Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1851/21
Провадження № 2/553/938/2021
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2021 року м. Полтава

Ленінський районний суд м.Полтави в складі головуючого судді Високих М.С., з участю секретаря судового засідання Лунич Ю.Г.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за цивільним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача та стягнення безпідставно отриманих коштів,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із згаданим позовом, в якому прохає стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» безпідставно отримані кошти у розмірі 16032,96 грн та понесені судові витрати.

Провадження у справі відкрито за ухвалою суду від 20.07.2021, розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.

Після відкриття провадження у справі ухвалою від 19.11.2021 позовну заяву було залишено без руху, та відповідно до ч.11 ст.187 ЦПК України позивачу було надано п`ятиденний строк з дня вручення копії ухвали для усунення зазначених в ній недоліків.

Отримавши копію ухвали 24.11.2021, позивачем 01.12.2021 було подано до суду клопотання-заяву про усунення недоліків, в якому ОСОБА_1 вважав за необхідне усунути недоліки шляхом обґрунтування наявності порушення прав споживачів й відповідно наявності підстав для звільнення від сплати судового збору, що стало підставою для залишення позову без руху.

Будучи належно повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, сторони в судове засідання не прибули.

У відповідності до ч.12 ст.187 ЦПК України, якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків.

Між тим, позовна заява залишається без розгляду, якщо після відкриття провадження у справі позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом (ч.13 ст.187 ЦПК України).

Вирішуючи питання щодо виконання позивачем ухвали суду про усунення недоліків позовної заяви, суд зазначає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. При цьому, ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням або невчиненням таких процесуальних дій покладений на сторону.

Отже, вільно здійснюючи процесуальні права та обираючи спосіб захисту кожен учасник справи має передбачати наслідки вчинення ним певних процесуальних дій або процесуальної бездіяльності.

У відповідності до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Зміст зазначених у ст.4 ЦПК України підстав для захисту відображений у відповідних нормах статтей, що регулюють ту чи іншу категорію правовідносин. Порушення цивільних прав має проявлятись в активних діях відповідача, невизнання цивільного права, у свою чергу, полягає в пасивному запереченні наявності у особи суб`єктивного цивільного права, зокрема, на майно, на право користування майном, на спадкування, на частину в загальному майні, яке безпосередньо не спричиняє шкоду суб`єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб`єктивного права, оспорювання суб`єктивного цивільного права відображає такий стан правовідносин, коли суб`єктивне цивільне право заперечується в юрисдикційному органі.

Разом із тим, ЄСПЛ зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом першим статтею 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини»).

Обмеженням права на доступ до суду, в даному випадку є додержання процесуальної форми і змісту пред`явленої до суду заяви, тобто додержання умов прийнятності, що забезпечує право на звернення до суду та порушення судом провадження у справі.

Згідно з ухвалою суду від 19.11.2021 позивачу необхідно було сплатити судовий збір за вимогу майнового характеру.

Отримавши копію ухвали суду, у встановлений судом строк позивачем не було подано до суду документу, що підтверджує сплату судового збору, натомість подано клопотання з обґрунтуванням наявності підстав для звільнення від його сплати з посиланням на положення Закону України «Про захист прав споживачів».

При цьому суд вказує, що позивач прохає стягнути з відповідача безпідставно отримані / набуті кошти у розмірі 16032,96 грн, які були неправомірно списані банком в рахунок погашення заборгованості.

Згідно із ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Отже, позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду для дотримання вимог ст. 175 ЦПК України, зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено (ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів»), тим самим навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Пунктом 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

У зв`язку з цим, застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до даних правовідносин, можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови, процедури виконання договору, та інше, тобто ті, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають інші правовідносини, які регулюються відповідними Законами (Цивільний кодекс України, Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Тобто, права особи як споживача охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин, тому до спорів щодо виконання цього договору Закон України «Про захист прав споживачів» не може застосовуватись.

При цьому, посилаючись у клопотанні на правовідносини, які виникають за договором споживчого кредиту, позивачем не доведено, що у даному випадку грошові кошти надавались на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, тобто є споживчим кредитом.

Враховуючи, що отримавши копію ухвали про залишення позову без руху, станом на 29.12.2021 вимоги ухвали позивачем виконані не були, виявлені недоліки позову не усунені, суд приходить до висновку про залишення позову без розгляду відповідно до ч.13 ст.187 ЦПК України.

Водночас, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Керуючись ст.ст.187, 257 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача та стягнення безпідставно отриманих коштів залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачу, що після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, він має право звернутися до суду повторно.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Суддя М.С. Високих