Справа № 591/5362/18
Провадження № 2/591/51/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2021 року Зарічний районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді Сидоренко А.П.

з участю секретаря судового засідання Чмуневич М.О.

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

представника відповідачки ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Коваль Наталія Миколаївна про визнання заповіту недійним,

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_5 та, остаточно уточнивши позовні вимоги, мотивує їх тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її рідна тітка, після її смерті залишилась спадщина у вигляді житлової квартири АДРЕСА_1 , що належала їй на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого виконавчим комітетом Сумської міської ради від 23 вересня 1999 року.

Коли вони зібрали документи, то серед них виявили заповіт, посвідчений 17 серпня 2016 року нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Коваль Наталією Миколаївною, згідно якого все своє майно вона заповідала відповідачці по справі, ОСОБА_5 , яка не була з тіткою ні в яких родинних, чи інших дружніх відносинах, так як була сторонньою для неї людиною і тому, зовсім не зрозуміло, яким чином тітка могла скласти вищевказаний заповіт на цю людину.

Вважає, що заповіт, складений ОСОБА_6 , недійсним, оскільки на час складання заповіту вона не могла розуміти значення своїх дій і не могла керувати ними, у зв`язку з її станом здоров`я, віковими особливостями та психічним станом її здоров`я.

На протязі довгого періоду часу, ще до складання заповіту, починаючи з 1990 року тітка хворіла тяжкими захворюваннями, тому у 1990 році вона була визнана інвалідом 2 групи. Вона неодноразово переносила інфаркти та інсульти, мала хронічне захворювання порушення кров`яного кровообігу, у зв`язку з чим і перенесла декілька інсультів. Вона знаходилась на «Д» обліку у КП «Сумська міська клінічна лікарня №5». На той час вона мала діагнози: артеріальна гіпертонія, дифузний атеросклероз у постійній формі, атеросклероз сосудів сітчатки та інші хронічні тяжкі захворювання. Після перенесеного інфаркту стан здоров`я ОСОБА_6 погіршився, вона постійно лікувалася, після чого перебувала у реабілітаційних періодах, вона постійно вживала ліки, які гальмували її загальний стан і її дії. Про це свідчать її неадекватні дії.

Так, 07 жовтня 2008 року вона розірвала договір довічного утримання від 07 жовтня 2008 року, а 07 травня 2009 року склала заповіт на все належне їй майно на ім`я доньки її брата, ОСОБА_7 , яка на той час проживала з нею.

У зв`язку з загостренням її хронічних захворювань, які суттєво почали впливати на психічний стан, ОСОБА_6 , заявою від 15жовтня 2013 року скасувала заповіт від 07травня 2009 року і склала новий заповіт від 27 березня 2014 року, однак, в межах родинного кола, на її доньку, ОСОБА_8 , що підтверджується документами, доданими до матеріалів справи. Пізніше їм стало відомо зі знайдених документів, у зв`язку з станом здоров`я, що призвели до посилення її психічної нестабільності, тіткою було скасовано заповіт, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі щодо реєстрації скасування заповіту від 15 червня 2015 року.

Така швидка та часта зміна заповітів ОСОБА_6 свідчить не тільки про психологічну нестабільність, але й про суттєві порушення психіки, викликані її тяжкими захворюваннями, а, крім того, і про притаманну її властивість підпадати під вплив інших людей, у т.ч. і зовсім незнайомих.

У період часу з 2009-2016 р. вона перенесла декілька інсультів. У цей період часу дільничним лікарем КУ «Сумської міської клінічної лікарні №5» було надано ОСОБА_6 направлення до психіатричного диспансеру і встановлено їй діагноз захворювання.

Так, останній інсульт вона перенесла влітку 2016 року. Після перенесеного чергового, останнього інсульту влітку 2016 року, на момент складання заповіту ОСОБА_6 не могла нормально рухатись, нормально розмовляти, адекватно реагувати на усі дії. Вона періодично не розуміла обставин і не впізнавала людей, важка була у спілкуванні, вона не могла оцінювати дійсні події, у неї була не вірна життєва орієнтація.

Посилаючись на вказані обставини, просить суд постановити рішення, яким визнати заповіт ОСОБА_6 , посвідчений 17 серпня 2016 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу, ОСОБА_9 , на квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_5 , недійсним.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 20 вересня 2018 року відкрите провадження у вказаній справі та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання 03 грудня 2018 року о10 год. 00 хв.

06 листопада 2018 року від представника ОСОБА_5 адвоката Вдовіченка О.Л. надійшов відзив на позов, в якому він заперечує проти позовної заяви в повному обсязі. Зазначає, що в позовній заяві, та в матеріалах, які додаються до неї, в тому числі й лікарському свідоцтві про смерть № 219 немає жодного підтвердження того факту, що ОСОБА_6 , 1939 року народження, померла саме від інсульту головного мозку, або страждала на це захворювання раніше. Звертає увагу суду на той факт, що в самій позовній заяві, та в матеріалах, які додаються до неї, немає жодного підтвердження того факту, що напис виконаний іншою особою, а не ОСОБА_6 . Все це є нічим не підтвердженим припущенням позивача. Також вказує на те, що стаття 41 Закону України «Про нотаріат» не містить ні заборони вчиняти нотаріальні дії приватним нотаріусом, ні проведення нотаріальних дій за місцем проживання спадкодавця, як це і відбулось в даному випадку. Посилаючись на зазначене, просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (т І а.с. 56-58).

03 грудня 2018 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 08 лютого 2019 року в зв`язку з витребуванням доказів у справі за клопотанням представника відповідачки.

08 лютого 2019 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 25 квітня 2019 року в зв`язку з неявкою в судове засідання представника позивачки та її клопотанням про відкладення розгляду справи.

25 квітня 2019 року підготовче засідання протокольною ухвалою суду відкладено до 21 червня 2019 року за клопотанням представника позивача та витребуванням доказів по справі.

Згідно розпорядження Зарічного районного суду м. Суми від 10 травня 2019 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку з тим, що суддю Кривцову Г.В. призначено на посаду судді Верховного Суду у Касаційний цивільний суд, вказана справа передана у провадження судді Сидоренко А.П.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 16 травня 2019 року справу прийнято до провадження суддею Сидоренко А.П. призначено підготовче засідання на 12 серпня 2019 року.

Протокольною ухвалою головуючого 12 серпня 2019 року підготовче засідання відкладено до 17 жовтня 2019 року 08 год. 30 хв. у зв`язку з клопотанням представника позивача про відкладення для уточнення позовних вимог.

28 серпня 2019 року ОСОБА_1 подала до суду уточнену позовну заяву (т. І а.с.169-173).

17 жовтня 2019 року протокольною ухвалою головуючого підготовче засідання відкладено до 23 грудня 2019 року в зв`язку з витребуванням медичної документації за клопотанням позивачки.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 23 грудня 2019 року по справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, провадження по справі зупинено.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 30 березня 2020 року поновлено провадження у справі, призначено підготовче засідання на 03 червня 2020 року.

03 червня 2020 року протокольною ухвалою суду в підготовчому засіданні оголошено перерву до 13 серпня 2020 року, надана можливість представнику відповідача ознайомитися з матеріалами справи.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 13 серпня 2020 року закрито підготовче провадження у справі, призначено дану справу для розгляду по суті на 22 грудня 2020 року.

22 грудня 2020 року протокольною ухвалою суду по справі оголошено перерву до 18 березня 2021 року для виклику свідків.

18 березня 2021 року протокольною ухвалою суду по справі оголошено перерву до 30 червня 2021 року для виклику свідків.

30 червня 2021 року протокольною ухвалою суду по справі оголошено перерву до 04 жовтня 2021 року для виклику експерта.

04 жовтня 2021 року протокольною ухвалою суду по справі оголошено перерву до 22 грудня 2021 року за клопотанням представника відповідача для підготовки письмового клопотання.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 22 грудня 2021 року в задоволенні клопотання представника відповідача про призначення у справі додаткової посмертної психіатричної експертизи відмовлено.

В судовому засіданні позивачка та її представник уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просять суд їх задовольнити, представник відповідачки проти позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити, третя особа ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Суд, заслухавши осіб, які з`явилися у судове засідання, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу.

Під час судового розгляду встановлено, що 17 серпня 2016 року ОСОБА_6 склала заповіт, відповідно до якого усе своє майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все те, на що вона за законом буде мати право заповіла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Коваль Н.М., а також в ньому зазначено, що заповіт складено о14 год. 57 хв., посвідчено удома за адресою: АДРЕСА_2 (т .І а.с. 21).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, що підтверджується копією лікарського свідоцтва про смерть (т. І а.с.16).

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №06-04/4 від 19 березня 2020 року вбачається, що станом на 17 серпня 2016 року, на момент складання заповіту, ОСОБА_6 , виявляла ознаки розладу психіки та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку переважно судинного ґенезу (ГХ, ДЕП, інфаркт мозку 2008) зі зниженням пам`яті, вираженою емоційною лабільністю, маячними ідеями (пограбування, кверулянство) за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (т. ІІ а.с.2-6).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що був сусідом ОСОБА_6 , він живе на п`ятому поверсі, а ОСОБА_6 проживала на першому. Проживає за адресою: АДРЕСА_3 з 2003 року, підтримував сусідські відносини. Покійна мати ОСОБА_11 з ОСОБА_6 товаришувала, а він часто приходив до її квартири щось допомогти по квартирі. ОСОБА_6 була жінка з характером, часто хворіла, у неї не усе з головою добре було, як «роздвоєніє» особистості, могла не впізнавати раптово. Знає, що ОСОБА_6 , змінювала неодноразово заповіт. Погано їй стало десь років за півтора до її смерті. Вона стала не ходячою, мати прибігала до неї, доглядала. Десь у 2015 році почали виникати ці особливості поведінки. Вона хотіла скласти заповіт на матір, але та відмовилась. Вона декілька разів складала заповіт на різних людей.

Відповідачка ОСОБА_12 брала у їхньому будинку показники, і довідалася, що ОСОБА_6 , шукала людину, яка б за нею постійно доглядала.

В кінці літа 2016 року мати прийшла додому, і сказала, що ОСОБА_6 написала заповіт на ОСОБА_12 . Він бачив Ірину разів два, а мати разів три у Рудики вдома.

Йому відомо, що ОСОБА_13 хотіла розірвати заповіт з ОСОБА_12 , але та не брала слухавки. ОСОБА_6 померла десь у середині березня 2017 року. Поховали її племінник та племінниця, ОСОБА_12 взагалі не було. Раз чи два на тиждень приходила до ОСОБА_6 соціальний працівник. Приходив до неї сімейний лікар ОСОБА_14 . Лікар направляв її у психлікарню, чи проходила вона лікування йому не відомо, вона вважала себе нормальною.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона є лікарем психіатром. Картка ОСОБА_6 вилучена у 2019 році, і вона нічого не пам`ятає. Після огляду медичної картки № 21676 свідок зазначила, що ОСОБА_6 була нею оглянута, наявність психіатричного захворювання маячіння не встановлено. ОСОБА_6 не було взято на облік, бо не усі оглянуті пацієнти потребують обліку. Пам`ять була знижена, позиція страху, недовіри та параноїдальних думок нею не було встановлено. ОСОБА_6 однократно була оглянута, і більше не зверталася.

Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_16 пояснила, що перед складанням висновку, вивчається уся надана медична документація, в тому числі і медична картка на 30 березня 2015 року. Тобто на час складання заповіту та більше чим за рік. З наданих матеріалів встановлено, що Рудика вважала, що її обкрадають, писала скарги. Тобто люди, які беруть участь у маячних ідеях більш схильні до неї, а інші сприймаються як вороги. З 03 березня 2015 року з моменту останнього огляду і до моменту складання заповіту, зверталася до лікаря з судинними захворювання. До 30 березня 2015 року ОСОБА_6 , мала психіатричний діагноз, але за записами лікаря була дієздатною. Маячення і відсутність критики додалися після огляду лікарем, і письмові пояснення і характер дій досліджувалися, що стало підставою для такого висновку експертизи.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Законодавець визначив пріоритет спадкування за заповітом над спадкуванням за законом, зазначивши у ч.2 ст.1223 ЦК України, що спадкування за законом має місце лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також неохоплення заповітом всієї спадщини.

Згідно ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Статтею 1247 ЦК України визначені загальні вимоги до форми заповіту, відповідно до яких заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч.4 ст.207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Статтею 1248 ЦК України встановлено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Відповідно до положень ч.1,2 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам, відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом(частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Згідно з частиною другою статті 1267 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Заінтересованими особи, повноважними пред`являти позовні вимоги про визнання заповіту недійсним відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України, можуть розглядатися виключно особи, суб`єктивні спадкові права яких, що виникають відповідно до норм книги шостої ЦК України (спадкоємців за законом, спадкоємців за іншим заповітом, відказоодержувачів), порушені у зв`язку із вчиненням (складанням) недійсного (за їх твердженням) заповіту.

Відповідно до вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно з якою загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Підставою недійсності заповіту є недотримання заповідачем вимог, додержання яких необхідне для чинності цього правочину. Аналіз загальних норм про правочини (гл. 16 ЦК) та спеціальних норм про заповіт (гл. 85 ЦК) дає підстави виділити вимоги, дотримання яких є необхідним для чинності заповіту:

1) зміст заповіту не може суперечити положенням ЦК, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

2) заповіт може скласти фізична особа з повною цивільною дієздатністю;

3) заповіт складається особисто заповідачем;

4) волевиявлення заповідача має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

5) заповіт складається в письмовій формі, посвідчується нотаріусом або іншою посадовою чи службовою особою, вичерпний перелік яких наведено у ст. ст. 1251, 1252 ЦК.

Відповідно до ст. 225 ЦК правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р. № 9 роз`яснено, що правила ст. 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Як відзначив Верховний Суд у постанові від 19.02.2020 р. у справі № 372/1862/17, підставою для визнання правочину недійсним згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Таким чином, особа під час складення заповіту перебуває у стані «фактичної недієздатності».

При цьому слід врахувати, що в контексті ч. 1 ст. 225 ЦК заповідач має страждати тяжким психічним розладом, а не будь-якою іншою хворобою. Сама собою обставина, що заповіт складений у період, коли заповідач систематично хворів, перебував у нестабільному стані здоров`я, не міг себе самостійно обслуговувати, не є підставою для висновку про те, що особа страждала таким розладом здоров`я, який би впливав на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, і який би позбавив його можливості вільно і свідомо висловити свою волю.

Для встановлення психічного стану заповідача в момент складення заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7).

Відтак висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент складення заповіту.

Отже, за таких обставин, враховуючи висновок судово-психіатричного експерта №06-04/4 від 19 березня 2020 року, згідно якого ОСОБА_6 станом на 17 серпня 2016 року , тобто в момент складання заповіту,за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, суд приходить до висновку про необхідність визнання заповіту недійсним. Тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки необхідно стягнути на користь позивачки судовий збір в розмірі 1057 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання заповіту недійним задовольнити.

Визнати недійсним з моменту посвідчення заповіт ОСОБА_6 , складений на ім`я ОСОБА_5 від 17 серпня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Коваль Наталією Миколаївною.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1057 грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідачка: ОСОБА_5 , місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Третя особа: Приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Коваль Наталія Миколаївна, місцезнаходження: м. Суми, пр. Лушпи, 31.

Повний судове рішення виготовлено 29 грудня 2021 року.

Суддя А.П.Сидоренко