Справа № 461/9970/21
Провадження № 4-с/461/51/21
22.12.2021 року м. Львів
Галицький районний суд м. Львова у складі:
головуючого судді Зубачик Н.Б.,
секретаря судових засідань Гель І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові справу за скаргою представника Акціонерного товариства ''Ідея Банк'' Зільника В.М. на дії головного державного виконавця Кагарлицького відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Качанюк Ольги Володимирівни
Представник заявника в судове засідання не з`явився, однак про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку електронного листа.
Заінтересовані особи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали скарги, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст. 3 ч. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 ст.447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Судом встановлено, що 10.11.2021 року Галицьким районним судом м. Львова видано виконавчий лист на підставі рішення Галицького районного суду м. Львова від 24.06.2021 року в цивільній справі № 461/618/21 за позовом ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , законним представником якого є ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Васильківської районної державної нотаріальної контори Київської області про стягнення заборгованості за кредитним договором /а.с.9/.
18.11.2021 року державним виконавцем Кагарлицького відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Качанюк Ольгою Володимирівною винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. В повідомленні зазначено, що підставою повернення виконавчого документа є те, що боржником визначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є неповнолітньої особою, що унеможливлює виконання рішення суду, а тому керуючись п.6 ч.4 с.4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається без прийняття до виконання.
Пунктом 6 ч. 4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі по тексту - Закон) у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.
Отже, державний виконавець, отримавши виконавчий документ та вирішуючи питання про відкриття виконавчого провадження, перевіряє, зокрема, його відповідність вимогам статті 4 Закону і у разі відсутності будь-якої із цих вимог може повернути виконавчий лист стягувачу.
Проте в даному випадку дії державного виконавця не відповідали вимогам закону і він не мав підстав винести постанову про повернення виконавчого листа стягувачу.
Пунктом 9 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено одну із основних засад судочинства обов`язковість рішень суду, виконання будь-якого рішення є невід`ємною частиною правосуддя.
У силу статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положення статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Аналізуючи положення Закону України «Про виконавче провадження», можна дійти висновку, що стадія примусового виконання судового рішення є невід`ємною частиною відновлення прав особи із застосуванням судової процедури, відповідно до якої стягувач має сподіватись на фактичну реалізацію своїх прав згідно із юридично закріпленим змістом впродовж чітко регламентованого строку.
Судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання на всій території України (ч.5ст.124 Конституції України,ст.18 ЦПК України). Примусове виконання судового рішення покладено на державну виконавчу службу і здійснюється відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження».
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону, сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення (абз. 2 ч. 2 ст. 15 Закону). Частинами 1, 2 ст. 16 Закону передбачено, сторони можуть реалізувати свої права і обов`язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників. Діти та особи, визнані судом недієздатними, реалізують свої права та виконують обов`язки, пов`язані з виконавчим провадженням, відповідно до вимог закону через своїх законних представників.Відтак, Законом України «Про виконавче провадження» передбачено можливість виконувати рішення суду дитиною, в тому числі через представника.
Тому той факт, що боржником визначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є неповнолітньої особою, не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання.
Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Державний виконавець в судове засідання не прибув, письмових пояснень чи заперечень до суду не надав та не представив суду жодних доказів на спростування вимог скарги.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що повідомлення державного виконавця Кагарлицького відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Качанюк Ольги Володимирівни від 18.11.2021 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання не відповідає нормам чинного законодавства, а тому скаргу необхідно задоволити.
Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 8-13, 76-82, 258-260, 352, 354, 355, 447-453 ЦПК України, суд-
Скаргу представника Акціонерного товариства ''Ідея Банк'' Зільника В.М. на дії головного державного виконавця Кагарлицького відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Качанюк Ольги Володимирівни - задоволити.
Скасувати повідомлення державного виконавця державного виконавця Кагарлицького відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Качанюк Ольги Володимирівни про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 18.11.2021 року.
Зобов`язати державного виконавця Кагарлицького відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Качанюк Ольгу Володимирівну прийняти до примусового виконання виконавчий лист по справі №461/618/21, виданий Галицьким районним судом м. Львова від 10.11.2021 року.
Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів,з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвали, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник: Акціонерне товариство «Ідея Банк», адреса: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11, .

Заінтересована особа: головний державний виконавець Кагарлицького відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Качанюк Ольга Володимирівна, адреса: 09200, Київська область, село Кагарлик, вул. Кооперативна, 19.

Заінтересована особа: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Суддя Зубачик Н.Б.