, ОСОБА_6 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідає ОСОБА_5 (а.с. 6).

Відповідно до заповіту, посвідченого 18.01.2019 приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Багацькою О.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 20, ОСОБА_6 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все її майно, яке на день смерті буде їй належати, де б воно не знаходилося і на яке вона за законом матиме право, заповідає ОСОБА_3 (а.с. 7).

Після смерті ОСОБА_6 приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Багацькою О.М. заведена спадкова справа №81/2019 за заявами відповідача ОСОБА_3 від 13.06.2019 про прийняття спадщини за заповітом, та позивача ОСОБА_1 в інтересах свого сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про прийняття спадщини за законом, яка також була подана 13.06.2019 (а.с. 70-72).

Листом від 29.11.2019 №625/01-16 приватний нотаріус Охтирського міського нотаріального округу Сумської області Багацька О.М. повідомила ОСОБА_12 про те, що бабуся її сина ОСОБА_5 ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя залишила заповіт (на все майно), посвідчений 18.01.2019 за реєстровим №20, на іншу особу. ОСОБА_5 є спадкоємцем за законом за ст. 1266 ЦК України (за правом представлення) на майно померлої ОСОБА_6 , але ж не звертаючи увагу на те, що він є малолітнім, він за законом не має право на обов`язкову частку у спадщині, так як не є спадкоємцем першої черги на майно померлої ОСОБА_6 (а.с. 8).

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16.06.2020 у справі №583/586/20, визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 20.08.2013, видане ОСОБА_6 приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Сумської області Ковальчук В.М., зареєстроване в реєстрі за №1582 (спадкова справа №30/2013) в частині 1/8 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 1/8 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11-14).

На підставі зазначеного рішення суду за ОСОБА_5 було зареєстровано право власності на 1/8 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.08.2020 №221003034 (а.с. 15).

Згідно свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 15.09.2020, зареєстрованих у реєстрі за №459 та №460, ОСОБА_3 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 успадкував 7/8 частини житлового будинку із господарчими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку за вказаною адресою (а.с. 93-94).

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24.02.2021 у справі №583/4643/20 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_12 до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту ОСОБА_6 , посвідченого 18.01.2019 та зареєстрованого в реєстрі за №20 (а.с. 32-36).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно із положеннями ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною 1 та 2 ст. 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі - Порядок), визначено порядок посвідчення заповіту.

Відповідно до п. 1 Глави 3 зазначеного Порядку, нотаріус посвідчує заповіти фізичних осіб з повною цивільною дієздатністю, у тому числі подружжя, які складені відповідно до вимог статей 1233-1257 ЦК України та особисто подані нотаріусу. Посвідчення заповіту через представників не допускається. У заповіті зазначаються місце і час складення заповіту, дата та місце народження заповідача. Заповіт особисто підписує заповідач. При посвідченні заповіту від заповідача не вимагається подання доказів, які підтверджують його право на майно, що заповідається. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус при посвідченні заповіту зобов`язаний роз`яснити заповідачу зміст статті 1241 ЦК України про право на обов`язкову частку у спадщині та зміст статті 1307 ЦК України щодо нікчемності заповіту на майно, яке є предметом спадкового договору.

Пунктом 6 Глави 3 Порядку, на який посилається позивачка, визначено порядок скасування чи зміни заповіту.

Так нотаріус, завідувач державного нотаріального архіву при одержанні заяви про скасування чи зміну заповіту, а також за наявності нового заповіту, який скасовує чи змінює раніше складений заповіт, роблять про це відмітку на примірнику заповіту, що зберігається у справах нотаріуса, у державному нотаріальному архіві, і відмітку в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій та в алфавітній книзі обліку заповітів. Якщо заповідач подасть примірник заповіту, що є у нього, то напис про зміну чи скасування заповіту робиться і на цьому примірнику, після чого він разом із заявою (коли заповіт скасовується заявою) додається до примірника, що зберігається у справах нотаріуса, у державному нотаріальному архіві. Справжність підпису на заяві про скасування або зміну заповіту має бути нотаріально засвідчена. Заповіт подружжя може бути скасований кожним з подружжя лише за життя обох з подружжя. Нотаріус, якому під час посвідчення заповіту стало відомо про наявність раніше складеного заповіту, повідомляє про вчинену нотаріальну дію державний нотаріальний архів, нотаріуса чи орган місцевого самоврядування, де зберігається примірник раніше посвідченого заповіту.

Відповідно до п. 8 Глави 3 Порядку відомості про заповіти підлягають обов`язковій державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, установленому Положенням про Спадковий реєстр, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07.07.2011 №1810/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 11.07.2011 за № 831/19569.

Заповідачка ОСОБА_6 не була визнана судом недієздатною чи обмежено дієздатною, а тому мала право на складання заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Багацькою О.М. Судом встановлено, що оскаржуваний заповіт було складено з дотриманням визначених положеннями матеріального права вимоги щодо його форми, зареєстрований у встановленому законом порядку, а тому підстави вважати його нікчемним відсутні.

Як вбачається зі змісту заповіту, він складений за місцем здійснення нотаріусом нотаріальної діяльності. Доказів іншого стороною позивача не надано.

Разом з тим, самі по собі посилання позивачки щодо порушення приватним нотаріусом положень п. 6 глави 3 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що регулює порядок скасування чи зміни заповіту, жодним чином не свідчать про нікчемність заповіту та не заперечують наявність волевиявлення заповідачки на розпорядження своєю власністю на випадок смерті.

Суд зазначає, що у цивільному законодавстві нікчемність правочинів передбачена у випадках, встановлених законом, підстав для чого у наведеній ситуації не вбачається. Недійсність заповіту з мотивів розширювального розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується у ч. 1 ст. 1257 ЦК України, матиме наслідком порушення принципу свободи заповіту.

Кваліфікація заповіту як нікчемного з підстав, які не передбачені ч. 1 ст. 1257 ЦК України та нормами глави 85 ЦК України, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту, у зв`язку зі смертю.

Крім того, визнання заповіту нікчемним без встановлених законом підстав позбавляє особу, яка набула у власність майно в порядку спадкування, права мирного володіння своїм майном, визначеного ст. 1 Протоколу першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а в разі якщо особа мала його набути, то правомірного очікування цього.

Призначення ОСОБА_3 спадкоємцем є правом заповідачки ОСОБА_6 , визначеним ч. 1 ст. 1235 ЦК України, волевиявлення заповідачки було вільним і зміст заповіту щодо призначення відповідача спадкоємцем майна відповідало внутрішній волі. В іншому випадку буде необґрунтовано покладено відповідальність за недотримання приватним нотаріусом законодавства, яке регулює порядок його діяльності, на заповідачку та спадкоємця, які не зобов`язані бути обізнаними з нотаріальним процедурним законодавством, що є порушенням принципу поваги до волі заповідача та обов`язковості її виконання, а також неспівмірним втручанням держави у право спадкоємців за заповітом мирно володіти своїм майном.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови в задоволені позовних вимог.

Враховуючи наявність підстав для відмови у задоволенні позову, на користь відповідача підлягають відшкодуванню судові витрати, відповідно до положень глави 8 ЦПК України.

Так положеннями ч. 1, п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною відповідача надані договір про надання правової допомоги від 07.08.2021 з додатком до нього, акт приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 29.09.2021, квитанція до прибуткового касового ордера №1 від 29.09.2021 про оплату 5000 грн.

Таким чином, враховуючи характер спірних правовідносин, ступінь складності справи, необхідний і фактично наданий обсяг правової допомоги, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, а також враховуючи те, що позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», відповідачу належить компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідно до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203, 215, 1233, 1247, 1257 ЦК України, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, ст.ст. 12, 13, 77-81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Компенсувати ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) грн.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Охтирський міськрайонний суд Сумської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 29 грудня 2021 року.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області В.М. Ільченко