КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

29грудня 2021 року м. Київ

Справа №759/14068/19

Апеляційне провадження №22-ц/824/2317/2021

Номер провадження №22-з/824/1337/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

розглянув заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» про захист прав споживача,

В С Т А Н О В И В

У липні 2019 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просив стягнути з відповідача інфляційні нарахування в розмірі 255968,76 грн, за період з вересня 2017 року (початок прострочення) по червень 2019 року (закінчення прострочення), нараховані на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України; три відсотка річних в сумі 74687,67 грн, за період з 29 серпня 2017 року по 29 липня 2019 року, нараховані на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, пеню за період з 30 липня 2018 року по 28 липня 2019 року в розмірі 14196000,00 грн, нараховану на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», а всього - 14526656,43 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24 вересня 2018 року (справа №759/14190/17), залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року та постановою Верховного Суду від 26 червня 2019 року, вказаний позов задоволено у повному обсязі та стягнуто з Банка на його користь грошові кошти в розмірі 1300000,00 грн, пеню в розмірі 4407000,00 грн (тобто за період з 29 серпня 2017 року по 20 грудня 2017 року) та судовий збір в розмірі 8000,00 грн, а всього - 5715000,00 грн.

29 липня 2019 року відповідач у примусовому порядку виконав свої зобов'язання. Отже, порушення прав позивача, як споживача банківської послуги та невиконання грошового зобов`язання щодо повернення суми в розмірі 1300000,00 грн тривало з 29 серпня 2017 року і по 28 липня 2019 року.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» про захист прав споживачів - задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» на користь ОСОБА_1 інфляційні нарахування в розмірі 255968, 76 грн, три відсотки річних в сумі 74580, 82 грн та пеню за період з 30 липня 2018 року по 28 липня 2019 року в розмірі 1000000,00 грн, а всього 1330549, 58 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» на користь держави судовий збір у розмірі 9605,00 грн.

Не погодився із вищезазначеним судовим рішенням позивач, ним подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального права та за неповного з`ясування обставини, що мають значення для справи. Вказує на те, що суд першої інстанції зменшуючи суму пені за ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» послався на правову позицію Верховного Суду, однак суд не звернув увагу, що вказана постанова прийнята у господарській справі. Також вказує на те, що представник Банку про зменшення неустойки не заявляв, а тому суд безпідставно її зменшив. На підставі викладеного, просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Також не погодилось з рішенням суду АТ «ПроКредит Банк» представником Банку подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального права та за неповного з`ясування обставини, що мають значення для справи. Представник Банку вказує на те, що у даному випадку взагалі відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин ч.2 ст. 625 ЦК України та стягнення з Банку інфляційних втрат та 3% річних, оскільки такі вимоги є необґрунтованими та не ґрунтуються на нормах законодавства. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 06 жовтня 2020 року та 26 листопада 2020 року відкрито апеляційне провадження та ухвалами суду від 11 листопада 2020 року та 26 листопада 2020 року призначено справу до розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 берерзня2021 року провадження у справі було зупинено до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №320/5115/17 у подібних правовідносинах.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 грудня 2021 року відновлено провадження у справі.

24 грудня 2021 року до Київського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій він просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту (заборону на відчуження) на нерухоме майно АТ «ПроКредит Банк» на суму 14526549,58 грн до закінчення апеляційного розгляду справи.

Заява мотивована тим, що у позивача наявні обґрунтовані припущення вважати, що невжиття таких заходів може істотно ускладненими чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення його вимог, оскільки стало відомо, що відповідач порушує законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації доходів, одержаних злочинним шліхом у зв`язку з чим Національним банком України застосовані до нього заходи впливу, його рейтинг значно понизився, він розпродає належне йому майно та відбулись зміни у складі акціонерів. А тому застосування вказаних вище заходів забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами та відповідає вимогам ст. 150 ЦПК України.

Заява позивача ОСОБА_1 , про забезпечення позову розглядається без повідомлення учасників справи за правилами ч.1 ст.153 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених ст. 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Відповідно до роз'яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

З наведених обставин справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з АТ «ПроКредит Банк» на його користь 14526549, 58 грн, в порядку застосування заходів цивільної відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Рішенням суду, що є предметом даного апеляційного перегляду, позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 1330549, 58 грн.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову позивач вказував на те, що фінансове становище АТ «ПроКредит Банк» погіршується і настання таких обставин може негативно вплинути на реальність ефективного захисту позивача, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог, а тому є всі підстави для забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно Банку.

Проте позивач не навів переконливих доводів та відповідних їм доказів на підтвердження вимог про забезпечення позову у наведений ним спосіб.

Так, колегія суддів вважає, що заява про забезпечення позову та додані до неї документи не містить доказів на підтвердження утруднення виконання рішення у разі його задоволення, оскільки надані позивачем документи не свідчать про погіршення фінансового становища АТ «ПроКредит Банк» та штучного відчуження своїх активів. Застосування НБУ до відповідача заходів впливу за порушення законодавства у сфері фінмоніторингу та зниження рейтингу не свідчить про погіршення фінансового становища відповідача настільки, що це може призвести до невиконання рішення суду. Також не свідчить про загрозу невиконання чи ускладнення виконання рішення суду обставини змін у складі акціонерів банку. До того ж, як вбачається всі ці обставини мали місце протягом 2020 року, даних про фінансовий стан відповідача станом на грудень 2021 року суду не надано.

На підтвердження обставин розпродажу відповідачем майна позивачем наданий витяг з електронного ресурсу банку, де містяться оголошення про продаж декількох земельних ділянок та однієї квартири, як предметів застави, що є результатом діяльності банку і не свідчить про погіршення його фінансового становища.

Таким чином, позивачем не підтверджено належними доказами подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, а саме визнання банка неплатоспроможним. Наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюється судом в залежності від кожного конкретного випадку з урахуванням фактичних обставин справи. В даній справі апеляційний суд не вбачає підстав для застосування запропонованого позивачем заходу забезпечення позову, тому в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 152, 153, 261, 268 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

У Х В А Л И В

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук