ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3115/21 Справа № 185/6708/20 Суддя у 1-й інстанції - Головін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

розглянула в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал",

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2020 року

по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2020 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2020 року задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за Кредитним договором №0103/058331-ZP від 04.04.2012 року - відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ Вердикт Капіталл просить рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2020 року скасуватита ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу ТОВ Вердикт Капіталл на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2020 року просить залишити апеляційну скаргу ТОВ Вердикт Капіталл без задоволення, а рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2020 рокузалишити без змін, оскільки вважає рішення суду першої інстанції законним, обгрунтованим та справедливим.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч.5 ст.272 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що до позовної заяви позивачем додані копії Договору банківського поточного (карткового) рахунку №0103/058331-ZP від 04 квітня 2012 року та Анкета №87 Клієнта про приєднання до Правил надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в ПАТ «Укрсоцбанк» від 04 квітня 2012 року.

Відповідно до п.ІІ, Договору банківського поточного (карткового) рахунку №0103/058331-ZP від 04 квітня 2012 року: «Все інше, що не передбачене цим Договором, визначено в Попередній інформації про умови кредитування фізичних осіб за кредитною лінією на картковому рахунку, Умовах відкриття та здійснення операцій за банківськими поточними (картковими) рахунками, Умовах відкриття та обслуговування банківських вкладних (депозитних) рахунків та Умовах встановлення кредитної лінії за поточними (картковими) рахунками (що є публічною пропозицією (офертою), та розміщені на сайті Банку www.unicredit.com.ua і разом із цією Заявою (акцептом) складають договір.

28.01.2019 року між Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВЕСТА» було укладено Договір факторингу №2019-1УСБ/ВЕСТА (далі Договір факторингу), відповідно до п.2.1. якого: «В порядку та на умовах, визначених цим Договором, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступає Фактору, а Фактор набуває належне Клієнтові Право Вимоги до Боржників (які надалі, в залежності від контексту, іменуються «Боржники» або «Боржник») за договорами (надалі іменуються «Основні договори» або «Основний договір», в залежності від контексту), перелік яких міститься в Додатку № 1-1 до Договору, що додається до даного Договору на паперовому носії. Сторони погодили, що до Фактора переходять всі права, які належать Клієнту за Основними договорами, на умовах передбачених Основними договорами, за виключенням права нарахування відсотків, комісій, неустойки що передбачені умовами Основних договорів».

29.01.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВЕСТА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги №29-01/19/1, відповідно до п.2.1. якого: «В порядку та на умовах, визначених цим Договором, Первісний Кредитор відступає Новому Кредитору належне йому Право Вимоги до Боржників, а Новий Кредитор зобов`язується прийняти Право Вимоги до Боржників (які надалі, в залежності від контексту, іменуються «Боржники» або «Боржник») за договорами (надалі іменуються «Основні договори» або «Основний договір», в залежності від контексту), перелік яких міститься в Додатку № 1-1 до Договору, що додається до даного Договору на паперовому носії, та сплатити за нього Ціну Права Вимоги. Сторони погодили, що до Нового Кредитора переходять всі права, які належать Первісному Кредитору за Основними договорами, на умовах передбачених Основними договорами, за виключенням права нарахування відсотків, комісій, неустойки що передбачені умовами Основних договорів».

Відповідно до витягу з Додатку № 1-2 до Договору відступлення прав вимоги №29-01/19/1 від 29.01.2019 року, під порядковим номером 12227 значиться ОСОБА_1 , номер кредитного договору 0103/058331-ZP, дата 06.09.2011 р.

Згідно копії Договору факторингу №2019-1УСБ/ВЕСТА, неможливо встановити за якими конкретно кредитними договорами передано права грошової вимоги ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА». Також немає можливості визначити, чи має фактор право наступного відступлення прав вимоги за кредитними договорами, переданими йому за договором факторингу.

Відповідно до п. 2.3. Договору факторингу: «Право Вимоги вважається відступленим Фактору з дати оплати Фактором Ціни Прав Вимоги відповідно до п. 4.2. цього Договору. В дату здійснення оплати Фактором Ціни Прав Вимоги відповідно до п. 4.2. цього Договору Сторони підписують Акт приймання-передачі Реєстру Боржників, за формою встановленою в Додатку № 2 до цього Договору.

Аналогічні умови передбачені п. 2.3. Договору відступлення прав вимоги №29-01/19/1.

Акти приймання-передачі Реєстру Боржників як від ПАТ «Укрсоцбанк» до ТОВ «ФК «ВЕСТА», так і від ТОВ «ФК «ВЕСТА» до ТОВ «Вердикт Капітал» позивачем суду не надані.

Відповідно до статті 634ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131кс19), зауважує, що неможливо застосовувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (29.06.2006) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (16.10.2019), тобто кредитор міг додати до позовної заяви додати Витяг з «Тарифів Банку» та Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Оскільки, надані Позивачем докази мають мінливий характер, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позивачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, передбачені банком на сайті Умови відкриття та здійснення операцій за банківськими поточними (картковими) рахунками, Умови відкриття та обслуговування банківських вкладних (депозитних) рахунків та в Умови встановлення кредитної лінії за поточними (картковими) рахунками (що є публічною пропозицією (офертою), не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із позивачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно зі ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ст.1083 ЦК України, наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлене договором факторингу. Якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень глави 73 ЦК України.

За ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При цьому, у ст. 81 ЦПК України зазначається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у позовних вимогах ТОВ Вердикт Капітал суд першої інстанції дійшов правильного висновку, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів щодо наявності або відсутності заборгованості відповідача.

Доводи апеляційної скарги, що на підтвердження факту заборгованості відповідача та відсутпленння права вимоги ТОВ Вердикт Капітал надало повні копії Договору факторингу 2019-1УСБ/ВЕСТА, Договору про відступлення права вимоги №29-01/19/1 та Витягу з Договору про відступлення права вимоги №29-01/19/1 з урахуванням знеособлення інших боржників, які не є учасниками справи, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, не містять інформації про нарахування саме такої суми, її складових, даних про внесення відповідачем платежів та строку розрахунку заборгованості, а фактично є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може бути доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача.

Доводи апеляційної скарги щодо права апелянта на стягнення заборгованості за кредитним договором, що за період користування кредитними коштами, Позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте заборгованість Позичальника за Кредитним договором в повному обсязі не погашена, колегія судді не приймає до уваги, оскільки доказами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно норм ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Проте, ТОВ «Вердикт Капітал» не надало суду первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та інше), зазначивши в тексті позовної заяви, що: «ТОВ «Вердикт Капітал» додало всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і надання суду інших доказів є неможливим в зв`язку з їх відсутністю», тому немає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку, є правильними.

Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, є обов`язком позивача, який не довів суду належними та допустимими доказами її розмір.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги, що у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3% річних від простроченої суми відповідно до ч.2 ст.625ЦК України спростовуються наданими позивачем договорами, а саме відсутність у позивача права нарахування відсотків за користування кредитом, комісій, неустойки вбачається з умов п.п.2.1 Договору факторингу №2019-1УСБ/ВЕСТА від 28.01.2019 року та Договору відступлення прав вимоги №29-01/19/1 від 29.01.2019 року. До позивача не перейшло право нарахування відсотків та пені, як виду неустойки, згідно з умовами кредитного (основного) договору. У зв`язку з чи, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за нарахованими відсотками згідно Кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) в сумі 6 536,43 грн., а також пені в сумі 1 388,17 грн. не підлягають задоволенню.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) та від 04 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18) зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України.

Доводи апелянта , що Позичальником прострочено грошове зобов`язання з повернення Кредитних коштів отриманих на підставі Кредитного договору №0103/058331-ZP від 04.04.2012 року, у Позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних витрат та 3% річних, колегія суддів наступне, що відповідно до наданих позивачем розрахунків заборгованості, зокрема інфляційних втрат та 3% річних, останнім здійснено розрахунок заборгованості виходячи з суми заборгованості за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 6 968,74 грн., однак не доведено факту наявності заборгованості відповідача за кредитним договором саме в такому розмірі, про який зазначається вище.

Отже, апелянтом не доведено належними та допустимими доказами існування заборгованості за кредитним договором, а також наявність у апелянта прав кредитора за кредитним договором, позовні вимоги щодо стягнення кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов Кредитного договору, інфляційних втрат та 3 % річних

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова