Провадження № 2/522/7665/21
22 грудня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Свяченої Ю.Б.,
при секретарі судового засідання Шеян І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -
Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 в якому просить стягнути з останнього на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 628360,00 грн., а також вирішити питання розподілу судових витрат.
Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що 07 березня 2020 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики у вигляді боргової розписки, за умовами якої відповідач ОСОБА_2 отримав в борг від ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 23 000 тис. дол. США та зобов`язався повернути її позикодавцю через 6 місяців з моменту її укладення, тобто до 07 серпня 2020 року. Позивач свої зобов`язання по договору виконав в повній мірі, однак відповідач свої зобов`язання за Договором позики не виконав та постійно ухиляється від їх фактичного виконання, на підставі чого, позивач, з метою захисту свого порушеного права звернувся до суду.
Ухвалою суду від 26 серпня 2021 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 08 листопада 2021 року.
У судове засідання 08 листопада 2021 року з`явився представник позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився. Розгляд справи відкладено на 25 листопада 2021 року.
У судове засідання 25 листопада 2021 року учасники процесу не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Розгляд справи відкладено на 22 грудня 2021 року.
У судове засідання 22 грудня 2021 року сторони не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі сторони позивача, позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Згідно до п.п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою.

Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, у зв`язку з повторною неявкою відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку.

Судом встановлено, що 07 березня 2020 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики у вигляді боргової розписки, за умовами якої відповідач ОСОБА_2 отримав в борг від ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 23 000 (двадцять три) тис. дол. США та зобов`язався повернути її позикодавцю через 6 місяців з моменту її укладення, тобто до 07 серпня 2020 року.

При цьому позивач свої зобов`язання за договором виконав в повній мірі, однак відповідач умови договору грубо порушує, зобов`язання не виконує, постійно ухиляється від їх фактичного виконання.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові)грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики)або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш яку десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,-незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 1ст. 1049ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

В постанові КЦС ВС від 04 березня 2020 року в справі за № 632/2209/16, зокрема, міститься посилання на правову позицію, наведену у постанові ВСУ від 11 листопада 2015 (в справі за N 6-1967цс15) згідно якої розписка являється документом, виданим боржником (позичальником) кредитору (позикодавцю) за договором позики, що підтверджує і його укладання, й умови такого договору та факт отримання певної суми грошових коштів у борг.

Така позиція міститься в інших постановах ВС від 10 грудня 2018 року (справа N 319/1669/16); від 08 липня 2019 р. (справа N 524/4946/16), від 12 вересня 2019 року (справа N 604/1038/16).

Оскільки судом встановлено, що зміст наявної в матеріалах справи розписки підтверджує укладення договору позики між сторонами, оскільки у ній наявне відображення факту позики грошових коштів у борг, та зазначено порядок повернення цих коштів.

В постанові КЦС ВС від 08 жовтня 2020 року (справа N 194/1126/18) міститься посилання на правову позицію ВП ВС від 16 січня 2019 року в справі за N 464/3790/16-ц, в якій зазначено, що договір позики за своїм змістом (правовими ознаками) являється реальним та одностороннім правочином (оскільки при укладення такого договору лише в позичальника виникає обов`язок здійснити дію повернути позичені кошти, а позикодавець автоматично стає кредитором, оскільки набуває тільки право вимоги на повернення цих коштів після настання погодженого строку, при цьому може бути безоплатним або оплатним, оскільки на підтвердження його укладання позичальником може бути надана розписка, яка є не лише доказом укладення самого договору, а також і підтверджує факт передання позикодавцем грошової суми та отримання її позичальником. При дослідженні суди повинні вивчати зміст боргових розписок та/або договорів позики, та встановлювати сутність такого договору, і надавати оцінку усім наявним в справах доказам. Суди попередніх інстанцій встановили, що позичальник не виконав умов укладеного із позикодавцем умов договору позики, оформленого розпискою, факт власноручного підписання якої та отримання спірної суми коштів позикодавець підтвердив у позовній заяві та наданими до неї доказами.

В справі за N 194/1126/18 судами попередніх інстанцій було встановлено, що в розписці, яка наявна в матеріалах справи не міститься відомостей про передачу коштів позикодавцем та отримання їх позичальником у зв`язку із цим було відмовлено в задоволенні позову.

В постанові КЦС ВС від 30 січня 2019 року (у справі за N 751/1000/16-ц) суд звернув увагу, на той факт у позикодавця залишився оригінал розписки позичальника, що згідно норм ЦК України свідчить, що зобов`язання є невиконаним.

Оскільки при прийнятті кредитором виконаного зобов`язання він повинен видати боржнику відповідну розписку про прийняття виконання цього зобов`язання, і повернути боржнику його розписку, а наявність у боржника повернутої йому розписки (боргового документа) є підтвердженням виконаного ним грошового зобов`язання. А у разі неможливості повернути таку розписку боржника він повинен це вказати у своїй розписці про прийняття виконання зобов`язання.

Тобто, факт наявності в позикодавця (кредитора) оригіналу розписки боржника (боргового документу) є свідченням того, що грошове (боргове) зобов`язання є не виконаним.

Щодо передачі грошових коштів від позивача до відповідача, то цей факт встановлено судом та підтверджено поясненнями позивача та не заперечено відповідачем.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1)договори та інші правочини; 2)створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3)завдання майнової (матеріальної)та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора)певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо)або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання),а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11цього Кодексу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд вважає, що у зв`язку з невиконанням взятих на себе відповідачем зобов`язань, з ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 позичені кошти в розмірі 628360,00 грн. (еквівалент 23000 доларів США по курсу НБУ станом на день звернення до суду).

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках.

Відповідно до змісту ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що за подання даного позову позивач поніс витрати по сплаті судового збору в розмірі 6283,60 грн, які підлягають стягнення з відповідача.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 137,141, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики від 07 березня 2020 року в сумі 628 360, 00 (шістсот двадцять вісім тис. триста шістдесят) грн. та судові витрати у вигляді судового збору в сумі 6283,60 (шість тис. двісті вісімдесят три) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його отримання.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя Свячена Ю.Б.

22.12.2021