Справа № 309/1178/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 грудня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., ГОТРИ Т.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Ужгороді цивільну справу № 309/1178/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду від 1 липня 2021 року, головуюча суддя Волощук О.Я., -

встановив:

13.04.2021 ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 мотивуючи таким.

Сторони з 18.06.2009 перебували в шлюбі, що його було розірвано рішенням Хустського районного суду від 02.12.2015, і мають двох дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Хустського районного суду від 19.09.2017 у справі № 309/1659/17 стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивачки аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі по 900,00 грн на кожну дитину щомісячно.

Позивачка самостійно утримує дітей, повністю опікується ними, тоді як відповідач не виконує належним чином ані своїх батьківських обов`язків, ані аліментних зобов`язань, оскільки сплачує аліменти несвоєчасно, не в повному розмірі та має заборгованість зі сплати аліментів. На час пред`явлення позову заборгованість за аліментами становить 26911,57 грн.

Відповідно до ст. 196 с. 1 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100% заборгованості.

Верховний Суд у постанові від 25.04.2018 у справі № 572/1762/15-ц висловив правову позицію, згідно з якою зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини 1 статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму за весь період заборгованості шляхом додавання показників за кожен місяць.

Згідно доданого до позовної заяви розрахунку за період з 01.09.2017 по 28.02.2021 пеня за прострочення сплати відповідачем аліментів становить 34637,63 грн.

Посилаючись на ці обставини, позивачка ОСОБА_1 просила стягнути на її користь із відповідача ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 34637,63 грн.

Рішенням Хустського районного суду від 01.07.2021 у позові відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із його необґрунтованості та недоведеності, оскільки позивачка не врахувала порядок обчислення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів і не надала належного її розрахунку.

Позивачка ОСОБА_1 рішення суду оскаржила, вважає його ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, на обґрунтування скарги по суті посилається на ті самі обставини, якими мотивувався позов. Просить рішення суду скасувати, позов задовольнити.

У відзиві на апеляцію відповідач ОСОБА_2 вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, зокрема, що позивачка зробила неправильний розрахунок пред`явленої до стягнення неустойки, невірно визначила вихідні дані для розрахунку та не надала доказів на його підтвердження. Тобто, позивачка не виконала свого обов`язку доказування пред`явлених вимог. Крім того, позивачка неправильно застосувала висновок суду касаційної інстанції, на який послалася в заяві, зокрема, не виконала розрахунок із зазначенням щомісячних нарахувань, платежів і несплат за аліментами.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Суд першої інстанції розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позивачем вимог, із наведених ним підстав, на підставі доказів, поданих учасниками справи; апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; апеляційним судом не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ст. 13 ч. 1, ст. 367 ч.ч. 1, 6 ЦПК України).

За приписами ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, 15, 16, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 2 ч. 3 п.п. 2, 4, 5, 11, ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст.ст. 12, 13, 19, ст.ст. 43, 44, 49, 76-82 ЦПК України:

основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; неприпустимість зловживання процесуальними правами;

кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів;

особа діє у цивільних і процесуальних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує обов`язки у межах, наданих їй договором або актами законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки;

сторони в цивільних відносинах є юридично рівними, у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені ч.ч. 2-5 ст. 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом;

сторони на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист;

кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, і зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві;

доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вимоги позову можуть бути задоволені за умов, коли вони ґрунтуються на підставах належно пред`явленого позову, відповідають вимогам закону, договору та є доведеними у належний процесуальний спосіб (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

Встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з 18.06.2009 перебували в шлюбі, що його було розірвано рішенням Хустського районного суду від 02.12.2015 у справі № 309/3149/15-ц, і мають двох дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5-7). Цим же рішенням суду з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 були стягнуті аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі по 700,00 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з 20.08.2015 і до досягнення дітьми повноліття.

Як зазначено в розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, який склав гол. держвиконавець Хустського РВ ДВС Горват Ю.А. за вих. № 55212915, згідно виконавчого листа № 309/1659/17 від 30.10.2017, виданого Хустським районним судом, стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підлягають аліменти в розмірі 900,00 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 8). У цьому розрахунку:

заборгованість за аліментами вказана за період з 29.09.2017 по 28.02.2021 і зафіксована за такі окремі періоди, які пов`язувалися зі здійсненням платежів за аліментами: з 29.09.2017 по 31.09.2017; з 01.09.2017 по 31.08.2018; з 01.09.2018 по 30.11.2018; з 01.12.2018 по 30.06.2019; з 01.07.2019 по 30.11.2019; з 01.12.2019 по 30.06.2020; з 01.07.2020 по 30.11.2020; з 01.12.2020 по 28.02.2021;

у кожному з цих періодів заборгованість визначалася на кінець періоду;

за увесь період підлягали сплаті аліменти в сумі 86632,00 грн, були сплачені аліменти в сумі 59720,43 грн, заборгованість склала різницю між цими сумами (26911,57 грн);

помісячна розбивка нарахувань, сплат, заборгованості в розрахунку відсутня.

На розрахунку заборгованості за аліментами, виконаному держвиконавцем, ґрунтується розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, зроблений позивачкою ОСОБА_1 (а.с. 4). У цьому розрахунку:

заборгованість за аліментами вказана за період з 01.09.2017 по 28.02.2021 і зафіксована за такі окремі періоди, які пов`язувалися зі здійсненням платежів за аліментами:

з 01.09.2017 по 31.08.2018, де визначений щомісячний розмір аліментів 1800,00 грн, сума аліментів, які підлягають стягненню 21600,00 грн, сплачено боржником 13220,43 грн, дата сплати 31.08.2018, сума, на яку нараховується пеня 8499,57 грн, кількість днів прострочення 364, розмір пені, але не більше 100% заборгованості 8499,57 грн (30938,43 грн);

з 01.09.2018 по 30.11.2018, де визначений щомісячний розмір аліментів 1944,00 грн, сума аліментів, які підлягають стягненню 5832,00 грн, сплачено боржником 9000,00 грн, дата сплати 30.11.2018, сума, на яку нараховується пеня 5331,57 грн, кількість днів прострочення 90, розмір пені, але не більше 100% заборгованості 4798,41 грн;

з 01.12.2018 по 30.06.2019, де визначений щомісячний розмір аліментів 2027,00 грн, сума аліментів, які підлягають стягненню 14189,00 грн, сплачено боржником 9000,00 грн, дата сплати 30.06.2019, сума, на яку нараховується пеня 5189,00 грн, кількість днів прострочення 211, розмір пені, але не більше 100% заборгованості 5189,00 грн (10948,79 грн);

з 01.07.2019 по 30.11.2019, де визначений щомісячний розмір аліментів 2118,00 грн, сума аліментів, які підлягають стягненню 10590,00 грн, сплачено боржником 8000,00 грн, дата сплати 30.11.2019, сума, на яку нараховується пеня 2590,00 грн, кількість днів прострочення 152, розмір пені, але не більше 100% заборгованості 2590,00 грн (3936,80 грн);

з 01.12.2019 по 30.06.2020, де визначений щомісячний розмір аліментів 2118,00 грн, сума аліментів, які підлягають стягненню 15526,00 грн, сплачено боржником 7500,00 грн, дата сплати 30.06.2020, сума, на яку нараховується пеня 8026,00 грн, кількість днів прострочення 212, розмір пені, але не більше 100% заборгованості 8026,00 грн (17015,12 грн);

з 01.07.2020 по 30.11.2020, де визначений щомісячний розмір аліментів 2318,00 грн, сума аліментів, які підлягають стягненню 11590,00 грн, сплачено боржником 8000,00 грн, дата сплати 30.11.2020, сума, на яку нараховується пеня 3590,00 грн, кількість днів прострочення 152, розмір пені, але не більше 100% заборгованості 3590,00 грн (5456,80 грн);

з 01.12.2020 по 28.02.2021, де визначений щомісячний розмір аліментів 2395,00 грн, сума аліментів, які підлягають стягненню 7185,00 грн, сплачено боржником 5000,00 грн, дата сплати 28.02.2021, сума, на яку нараховується пеня 2185,00 грн, кількість днів прострочення 89, розмір пені, але не більше 100% заборгованості 1944,65 грн;

разом пені 34637,63 грн;

помісячна розбивка нарахувань, заборгованості в розрахунку відсутня.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог позивачка суду не надавала.

СК України в редакції, яка діє з 08.07.2017, передбачено, що в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості (ст. 196 ч. 1).

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця (ст. 71 ч. 4 Закону України «Про виконавче провадження»).

У постанові від 25.04.2018 у справі № 572/1762/15-ц Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновки, за змістом яких:

правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення;

оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці;

пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення;

отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

У подальшому Велика Палата Верховного Суду частково відступила від правової позиції, висловленої постанові від 25.04.2018 у справі № 572/1762/15-ц, і зазначила у постанові від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц, зокрема, таке:

у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки;

згідно з частиною 1 статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення;

правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо;

аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною;

законодавець установив розмір пені - 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені;

таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені;

розмір пені за місячним платежем розраховується так:

заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток;

тобто формула така:

заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %;

за цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем;

загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем;

у разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання;

у разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %;

строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості;

у разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %;

Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02.11.2016 у справі № 6-1554цс16, від 16.03.2016 у справі № 6-2589цс15, від 03.02.2016 у справі № 6-1477цс15, від 16.03.2016 у справі № 6-300цс16, і вважає, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення;

аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 572/1762/15-ц, проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів.

Таким чином, визначення (розрахунок) неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів передбачає щомісячне врахування та відображення кожного нарахування, кожної заборгованості та кожної сплати в динаміці, врахування часткової сплати заборгованості, обчислення строків нарахування пені щодо конкретних заборгованих щомісячних платежів, а також їх часткової сплати, якщо така мала місце.

Такого розрахунку позивачка суду не надала і в такий спосіб розмір неустойки не визначала, з таких підстав позов не пред`являла, а надані нею документи і розрахунок неустойки не містять необхідних даних щодо бази та періодів нарахування неустойки за прострочення платежів, яке мало місце в конкретні місяці. Є очевидним, що наявні в справі документи і розрахунки як держвиконавця, так і позивачки всупереч установленим вимогам не містять помісячної розбивки з відповідними параметрами нарахувань, тоді як зафіксовані в них періоди прострочення платежів є тривалими. Відсутність такого належного розрахунку неустойки вже сама по собі виключає необхідність спростування з відповідних підстав наданого розрахунку.

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_2 вказував на ці обставини, зазначав, що помісячний розрахунок заборгованості за аліментами та неустойки відсутній, що унеможливлює встановлення реального розміру неустойки в розрізі, зокрема, впливу на її обрахунок за конкретними сумами, строками платежів, які вносилися платником аліментів (а.с. 22-24). Таку саму позицію відповідач підтримав і у відзиві на апеляційну скаргу позивачки.

Позивачка ОСОБА_1 користувалася правовою допомогою адвоката Габор Я.І., яка після надходження відзиву відповідача на позов просила 03.06.2021 відкласти розгляд справи у зв`язку з необхідністю ознайомлення з документом (а.с. 27). Це клопотання було задоволене (а.с. 28). У подальшому представник ОСОБА_4 подала суду заяву від 01.07.2021 про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника (а.с. 30). У судовому засіданні 01.07.2021 суд першої інстанції розглянув справу та ухвалив рішення за відсутності обох сторін, на підставі наявних доказів і документів (а.с. 31-35).

Діючи на захист своїх законних прав та інтересів отримувач аліментів управі за наявності для того підстав вимагати й стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів відповідно до ст. 196 ч. 1 СК України та інших норм законодавства. Право отримувача аліментів на пред`явлення відповідних вимог не заперечується як таке, що, однак, не звільняє від обов`язку пред`явити позов із належних підстав, обґрунтувати та довести його належним процесуальним порядком. Лише в такому разі можуть мати місце законні підстави для задоволення відповідних вимог.

Предметом доказування в справі (ст. 77 ч. 2 ЦПК країни) є власне сам факт виникнення відповідної заборгованості з вини платника аліментів і, як наслідок, виникнення в отримувача аліментів права на пред`явлення відповідної вимоги, та відповідні параметри для нарахування відповідно до закону неустойки за прострочення сплати аліментів: база нарахування, період нарахування, помісячна розбивка нарахувань, платежів, заборгованості, результат обрахунку неустойки (пені), вина платника аліментів у заборгованості. Тобто, предметом доказування є підстави позову та обставини, якими позивач обґрунтовує необхідність стягнення неустойки.

Окрім наведених вище, ЦПК України встановлює загальні правила, відповідно до яких:

збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 13 ч. 2);

учасники справи мають право подавати докази, заяви та клопотання суду (ст. 43 ч. 1 п.п. 2, 3);

учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення (ст. 43 ч. 2 п.п. 2, 4, 5);

докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ст. 81 ч. 5);

сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду;

позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви;

якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу;

у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів;

докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ст. 83 ч.ч. 1, 2, 4, 5, 8);

учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом; таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу; якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї (ст. 84 ч. 1).

Позивачка ОСОБА_5 та її представник адвокат Габор Я.І. на свій розсуд розпорядилися своїми процесуальними правами та виконали процесуальні обов`язки щодо обґрунтування позову та надання суду доказів, які випливають із вказаних вище положень закону та з норм, зокрема, ст. 175 ч. 3 п.п. 5, 8, ст. 177 ч. 5 ЦПК України, у тих межах, які вважали необхідними. Позивачка не надала належного розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати відповідачем аліментів і доказів щодо цього, під час розгляду справи судом першої інстанції сторона позивача не вказувала на неможливість із певних об`єктивних причин подати суду докази, не заявляла клопотань про їх витребування. Власне позивачка не надала суду відповідного розрахунку і доказів враховуючи й ті правові підстави, з яких пред`явила позов посилаючись на певну правову позицію суду касаційної інстанції. Натомість із позиції сторони позивача в справі випливає, що сторона вважає достатніми наявні в справі докази для задоволення позову.

Сторона, яка не реалізує наявні в неї процесуальні права або розпоряджається ними неналежним чином, не може мати жодних пов`язаних із цим матеріально- чи процесуально-правових переваг перед учасниками процесу, які діють у ньому належним чином. Суд першої інстанції не мав підстав збирати докази в цій справі, не має підстав для цього й апеляційний суд.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції не мав передбачених законом підстав для задоволення необґрунтованого та недоведеного позову і правильно відмовив у ньому. Суд правильно застосував норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини, та правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц. Доводи апеляції не спростовують правильності по суті та законності рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не має підстав для задоволення апеляції зі скасуванням рішення суду та задоволенням позову.

Відтак, на підставі ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу позивачки слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хустського районного суду від 1 липня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, який є днем складення повного судового рішення, але протягом тридцяти днів може бути оскаржена до Верховного Суду.

Судді