ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6076/21 Справа № 211/4544/18 Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання Кислиця І.В.,

сторони справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_6 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 березня 2021 року, ухваленого суддею Сарат Н.О.. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст рішення суду складено 16 квітня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Довгинцівської районної у місті ради про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном шляхом виселення, зняття з реєстрації місця проживання осіб та вселення.

В мотивування заявлених позовних вимог зазначила, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 16 вересня 1992 року, посвідченого Четвертою Криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 1:5375, а також зареєстрованого КП ДОР «Криворізьке БТІ» в реєстровій книзі №214, належить будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . У даному житловому будинку, позивач ОСОБА_1 , у період з вересня 1992 року по 28.05.2015 року, в тому числі з лютого 2000 року по 12 лютого 2014 року проживала та була зареєстрована в даному будинку разом зі своїм чоловіком ОСОБА_7 .

В 2012 році в зазначений будинок за згодою позивача вселилась та проживає на теперішній час донька від попереднього шлюбу - ОСОБА_8 , разом зі своїм чоловіком - ОСОБА_3 , 1973 р.н. та їх дітьми і онуками позивача - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (донька від першого шлюбу), при цьому зареєстровані в даному будинку ОСОБА_2 і ОСОБА_4 . З квітня 2018 року онука ОСОБА_9 разом із її донькою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з дозвілу позивача зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 зареєстрований за місцем проживання його матері в с. Лозуватка.

Позивач ОСОБА_1 , з 2012 року разом зі своїм чоловіком - ОСОБА_7 , за сімейними обставинами переїхали до домоволодіння, належного на праві приватної власності донці позивача - ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_3 , де зареєстрували чоловіка - ОСОБА_7 . Незважаючи на те, що позивачка залишалась зареєстрованою за попередньою адресою по АДРЕСА_1 , однак, фактично проживала з чоловіком за адресою АДРЕСА_3 до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 .

28.05.2015 року позивач знялась з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєструвала в той же день своє місце проживання у житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в якому позивач ОСОБА_1 , проживала разом із своїм наступним чоловіком ОСОБА_11 , де і проживає по теперішній час. Після смерті чоловіка - ОСОБА_11 позивач прийняла спадщину та 16 травня 2017 року домоволодіння по АДРЕСА_2 оформила на своє ім`я, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом.

Вказаний житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , не має зручностей для проживання у ньому: ванної кімнати, туалету, не обладнаний будинок водопостачанням, через що позивач ОСОБА_1 , змушена страждати та терпіти великі незручності. Відповідачі по справі обіцяли обладнати її житло вище вказаними обладнаннями для зручного проживання в будинку, однак, свого слова не стримали.

Позивач ОСОБА_1 , бажає вселитись до належного їй на праві власності житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , однак відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні її власністю, змінивши замки на вхідних дверях хвіртки та в будинку.

У зв`язку з тим, що усі правовстановлюючі документи на житловий будинок знаходяться у відповідачів, позивач ОСОБА_1 , звернулась до Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори та отримала дублікат зазначеного договору купівлі- продажу житлового будинку від 16 вересня 1992 року.

При зверненні до державного реєстратора виконавчого комітету Криворізької міської ради із заявою про проведення державної реєстрації її права власності на житловий будинок з господарчими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі отриманого дублікату договору купівлі-продажу від 16 вересня 1992 року, державним реєстратором прав на нерухоме майно виконавчого комітету Криворізької міської ради Вербовською К.В. було винесено рішення № 42312155 від 31 липня 2018 року про зупинення розгляду її заяви, у зв`язку з відсутністю технічного паспорту на житловий будинок, без якого неможливо провести державну реєстрацію.

08 лютого 2021 року позивач звернулась до суду з уточненою позовною заявою, в якій зазначила про те, що після укладення шлюбу відповідач ОСОБА_5 разом із своїм чоловіком - ОСОБА_12 , новонародженим сином - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , донькою - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у спірному будинку АДРЕСА_1 не проживає, у зв`язку з чим просила,суд виключити відповідача ОСОБА_5 з числа відповідачів та усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 , права користування та розпоряджання її майном, а саме: житловим будинком з господарчими будівлями, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 . шляхом виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , із зазначеного житлового будинку, із зняттям з реєстрації ОСОБА_2 , та ОСОБА_4 , їх місця проживання за зазначеною адресою та вселення ОСОБА_1 , у належний їй на праві власності житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та Стягнути солідарно з відповідачів сплачений судовий збір у розмірі 2 1 14,40 гривень 40 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5 000 гривень.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 березня 2021 року позов ОСОБА_1 , задоволено.

Усунуто перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , права користування та розпоряджання майном, а саме: житловим будинком з господарчими будівлями, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_3 , 1973 року народження, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , із зазначеного житлового будинку, із зняттям з реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , їх місця проживання за зазначеною адресою та вселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , у належний їй ОСОБА_1 на праві власності житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_3 , 1973 року народження, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , понесені нею судові витрати в сумі 7 114 гривень 40 копійок, до яких входять: -судовий збір у розмірі 2 114 гривень 40 копійок; витрати па професійну правничу допомогу у сумі 5 000 гривень 00 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального законодавства, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що вона являється дочкою ОСОБА_1 , та була вселена у спірний будинок, як член сім`ї позивача. Дійсність наміру надати мені та іншим відповідачам для проживання та вселення житловий будинок, що знаходиться за адресо.: АДРЕСА_2 , не підтверджений жодним належним доказом.

Судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення іншої справи № 211/5344/19 за позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на житловий будинок.

Крім того, в провадженні Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу знаходиться цивільна справа № 211/7566/20 про визнання позивача ОСОБА_1 обмежено недієздатною та встановлення над нею піклування.

У апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_6 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила суд скасувати рішення суду та ухвали нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

В мотивування доводів апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідачка разом зі своїм чоловіком та дітьми , протягом останніх років проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою квартального комітету, а тому судом першої інстанції безпідставно вирішено питання про виключення її із числа відповідачів.

Ухвалюючи рішення про виключення відповідача із числа осіб-відповідачів по справі, судом першої інстанції в порушення вимог ст..ст. 76-89 ЦПК України проігноровано відсутність доказів проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1 .

В порушення вимог норм процесуального права, ухвала про виключення відповідача ОСОБА_6 із числа осіб-відповідачів по справі судом постановлена не була.

Крім того, в провадженні Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу знаходиться цивільна справа № 211/7283/20 за позовом ОСОБА_1 про зняття ОСОБА_6 та її малолітніх дітей за місцем їх реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

Заслухавши суддю-доповідача, відповідачів ОСОБА_5 ОСОБА_2 , представника відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_5 - адвокат Голівер П.В., які кожен окремо підтримали доводи своєї апеляційної скарги та просили її задовольнити, відповідачів ОСОБА_3 ОСОБА_4 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, позивачку ОСОБА_1 та її представника адвоката Васильченко Н.Г. , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги просили рішення суду залишити без змін, представника Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради - Березуцьку Н.І., яка покладась на розсуд суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг, за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлЯгає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 16 вересня 1992 року, посвідченого Четвертою Криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 1:5375, а також зареєстрованого КП ДОР «Криворізьке БТІ» в реєстровій книзі №214, сторінка 97, запис 48597, належить житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . (а. с. 10 -11).

На підставі протокола засідання комісії по обміну жилою площею № 39 від 30.09.1989 року ОСОБА_14 видано ордер на житлове приміщення № 028181 на сім`ю із чотирьох чоловік яка складаєтьсяз: ОСОБА_15 син, ОСОБА_16 -син, ОСОБА_17 донька, в порядку обміну надано квартиру АДРЕСА_4 (а.с. 135)

На письмове звернення ОСОБА_2 надано відповідь № ІІІ-334-П/116 від 25.04.2019 року за підписом голови Саксаганської районної у міситі ради В Беззубченка, в якому зазначено, що на теперішній час виконком районної у місті ради не є володільцем інформації про те, з ким із зареєстрованих громадн станом на 1992 рік було укладено договір найма житла за адресою: АДРЕСА_5 , згідно з картотекою, що міститься в відділі реєстрації місця проживання громадян, ви були зареєстровані разом з матір`ю, як малолітня особа, за вищевказаною адресою у період з 06 бернезня 1990 року по 23 жовтня 1992 року, зняті з реєстрації місця проживання разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 84)

Відповідно до копії домової книги в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: 31.07.2015 року- ОСОБА_2 , і ОСОБА_4 (а.с. 137-142). ОСОБА_3 зареєстрований с. Лозуватка Криворізького р-ну, Дніпропетровської області.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань Ковальова О.П. звернулась до Довгинцівського відділення поліції Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області з заявою про те, що її онук ОСОБА_4 , знаходячись в будинку АДРЕСА_2 , вчинив дії правомірність яких оспорюється в тому числі не повертає офіційні документи. За даним фактом 11.07.2018 року відкрите кримінальне провадження №0001146 за ст.356 КК України та ведеться досудове слідство (а.с. 20).

Державним реєстратором прав на нерухоме майно виконавчого комітету Криворізької міської ради Вербовською К.В. було винесено рішення № 42312155 від 31 липня 2018 року про зупинення розгляду її заяви.

Зазначене рішення державного реєстратора мотивоване тим, що згідно пункту 58 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 року, для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна у разі, коли в документах, що подаються для такої реєстрації, відсутні відомості про технічні характеристики відповідного об`єкта, також подається технічний паспорт на такий об`єкт.

Оскільки наданий позивачем, дублікат договору купівлі-продажу від 16 вересня 1992 року містить відомості тільки про житлову площу будинку, а відомості щодо загальної площі будинку у цьому документі відсутні, тому державним реєстратором було повідомлено позивача, про необхідність надання технічного паспорту на житловий будинок, без якого неможливо провести державну реєстрацію.

Враховуючи, що технічний паспорт на належний позивачу ОСОБА_1 , вищезазначений житловий будинок знаходиться у відповідачів, а виготовити новий технічний паспорт вона не може через те, що відповідачі не пускають техніка КП ДОР «Криворізьке БТІ» до будинку для проведення його технічної інвентаризації, тому позивач, змушена була відкликати свою заяву про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та повернути сплачений нею адміністративний збір (а.с. 18).

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Вербовською К.В. виконавчого комітету Криворізької міської ради від 09 серпня 2018 року заяву ОСОБА_1 про проведення державної реєстрації її права власності на житловий будинок з господарчими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі отриманого мною дублікату договору купівлі-продажу від 16 вересня 1992 року залишено без розгляду у зв`язку з її відкликанням (а.с. 19).

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача в частині наявності у неї перешкод у користуванні власністю та наявність у зв`язку з цим підстав для зобов`язання відповідачів не чинити перешкоди в користуванні власністю, а саме у доступі та користуванні будинком з господарчими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та правомірність її вимог про усунення цих перешкод шляхом виселення відповідачів.

Колегія суддів не може повністю погодитись із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частиною 4 ст. 41 Конституції України встановлено принцип непорушності приватної власності.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Глава 28 ЦК України визначає житло об`єктом права приватної власності.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 , як власник зазначеного майна має право у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод.

Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Правова позиція ЄСПЛ відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції гарантує кожній особі, крім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції.

У пункті 27 рішення ЄСПЛ від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві».

Європейський суд з прав людини вказував, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, від 02 грудня 2010 року).

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Як встановлено матеріалами справи, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: 31.07.2015 року - ОСОБА_2 , і ОСОБА_4 (а.с. 137-142).

Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_2 та ОСОБА_4 право власності на нерухоме майно відсутнє.

У ст. 47 Конституції України проголошено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Однак, реалізуючи право на житло, людина може користуватись тільки тим житлом, право користування яким у неї виникло з правочину або на підставі закону.

Таке право виникає у власника житла, членів його сім`ї, орендаря (наймача) житла, членів його сім`ї тощо.

Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів його сім`ї чи інших осіб.

Згідно копії домової книги відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 поселились і зареєстровані у спірному будинку 31 липня 2015 року, іншого житла ОСОБА_2 не має. ОСОБА_3 зареєстрований в с. Лозуватка Криворізького р-ну.

Як встановлено в суді першої інстанції та зазначено позивачем в позовній заяві, приблизно в 2012 році в зазначений будинок за згодою позивача вселилась та проживають на теперішній час донька від попереднього шлюбу - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_11 з її чоловіком - ОСОБА_3 , 1973 р.н. та їх дітьми - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєструвавши у ньому місце проживання ОСОБА_2 і ОСОБА_4 .

Таким чином, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на законних підставах вселились у житловий будинок та зареєстровали своє місце проживання за згодою власника (матері), а тому відповідачі проживають у житловому будинку на законних підставах, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про виселення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , із зазначеного житлового будинку.

На переконання колегії суддів, позивачем не надано доказів про наявність виключних обставин, для втручання в особисті права відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_4 необхідних у демократичному суспільстві, та позбавлення її права користування житлом.

Колегія суддів зауважує, що втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло, правомірність застосування якого за обставинами цієї справи позивачем не доведено.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо відмови в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення іншої справи, колегія суддів до уваги не бере, оскільки зупинення провадження у справі це є правом суду, а не його обов`язком.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_5 , оскільки згідно уточненого позову ОСОБА_1 позовні вимоги до ОСОБА_5 не заявляла, стосовно неї судом першої інстанції рішення не постановлялось, у зв`язку з чим на думку колегії суддів права відповідачки ОСОБА_5 не порушено.

Відповідно до ухвали Дніпровського апеляційного суду від 08 червня 2021 року ОСОБА_5 відстрочено сплату судового збору за розгляд апеляційної скарги до ухвалення судового рішення.

Згідно із статтею 3 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011р. №3674-VI судовий збір справляється за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України

Згідно п.8 ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Враховуючи наведене, з ОСОБА_5 на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3171, 60 грн.

З огляду на вищевикладене, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду в частині виселення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , із зазначеного житлового будинку, із зняттям з реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , їх місця проживання за зазначеною адресою та ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 березня 2021 року скасувати в частині виселення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , із зазначеного житлового будинку, із зняттям з реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , їх місця проживання за зазначеною адресою та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 3171, 60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2021 року.

Головуючий :

Судді: