У х в а л а

І м е н е м У к р а ї н и

02 березня 2021 року

м. Київ

справа № 761/37045/15

провадження № 61-2094 ск 21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на ухвалу Київського апеляційного суду від 18 січня 2021 року про надання дозволу на примусове виконання рішення арбітражного Трибуналу Німецької морської Асоціації Арбітражу від 21 серпня 2015 року в справі за позовом Ділекс Чартерінг АпС до публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» по справі ОСОБА_1 ,

В с т а н о в и в:

У грудні 2015 року юридична компанія Ділекс Чартерінг АпС звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Арбітражного Трибуналу Німецької Морської Асоціації Арбітражу від 21 серпня 2015 року у справі за позовом Ділекс Чартерінг АпС до публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» (далі - ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз») у справі ОСОБА_1 шляхом стягнення з ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» на користь Ділекс Чартерінг АпС основної суми заборгованості у розмірі 1 583 687,50 доларів США; процентів за період до 31 грудня 2013 року включно на загальну суму 56 433,84 доларів США; процентів за період з 01 січня 2014 року до 30 червня 2014 року у розмірі 57 879,22 доларів США; процентів за період з 01 липня 2014 року до 11 травня 2016 року у розмірі 212 543,18 доларів США; процентів за ставкою 800 базисних пунктів вище встановленої законом процентної ставки, що передбачена р. 247 Цивільного Кодексу Німеччини, за період з 12 травня 2016 року до дня оплати; компенсації за юридичні послуги в розмірі 6 314,60 євро; витрат на арбітражний розгляд у розмірі 25 771,69 євро.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 01 липня 2016 року клопотання Ділекс Чартерінг АпС про надання дозволу на примусове виконання рішення Арбітражного Трибуналу Німецької Морської Асоціації Арбітражу від 21 серпня 2015 року задоволено частково: надано дозвіл на примусове виконання на території України рішення Арбітражного Трибуналу Німецької Морської Асоціації Арбітражу від 21 серпня 2015 року за позовом Ділекс Чартерінг АпС до ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» у справі ОСОБА_1 шляхом стягнення з ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» на користь Ділекс Чартерінг АпС основної суми заборгованості у розмірі 39 361 616,90 грн, що еквівалентно станом на 01 липня 2016 року 1 583 687,50 доларів США; процентів за період до 31 грудня 2013 року включно на загальну суму 1 402 629,74 грн, що еквівалентно станом на 01 липня 2016 року 56 433,84 доларів США; процентів за період з 01 січня 2014 року по ЗО червня 2014 року - 1 438 553,81 грн, що еквівалентно станом на 01 липня 2016 року 57 879,22 доларів США; процентів за період з 01 липня 2014 року по 11 травня 2016 року - 5 282 635,13 грн, що еквівалентно станом на 01 липня 2016 року 212 543,18 доларів США; подальших процентів за ставкою 800 базисних пунктів вище встановленої законом процентної ставки, що передбачена р. 247 Цивільного кодексу Німеччини за період з 12 травня 2016 року до дня оплати; компенсацію за юридичні послуги у розмірі 174 052,73 грн, що еквівалентно станом на 01 липня 2016 року 6 314,60 євро; витрати на арбітражний розгляд - 710 359,00 грн, що еквівалентно станом на 01 липня 2016 року 25 771,69 євро.

Не погоджуючись із ухвалою, ТОВ АТ «НАК «Нафтогаз України», як особа, яка не брала участі у справі, 10 серпня 2021 року звернулося до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 вересня 2020 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою АТ «НАК «Нафтогаз України» на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 01 липня 2016 року відмовлено з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

Постановою Верховного Суду від 09 грудня 2020 року касаційну скаргу акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволено частково. Ухвалу Київського апеляційного суду від 11 вересня 2020 року скасовано, справу направлено на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 січня 2021 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 01 липня 2016 року повернуто особі, яка її подала.

08 лютого 2021 року представник Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Навтогаз України» - Кириленко О. П., надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 18 січня 2021 року та передати справу до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що АТ «НАК «Нафтогаз України», як єдиний акціонер ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» не брало участі у розгляді цієї справи, однак суд вирішив питання про його права та обов`язки. Про постановлення ухвали судом першої інстанції АТ «НАК «Нафтогаз України» дізналося із листа ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» від 15 липня 2020 року. Вважає безпідставними висновки суду апеляційної інстанції про те, що товариство було обізнане щодо наявності вказаного провадження. Посилання на рішення Арбітражного Трибуналу Німецької Морської Асоціації Арбітражу від 21 серпня 2015 року, в якому зазначено про відправлення на адресу АТ «НАК «Нафтогаз України» наказу про призначення усного слухання арбітражної справи на ЗО червня 2014 року є помилковим, оскільки заявник оскаржує не рішення арбітражного суду, а ухвалу суду про надання дозволу на його виконання, постановлену без його участі. Крім того, суд повинен був перевірити направлення вказаного наказу.

Дослідивши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з урахуванням наступного.

Згідно із частиною третьою статті З ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження ухвал судів першої та апеляційної інстанцій, визначених в пунктах 2, 3 частини першої цієї статті ЦПК є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 17 та частиною першої статті 352 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 13 Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-УІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частин третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 19 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження; окремого провадження.

Положеннями частини восьмої статті 19 ЦПК України передбачено, що суди також розглядають в порядку цивільного судочинства справи про оскарження рішень третейських судів, про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів, про оспорювання рішень міжнародного комерційного арбітражу, а також про визнання та надання дозволу на виконання рішень міжнародного комерційного арбітражу, іноземного суду.

Процесуальний порядок вирішення категорій справ, перерахованих у частині восьмій статті 19 ЦПК України, визначається нормами чотирьох глав розділу IX ЦПК України - «Визнання та виконання рішень іноземних судів, міжнародних комерційних арбітражі в Україні, надання дозволу на примусове виконання рішень третейських судів».

Особливості провадження щодо визнання і надання дозволу на виконання рішень міжнародного комерційного арбітражу визначаються його правовою природою, метою і суттю вимог заявника.

Статті 23 і 24 ЦПК України визначають правила інстанційної юрисдикції справ щодо визнання та надання дозволу на виконання рішень міжнародного комерційного арбітражу.

Частина п`ята статті 42 ЦПК України встановлює склад учасників таких категорій справ: 1) справ про оскарження рішення третейського суду та про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду; 2) справ про оспорювання рішення міжнародного комерційного арбітражу та про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу.

Виходячи з цієї норми права учасниками справ про оскарження рішення третейського суду та про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду є учасники (сторони) третейського розгляду, особи, які не брали участі у третейському розгляді, якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов`язки.

Учасниками справ про оспорювання рішення міжнародного комерційного арбітражу та про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу є сторони арбітражного розгляду.

Положення частини п`ятої статті 49 ЦПК України узгоджуються із правилами статті 479 ЦПК України, яка конкретизує вимоги щодо змісту ухвали суду про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу або про відмову у визнанні і наданні дозволу на виконання, а також порядок оскарження такої ухвали.

Частиною сьомою статті 479 ЦПК України передбачено, що ухвала суду про визнання і надання дозволу на виконання або про відмову у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку, передбаченому цим Кодексом для оскарження рішень суду.

Отже, особами, які мають право оскаржити ухвалу суду про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу або про відмову у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, є лише сторони арбітражного розгляду.

Норма частини сьомої статті 479 ЦПК України є спеціальною по відношенню до загальної норми статті 352 ЦПК України, яка визначає перелік осіб, які мають право апеляційного оскарження. При колізії норм права однакової юридичної сили перевага надається положенню статті 479 ЦПК України як спеціальній нормі за правилом «Lех specialis derogate generali» («Спеціальний закон скасовує дію загального закону»).

Як вбачається із рішення Арбітражного Трибуналу Німецької Морської Асоціації Арбітражу від 21 серпня 2015 року,сторонами арбітражного розгляду були Ділекс Чартерінг АпС та ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз».

АТ «НАК «Нафтогаз України» не є ні стороною арбітражної угоди від 16 квітня 2013 року, ні стороною справи ОСОБА_1, розглянутої Арбітражним Трибуналом Німецької Морської Асоціації Арбітражу 21 серпня 2015 року.

Частина сьома статті 479 ЦПК України врегульовує правове питання про те, хто саме може оскаржити ухвалу суду про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу або про відмову у визнанні і наданні дозволу на виконання, - такими особами є лише сторони арбітражного розгляду. Як було зазначено вище, АТ «НАК «Нафтогаз України» до них не відноситься.

Частини сьома статті 479 ЦПК України, як і в цілому глава 3 розділу IX ЦПК України, не визначають, як слід діяти суду, якщо він установить, що ухвала суду про визнання і надання дозволу на виконання або про відмову у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу оскаржується не стороною арбітражного розгляду.

Разом з тим, у подібній ситуації Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження 12-194гс19), вирішуючи виключну правову проблему, дійшла висновку, що якщо суд установить відсутність підстав для звернення особи із позовом вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України (залишення позову без розгляду) (п. 54, п. 83).

Правові наслідки подання апеляційної скарги особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписана, або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено, визначено статтею 357 ЦПК України. Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України за таких обставин апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 грудня 2020 року, переглядаючи вперше указану справу у касаційному порядку за касаційною скаргою АТ «НАК «Нафтогаз України» на ухвалу Київського апеляційного суду від 11 вересня 2020 року.

Отже, Київський апеляційний суд в своїй ухвалі від 18 січня 2021 року зробив обґрунтований висновок про те, що апеляційне провадження за апеляційної скаргою АТ «НАК «Нафтогаз України», поданою у 2020 році, згідно із частиною третьою статті З ЦПК України, здійснюється відповідно до чинної редакції ЦПК України, якою передбачено право на апеляційне оскарження ухвали про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу лише для сторін арбітражного розгляду справи (частина сьома статті 479 ЦПК України), якою АТ «НАК «Нафтогаз України» не є.

Зазначені у касаційній скарзі аргументи Верховний Суд вважає необґрунтованими та виключно суб`єктивними судженнями заявника, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з фактичними обставинами, встановленими судами в оскаржуваних рішеннях.

Із змісту касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності ухвали Київського апеляційного суду від 18 січня 2021 року.

У відповідності до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України (в редакції до 08 лютого 2020 року) у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

В силу пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України (в редакції до 08 лютого 2020 року) у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п`ятою статті 394 ЦПК України (в редакції до 08 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

У х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Навтогаз України» на ухвалу Київського апеляційного суду від 18 січня 2021 року про надання дозволу на примусове виконання рішення Арбітражного Трибуналу Німецької Морської Асоціації Арбітражу від 21 серпня 2015 року в справі за позовом Ділекс Чартерінг АпС до Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» по справі ОСОБА_1.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук