Єдиний унікальний номер 725/7298/21
Номер провадження 4-с/725/22/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2021 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючої судді Піхало Н. В.

за участю секретаря судового засідання Соник А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головний державний виконавець Заліщицького відділу державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Николин Д.І., на бездіяльність державного виконавця,-

ВСТАНОВИВ:

25 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаною скаргою на бездіяльність державного виконавця.

В обґрунтування поданої скарги зазначав, що у Заліщицькому відділі ДВС у Чортківському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) перебуває на примусовому виконанні виконавчий лист Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24 липня 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу за договором позики у розмірі 213 750 грн. та судових витрат в сумі 2137 грн.

Виконання здійснюється у межах виконавчого провадження №44222945 головним державним виконавцем Заліщицького відділу ДВС у Чортківському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Николин Д.І.

Разом з тим, вважає дії державного виконавця незаконними та неправомірними виходячи з наступного.

Зокрема вказував, що в ході вчинення виконавчих дій, Заліщицьким відділом ДВС у Чортківському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) передано на примусову реалізацію, а ДП «Сетам» 11 серпня 2021 року продано з прилюдних торгів нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , а саме належний йому житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельну ділянку під ним, кадастровий номер :03:001:0013, площею 0,2521 га, із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

На підставі проведених торгів, переможцем сплачено на рахунок органу державної виконавчої служби кошти за придбання майна (житлового будинку і земельної ділянки) в сумі 224650 грн., про що видано акт про проведені електронні торги (а.с.7).

В подальшому, а саме 16 серпня 2021 року ОСОБА_1 подав у державну виконавчу службу заяву, в якій зазначив реквізити належного йому банківського рахунку та просив перерахувати кошти, які стягнуто в примусовому порядку з ОСОБА_2 , у зв`язку із реалізацією його майна (а.с.8).

Однак, станом на день звернення до суду із вищевказаною скаргою, його заява від 16 серпня 2021 року не розглянута, відповідь за наслідками її розгляду не надана, а стягнута сума коштів ОСОБА_1 не перерахована, що свідчить про бездіяльність державного виконавця.

Таким чином вважає, що у встановлений законом строк державний виконавець його заяву від 16 серпня 2021 року не розглянув, відповідь на неї не надав, й відповідно у визначений ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» термін на перерахування стягувачу коштів порушив, кошти не перерахував, що свідчить про неправомірну бездіяльність державного виконавця.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 26 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 та справу призначено до судового розгляду.

17 листопада 2021 року від начальника відділу державної виконавчої служби Барана Д. через канцелярію суду надійшов відзив, в якому зазначив, що вважає подану скаргу необґрунтованою, а її вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Зокрема вказав, що 05 травня 2021 року державним виконавцем на підставі ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про опис та арешт майна(коштів) боржника, а саме: житловий будинок загальною площею 40 метрів квадратних, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_2 , та земельну ділянку площею 0,2521 га, за адресою по АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :03:001:0013, що на праві власності належить ОСОБА_2

29 червня 2021 року виконавцем відповідно до ч.5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторін повідомлено про результати оцінки арештованого майна.

В подальшому, а саме 11 серпня 2021 року були проведені торги з реалізації арештованого майна та 12 серпня 2021 року на депозитний рахунок відділу надійшли кошти від переможця торгів ОСОБА_3 в сумі 213417 грн. 50 коп.

Однак, кошти від реалізації описаного майна не перераховані стягувачу у зв`язку із тим, що 13 серпня 2021 року боржник ОСОБА_2 звернувся до Заліщицького районного суду про скасування результатів торгів, на підставі чого суд своєю ухвалою від 13 серпня 2021 року заборонив відчуження земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 й відповідно у зв`язку із наявністю ухвали про забезпечення позову, кошти отримані від реалізації арештованого майна не були перераховані стягувану. Посилаючись на вказане, просив відмовити у задоволенні скарги у повному обсязі за безпідставністю.

Представник заявника ОСОБА_4 через канцелярію суду подала заяву, в якій подану скаргу підтримала в повному обсязі, просила про її задоволення, а також провести розгляд справи у її відсутності.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, причину своєї неявки суд не повідомив.

Так, відповідно до ч.1 ст.447ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За таких обставин, суд враховуючи положення ч. 2 ст.450 ЦПК України, вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутності й відповідно на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засіданні проводилося без технічної фіксації.

Дослідивши та проаналізувавши письмові докази у їх сукупності, а також матеріалів виконавчого провадження, надані державним виконавцем, суд приходить до наступного висновку.

Так, умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, чітко визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Зокрема, відповідності до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Положеннями ст.2 Закону визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких основних засад як верховенство права, обов`язковість виконання рішень, законність, диспозитивність, справедливість, неупередженість, об`єктивність, гласність та відкритість, розумність строків виконавчого провадження, співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Положеннями ч.1 ст.18 Закону визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (пп. 6, 7 ч. 3 ст. 18 закону).

Разом з тим, положеннями ч.1ст.74 Закону визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Аналогічне право сторін виконавчого провадження визначено у ст. 447 ЦПК України, відповідно до якої сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Так, з матеріалів справи убачається, що 24 липня 2014 року Першотравневим районним судом м. Чернівці видано виконавчий лист №725/2329/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу за договором позики у розмірі 213750 грн., та судові витрати у розмірі 2137 грн. (а.с.6), який пред`явлено до примусового виконання.

В ході вчинення виконавчих дій, Заліщицьким відділом ДВС у Чортківському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) було арештовано майно боржника та в подальшому передано на примусову реалізацію.

11 серпня 2021 року відбулися торги та ДП «Сетам» та нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , а саме належний йому житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельну ділянку під ним, кадастровий номер :03:001:0013, площею 0,2521 га, із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд продано з прилюдних торгів, що підтверджується актом про проведенні електроні торги (а.с.7).

Переможцем торгів визначено ОСОБА_3 , який придбав майно за кошти в сумі 224 650 грн., які були перераховані на рахунок виконавчої служи.

З метою отримання коштів в рахунок повернення боргу, 12 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Заліщицького РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про повернення йому коштів згідно виконавчого листа, надавши відповідну довідку з реквізитами банківського рахунку ( а.с. 8).

Разом з тим, як убачається з матеріалів скарги та матеріалів виконавчого провадження, станом на жовтень 2021 року його заява про перерахунок коштів, отриманих від реалізації майна не була виконана й відповідно сума коштів йому не перерахована.

Так, відповідно до ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Стягувачу - фізичній особі стягнуті з боржника кошти перераховуються виконавцем на зазначений у заяві про примусове виконання рішення рахунок у банку або іншій фінансовій установі (заяві про зміну реквізитів рахунку у банку або іншій фінансовій установі) чи надсилаються на адресу стягувача поштовим переказом не пізніше наступного робочого дня з дня надходження таких коштів на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.

Згідно ч.7 ст.47 Закон, у разі якщо стягнуті з боржника грошові суми не витребувані стягувачем протягом одного року з дня їх зарахування на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця, такі суми зараховуються до Державного бюджету України в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, за умови повідомлення виконавцем стягувача про наявність стягнутих на його користь грошових сум

Разом з тим, як убачається з матеріалів виконавчого провадження, у встановлений ст. 47 Закону строк, державний виконавець заяву ОСОБА_1 від 18 серпня 2021 року не розглянув, відповідь на неї не надав, визначений ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» термін на перерахування стягувачу коштів порушив, таку дію не вчинив і по даний час, а тому в даному випадку має місце неправомірної бездіяльності.

Крім того, відповідно до ст.15 Закону України «Про звернення громадян», органи державно влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Проте, з матеріалів виконавчого провадження також не убачається наявності будь-якої вмотивованої відповіді на заяву скаржника з обґрунтуванням неможливості здійснення перерахунку коштів.

При цьому, обґрунтовуючи безпідставність скарги ОСОБА_1 , державний виконавець зазначав, що кошти від реалізації описаного майна не перераховані стягувачу у зв`язку із тим, що 13 серпня 2021 року боржник ОСОБА_2 звернувся до Заліщицького районного суду про скасування результатів торгів, на підставі чого суд своєю ухвалою від 13 серпня 2021 року заборонив відчуження земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 й відповідно у зв`язку із наявністю ухвали про забезпечення позову, кошти отримані від реалізації арештованого майна не були перераховані стягувану.

Так, ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів. Про відкладення проведення виконавчих дій виконавець виносить відповідну постанову.

Крім того, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

За заявою стягувача виконавець може відстрочити або розстрочити виконання рішення (крім судового рішення), за наявності обставин, передбачених частиною першою цієї статті, про що виносить відповідну постанову.

За наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Законом можуть встановлюватися особливості щодо надання відстрочки або розстрочки виконання рішення ( ст. 33 Закону).

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 34 Закону виконавець наділений правом зупинення вчинення виконавчих дій, зокрема: у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа; зупинення судом реалізації арештованого майна у разі відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення; відкриття господарським судом провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом. Виконавець не зупиняє вчинення виконавчих дій у разі перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника); звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону; надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення тощо.;

Разом з тим, у матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які постанови про відкладення виконавчих дій чи про зупинення вчинення виконавчих дій чи їх відстрочку, у тому числі у зв`язку із наявністю судового спору та наявністю заборони на відчуження земельної ділянки й відповідно повідомлення про даний факт скаржника.

При цьому, будь-яка ухвала про зупинення судом реалізації арештованого майна в матеріалах виконавчого провадження відсутня, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів заявника в частині наявності в діях виконавця бездіяльності, однак при її відсутності та відсутності винесеної державним виконавцем постанови щодо подальшого провадження виконавчих дій, суд позбавлений можливості вирішити питання про законність дій виконавця в частині неперерахування коштів стягувану, а тому вважає вимогу заявника в частині зобов`язання здійснити перерахунок коштів як передчасно заявленою.

Так, згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Статтею 74 Закону України «про виконавче провадження» встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав. При цьому суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення скарги ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 1, 2, 3, 15,18, 32, 33, 34, 45, 47, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 18, 431,447-451, 352, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Головний державний виконавець Заліщицького відділу державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Николин Д.І., на бездіяльність державного виконавця задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Заліщицького відділу державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Николина Дмитра Івановича щодо неперерахування стягувачу ОСОБА_1 , у визначений ч.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» строк коштів, отриманих від реалізації майна боржника ОСОБА_2 , згідно подано заяви від 18 серпня 2021 року;

В іншій частині скаргу залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржено до Чернівецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Н. В. Піхало