КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/6646/13-ц
Провадження № 4-с/488/31/21
УХВАЛА

Іменем України

30.12.2021 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі судді Селіщевої Л.І.,

при секретарі Глубоченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на бездіяльність приватного виконавця Виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича, -

встановив:

Адвокат Могильда Ю.В. в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду із даною скаргою на бездіяльність приватного виконавця Виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О., в обґрунтування якої вказала наступне.

На виконанні у приватного виконавця Куліченко Д.О. перебуває виконавче провадження № 58612345 з примусового виконання судового наказу № 2-н-769/2013, виданого 17.12.2013 р. Корабельним районним судом м. Миколаєва по справі № 488/6646/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь МКП «Миколаївводоканал» заборгованості за комунальні послуги.

В межах цього виконавчого провадження приватний виконавець виніс постанову про накладення арешту на майно боржника, а також вніс відомості про боржника до Єдиного реєстру боржників.

Представник боржника у вказаному виконавчому провадженні зазначає, що ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11.05.2021 р. вищевказаний судовий наказ, за яким було відкрито виконавче провадження, був скасований. За такого, приватний виконавець повинен був закінчити виконавче провадження за п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку зі скасуванням або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Крім цього, на думку заявника, приватний виконавець мав скасувати накладені у виконавчому провадженні арешти та виключити відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників.

Натомість приватний виконавець Куліченко Д.О. 03.04.2020 р. виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Посилаючись на викладене, заявник просила:

-визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця Куліченко Д.О. щодо не закінчення виконавчого провадження № 58612345 та невиконання ним вимог п. 5 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження»;

-зобов`язати приватного виконавця Куліченко Д.О. закінчити виконавче провадження № 58612345, скасувати вжиті у цьому провадженні арешти на майно (кошти) боржника, та виключити відомості про боржника ОСОБА_2 з Єдиного реєстру боржників, а також скасувати усі інші вжиті приватним виконавцем заходи.

В судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися.

Представник скаржника подала заяву про слухання скарги у її відсутність, скаргу підтримала та просила задовольнити.

Представник стягувача МКП «Миколаївводоканал» у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Приватний виконавець Куліченко Д.О. подав свої заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні скарги через її безпідставність та необґрунтованість.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Дослідивши скаргу та зібрані по справі письмові докази, суд прийшов до наступного висновку.

Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України).

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ст. З Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:

1)виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

1') судових наказів;

2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

3) виконавчих написів нотаріусів;

4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;

6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;

8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;

9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Стаття 18 цього ж Закону визначає права та обов`язки державних виконавців, зокрема, зазначає, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду:

а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи;

б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконанні приватного виконавця Куліченко Д.О. перебувало виконавче провадження № 58612345 з примусового виконання судового наказу № 488/6646/13-ц, виданого 27.01.2014 р. Корабельним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 на користь МКП «Миколаївводоканал» заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення у сумі 8 127,94 грн.

Постановою приватного виконавця Куліченко Д.О. від 03.04.2020 р. виконавчий документ був повернений стягувачу на підставі п.2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Дана постанова мотивована тим, що виконавцем вживалися усі можливі заходи щодо розшуку майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, однак вжиті виконавцем заходи виявилися безрезультатними, рухоме та нерухоме майно, а також кошти боржника, на які б було можливо звернути стягнення, відсутні.

Дана постанова приватного виконавця є чинною та не скасованою.

Судовим розглядом встановлено, що після винесення постанови від 03.04.2020 р., ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11.05.2021р. був скасований судовий наказ, на підставі якого було відкрито виконавче провадження № 58612345.

Із наведеного суд робить висновок, що на час винесення приватним виконавцем постанови 03.04.2020 р. про повернення виконавчого документа стягувачу, виконавчий документ був чинним, і у виконавця були відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження за п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» ( у зв`язку зі скасуванням або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню), як того вимагає заявник.

За такого дії приватного виконавця Куліченко Д.О. є правомірними.

Слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Однак приватний виконавець, виходячи із положень Закону України «Про виконавче провадження», позбавлений можливості скасовувати арешти майна (коштів) боржника, вжиті ним у виконавчому провадженні, яке є завершеним.

Щодо вимог заявника про зобов`язання приватного виконавця Куліченко Д.О. виключити відомості про боржника ОСОБА_2 з Єдиного реєстру боржників, то суд також не вбачає підстав для їх задоволення виходячи із наступного.

Реєстр боржників утворено відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та Наказу Міністерства юстиції України від 05.08.2016 №2432/5 «Про затвердження Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження» (далі за текстом Положення).

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону Єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою Системи та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна (п. 13 ч. 2 розділу 1 Положення).

При цьому відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.

За ч. 5 ст. 9 Закону відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 7 ст. 9 Закону відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або постанови, передбаченої частиною четвертою статті 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Більш детально порядок виключення з реєстру боржників та підстави виключення осіб із списку встановлено п. п. 6, 7, 8 розділу 10 Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 2432/5 від 05.08.2016 р.

Зокрема, пунктом 6 розділу 10 Положення визначено, що система виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови:

-про закінчення виконавчого провадження згідно зі статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження»;

-про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1,3, 11 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»;

-про скасування заходів примусового виконання за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів;

-про скасування заходів примусового виконання згідно з частиною четвертою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

В день встановлення факту відсутності заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів виконавець зобов`язаний винести постанову про скасування заходів примусового виконання.

У разі скасування постанови про відкриття виконавчого провадження відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників (п. 7 розділу 10 Положення).

Таким чином, виключення з реєстру боржників можливе лише в обмежених випадках, про які судом зазначено вище, і повернення виконавчого листа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» не є підставою для цього. До того ж, виключення відомостей про ОСОБА_2 із Єдиного реєстру боржників, виходячи із положень Закону України «Про виконавче провадження» та Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, взагалі не відноситься до повноважень приватного виконавця Куліченка Д.О.

Статтею 451 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що оскаржувані заявником дії приватного виконавця були вчинені правомірно та згідно закону, скарга заявника є необґрунтованою та недоведеною, тому суд не вбачає підстав для її задоволення.

Керуючись ст. ст. 447-451 ЦПК України, суд -

Ухвалив:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на бездіяльність приватного виконавця Виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Л.І. Селіщева