Номер справи місцевого суду: 501/529/21
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 501/529/21

Провадження номер: 22-ц/813/10060/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання Рибачук О.І.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1

- відповідачі 1) ОСОБА_2 , 2) ОСОБА_3 ,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Регіональний сервісний центр ГЦС МВС в Одеській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Регіональний сервісний центр ГЦС МВС в Одеській області, про визнання договору купівлі-продажу, договору комісії недійсним, скасування державної реєстрації на автомобіль та визнання права власності, за апеляційною скаргою адвоката Племениченко Геннадія Вячеславовича, діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Іллічівського міського суду Одеської області, ухвалене у складі судді Смирнова В.В. о 10 годині 54 хвилин 20 липня 2021 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2021 році ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним уточненим у подальшому позовом, в якому остаточно просить: 1) визнати недійним договір купівлі-продажу від 24.04.2020 року транспортного засобу BMW-X5, загальний універсал - В, 2017 року випуску, колір - Білий, номер кузова НОМЕР_1 , укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сів-сервіс», яке діяло від імені ОСОБА_2 на підставі договору комісії № 6425/20/003800 від 24.04.2020 року, та ОСОБА_3 ; 2) визнати недійсним договір комісії № 6425/20/003800 від 24.04.2020 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сів-сервіс» та ОСОБА_2 на укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу BMW-X5, загальний універсал - В, 2017 року випуску, колір - Білий, номер кузова НОМЕР_1 ; 3) в межах поділу спільного майна подружжя: 3.1) визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину транспортного засобу BMW-X5, загальний універсал-В, 2017 року випуску, колір-Білий, номер кузова НОМЕР_1 ; 3.2) визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину транспортного засобу BMW-X5, загальний універсал - В, 2017 року випуску, колір - Білий, номер кузова НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовує тим, що у період з 27.08.2011 року по 03.08.2020 року він та ОСОБА_2 перебували у шлюбі. За час перебування у шлюбі сторони придбали спільне майно, а саме - автомобіль BMW-X5 xDrive 25d/F15, рік випуску 2017, номер кузова НОМЕР_1 , який був зареєстрований на ОСОБА_2 ..

Вказаний автомобіль придбаний ОСОБА_1 11.01.2018 року в Дочірньому підприємстві «Фірма «Емералд Моторс» та відступлений ОСОБА_2 , що підтверджується договором про відступлення права вимоги від 11.01.2018 року.

25.05.2020 року позивачу стало відомо, що відповідачка ОСОБА_2 звернулась до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом про поділ спільного майна подружжя (справа №501/1609/20). Під час розгляду вказаної справи стало відомо, що автомобіль BMW-X5 xDrive 25d/F15, рік випуску 2017, номер кузова НОМЕР_1 був ОСОБА_2 відчужений ТОВ «СІВ-СЕРВІС» за договором комісії №6425/20/0013800 від 24.04.2020 року та в той же день за договором купівлі-продажу проданий ОСОБА_3 (матері відповідачки). (а. с. 4 7, 100 101).

2.2 Позиція відповідачів та третьої особи в суді першої інстанції

Третя особа Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Одеській області у поясненнях на позовну заяву зазначає, що у разі визнання судом оспорюваних правочинів недійсними, на підставі відповідного судового рішення, державна реєстрація транспортного засобу скасовується на підставі п. 40 Порядку №1388 та не потребує додаткового забезпечення у самому рішенні. У разі вирішення судом спірних правовідносин, рішення буде виконано в рамках повноважень РСЦ МВС в Одеській області (а. с. 37 39, 56 57).

У відзиві на позовну заяву адвокат Бобрешова С.А., діюча від імені ОСОБА_2 , просить у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі. Представник відповідачки зазначає, що доводи позовної заяви є надуманими, оскільки на момент продажу автомобіля ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знаходились у зареєстрованому шлюбі. Проживали разом та продовжували шлюбні відносини, які фактично закінчились значно пізніше.

Доводи позивача ОСОБА_1 про необізнаність щодо відчуження вказаного автомобіля не є правдивими, оскільки до позовної заяви не додано жодного належного чи допустимого доказу на підтвердження вказаного. Натомість відповідач ОСОБА_2 свідчить про те, що її колишній чоловік не тільки знав про намір відчуження автомобілю, а й сприяв укладенню відповідної угоди, надав свою особисту згоду на продаж автомобіля безпосередньо ОСОБА_3 та отримав кошти готівкою від дружини після продажу вказаного автомобіля. При цьому, згоду на відчуження автомобілю, особисту заінтересованість у вказаних діях та отриманні своєї частини вартості автомобілю, позивачем було затверджено і узгоджено із покупцем ОСОБА_3 , яка на той час була його тещою.

Про особисту зацікавленість ОСОБА_1 в отриманні коштів після продажу сімейного автомобілю може слугувати той факт, що саме в квітні-травні 2020 року позивач почав розширювати свій бізнес для чого придбав приміщення та певне обладнання, тому гроші були йому вкрай потрібні для вказаних цілей.

Таким чином, на теперішній час, повноправним та законним власником транспортного засобу марки BMW-X5 xDrive є - ОСОБА_3 .. Автомобіль було відчужено до закінчення фактичних шлюбних відносин за сумісною згодою подружжя (а. с. 48 52).

У відзиві на позовну заяву адвокат Савенко Л.А., діюча від імені ОСОБА_3 , просить у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі. Представник ОСОБА_3 зазначає, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які могли б підтвердити викладені у позовній заяві доводи. Натомість, всі доводи ОСОБА_1 є надуманими та ґрунтуються на припущеннях, які не відповідають дійним обставинам та вводять суд в оману. Позивач не тільки знав, а й особисто сприяв укладенню вказаного договору купівлі-продажу, оскільки на той час мав потребу у грошах для розвитку власного бізнес-проекту. Більш того, ОСОБА_4 стверджує, що для придбання вказаного автомобіля віддала власні кошті, які накопичувала упродовж довгого часу, оскільки дізналась, що її зять та донька, які на той час проживали разом та перебували у зареєстрованому шлюбі, мають намір відчужити вказаний автомобіль.

До того ж, ОСОБА_2 стверджує, що кошти після продажу автомобіля були розподілені між подружжям. Останнє не спростовано позивачем, не надано жодних доказів, які могли б спростувати вказаний факт.

При цьому, після продажу автомобіля ОСОБА_1 особисто подякував тещі та підтвердив отримання коштів від дружини ОСОБА_2 ..

Однак, на теперішній час відповідачка ОСОБА_4 дізналась про те, що позивач стверджує що нібито не знав про відчуження автомобіля BMW-X5 xDrive на її користь та нібито не отримував кошти після його продажу, що жодним чином не відповідає дійсності та тим обставинам, що насправді мали місце.

Надані до позовної заяви документи щодо продажу відповідного автомобіля підтверджують законність та правомірність набуття ОСОБА_5 права власності на автомобіль BMW-X5.

На теперішній час повноправним власником транспортного засобу марки BMW-X5 є - ОСОБА_3 .. Вказане майно було відчужено на користь відповідачки за взаємною згодою подружжя до закінчення фактичних шлюбних відносин. Кошти за відчуження були передані подружжю, які розпоряджались ними на власний розсуд. Позивачем не надано до суду жодного доказу, який спростовував би вказаний факт.

Вимоги позивача щодо визнання недійсними договору купівлі-продажу, договору комісії та скасування державної реєстрації є прямим порушенням закріпленого законодавством права ОСОБА_4 на мирне розпорядження та володіння своїм майном (а. с. 69 72).

2.3. Позиція позивача на відзив на позовну заяву в суді першої інстанції

У відповіді ОСОБА_1 на відзиви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначено, що останні є безпідставними та необґрунтованими. Всі викладені в них доводи направлені тільки на введення суду в оману, з метою приховування майна від поділу між подружжям.

Спірний транспортний засіб придбаний ОСОБА_2 під час перебування у шлюбі з позивачем. Відповідачами не спростовано жодним чином презумпцію спільного майна, тому є підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу вказаного автомобіля, оскільки відсутність згоди одного із співвласників на розпорядження майном, відчуженим за правочином, який виходить за межі дрібного побутового, є підставою для визнання вказаного правочину недійсним.

Оскільки, предметом спору є автомобіль BMW-X5 xDrive 25d/F15, рік випуску 2017, номер кузова НОМЕР_1 то правочин щодо відчуження вказаного автомобіля виходить за межі дрібного побутового та потребував згоди позивача як другого з співвласників. Вказане є підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного автомобіля.

Крім того, відповідачка ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_2 , водійського посвідчення не має, є пенсіонеркою, яка не має та не може мати достатнього доходу для купівлі спірного транспортного засобу. Крім того, спірний автомобіль залишився у користуванні ОСОБА_2 .. Позивач заперечує отримання жодних грошових коштів з продажу автомобіля.

Переоформлення транспортного засобу направлено тільки на виведення майна із спільної власності подружжя (а. с. 103 105).

2.4 Заперечення на відповідь на відзив в суді першої інстанції

Адвокат Бобрешова С.А., діюча від імені ОСОБА_2 , у запереченнях на відповідь на відзив зазначає, що укладення договору комісії та договору купівлі-продажу транспортного засобу не є нікчемним та/або недійсним правочином, оскільки відсутні докази, що підтверджували хоча б один з підстав визнання даних правочинів недійсними.

Посилання позивача щодо фіктивності оспорюваного правочину спростовується наданими до суду доказами, з яких вбачається, що автомобіль у встановленому законом порядку був відчужений ОСОБА_2 на користь відповідачки ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу за ціною, визначеною за домовленістю сторін. З урахуванням ч. 1 ст. 632 ЦК України, його сторонами були вчинені всі необхідні дії для виконання даного договору, зокрема, спірний автомобіль був знятий з державної реєстрації старим власником, фактично переданий покупцю ОСОБА_3 , яка в установленому законом порядку здійснила реєстрацію майна та отримала свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Жодних належних та допустимих доказів щодо використання отриманих за вказаним договором коштів не в інтересах сім`ї суду надано не було.

Як неодноразово зазначалося ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кошти, які були отримані в результаті укладення правочинів, були розподілені між подружжям, що жодним чином не спростовано позивачем. Не надано жодних доказів, які могли б спростувати вказане. Вказане підтверджує те, що відчуження автомобіля було здійснено саме в інтересах сім`ї. Тому, посилання позивача на те, що йому було невідомо про відчуження транспортного засобу його дружиною є необґрунтованими.

Відсутність водійського посвідчення у ОСОБА_3 не позбавляють права власності особу, яка набула його на законних підставах. Крім того, ніхто не може бути обмежений на придбання та набуття права власності на майно, незалежно від майнового стану, віку та будь-яких інших факторів (а. с. 142 145, 164 167).

2.5 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 20 липня 2021 року відмовлено у задоволені вищевказаного позову ОСОБА_1 ..

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що суду не надано доказів, які б підтверджували необізнаність позивача про здійснення продажу автомобілю BMW-X5 xDrive 25d/F 15, рік випуску 2017, номер кузова НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 .. Натомість, надані до позовної заяви письмові докази, які складаються з договору комісії №6425/20/003800 від 24.04.2020 року, укладеним між ТОВ «Сів-Сервіс» та ОСОБА_2 , договору купівлі-продажу транспортного засобу №6425/20/003800 від 24 квітня 2020 року, укладеним між ТОВ «Сів-Сервіс» та ОСОБА_3 та витягу з реєстру про державну реєстрацію підтверджують законність угоди щодо продажу автомобілю, а також належну реєстрацію права власності за новим власником.

З аналізу позовної заяви та доданих до неї доказів випливає відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 діяли недобросовісно, зокрема, що ОСОБА_3 знала чи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Підстави для визнання оспорюваного договору купівлі-продажу автомобіля недійсним відсутні. Тому, враховуючи презумпцію правомірності набуття права власності, встановлену ч. 2 ст. 328 ЦК України, ОСОБА_3 є законним власником автомобіля марки BMW-X5 xDrive 25d/F 15, рік випуску 2017, номер кузова НОМЕР_1 .

При цьому, за свідченням ОСОБА_2 кошти після продажу автомобіля були розподілені між подружжям, що не спростовано позивачем. Не надано жодних доказів, які могли б спростувати вказане, що свідчить про те, що відповідне відчуження було здійснено саме в інтересах сім`ї та за згодою обох з подружжя (а. с. 179 182).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Племениченко Г.В., діючий від імені ОСОБА_1 , просить рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 липня 2021 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт посилається на те, що: 1) судом першої інстанції не було враховано, що саме на відповідачів по справі покладено обов`язок доведення наявності згоди іншого з подружжя на продаж спірного майна; 2) суд першої інстанції погодився з твердженнями відповідачів, що позивачем було надано згоду на продаж автомобіля лише з свідчень відповідачів. Будь-яких належних та допустимих доказів надання згоди до суду не було надано; 3) спірний транспортний засіб придбаний ОСОБА_2 під час перебування у шлюбі з позивачем. В той же час, відповідачами по справі жодним чином не спростована презумпція спільного майна. Тобто, існують всі підстави для визнання договору купівлі-продажу вказаного автомобіля недійсним, оскільки відсутність згоди одного із співвласників на розпорядження майном, відчуженим за правочином, який виходить за межі дрібного побутового, є підставою для визнання цього правочину недійсним (а. с. 184 190).

2.6 Узагальнені доводи відповідачів та третьої особи в апеляційному суді

Адвокатом Бобрешовою С.А., діючою від імені ОСОБА_2 , подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Викладені доводи у відзиві на апеляційну скаргу тотожні доводам, які були викладенні в суді першої інстанції у відзиві на позов.

Адвокатом Савенок Л.А., діючою від імені ОСОБА_3 , подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Викладені доводи у відзиві на апеляційну скаргу тотожні доводам, які були викладенні в суді першої інстанції у відзиві на позов.

Третьою особою Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Одеській області надано пояснення на апеляційну скаргу, в якій викладено процедуру реєстрації транспортного засобу на підставі рішення суду.

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.08.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Племениченка Геннадія Вячеславовича, діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 липня 2021 року (а. с. 198 198 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.08.2021 року цивільну справу було призначено до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 199).

У судовому засіданні адвокат Племениченко Г.В., діючий від імені ОСОБА_1 , апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Адвокат Бобрешова С.А., діюча від імені ОСОБА_2 , у судовому засіданні просила апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Адвокат Савенко Л.А., діюча від імені ОСОБА_3 , у судовому засіданні просила апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Племениченка Г.В., діючого від імені ОСОБА_1 , підлягає частковому задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Під час перебування сторін у шлюбі ними було придбано спірний автомобіль. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 11.01.2018 року, власником автомобілю BMW-X5, загальний універсал-В, 2017 року випуску, колір-Білий, номер кузова НОМЕР_1 вказано ОСОБА_2 (а. с. 129).

Згодом автомобіль BMW-X5 xDrive 25d/F15, рік випуску 2017, номер кузова НОМЕР_1 було відчужено на користь ОСОБА_3 від 11.01.2018 року (а. с. 8 - 9). Вказане підтверджується договором комісії №6425/20/003800 від 24 квітня 2020 року, укладеним між ТОВ «Сів-Сервіс» та ОСОБА_2 , договором купівлі-продажу транспортного засобу №6425/20/003800, укладеним між ТОВ «Сів-Сервіс» та ОСОБА_3 24 квітня 2020 року (а. с. 10 - 14, 75 - 76, 130 - 135).

Відповідно до заяви №261061183 від 12.05.2020 року ОСОБА_3 звернулась про перереєстрацію транспортного засобу на нового власника автомобіля BMW-X5, загальний універсал-В, 2017 року випуску, колір-Білий, номер кузова НОМЕР_1 (а. с. 128).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу BMW-X5, загальний легковий - універсал-В, 2017 року випуску, колір-Білий, номер кузова НОМЕР_1 , його власником є - ОСОБА_3 (а. с. 77 - 78).

Між сторонами виникли правовідносини щодо визнання недійсними договорів, укладеним одним з подружжя.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків пронеобхідність відмови у задоволенні позовних вимог. Разом з тим, колегія суддів не погоджується з обґрунтуванням підстав відмови у задоволенні позову.

3.4 Мотиви часткового прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та часткового прийняття аргументів відзивів на апеляційну скаргу

Щодо доводів апелянта про те, що судом першої інстанції не було враховано, що саме на відповідачів по справі покладено обов`язок доведення наявності згоди іншого з подружжя на продаж спірного майна.

З урахуванням імперативних вимог частини 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

При цьому, за правилами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Доказами в розумінні ч. 1 ст.76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити викладені обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та докази, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороб тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеною з цивільного обороту (частина 1 статті 61 СК України).

При цьому, за змістом ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як визначено ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Частиною 2 ст. 369 ЦК України встановлено, що у разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України, при укладенні одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Колегія суддів звертає увагу, що дійсно матеріали справи не містять письмової згоди позивача на надання дозволу щодо продажу спірного автомобіля, який є спільною сумісною власністю подружжя. Однак, апеляційний суд звертає увагу на наступне.

У позові по даній справі ОСОБА_1 вказує, що: «…25 травня 2020 року до Іллічівського міського суду Одеської області Посиітною І.С. була подана позовна заява про поділ спільного майна подружжя справа № 501/1609/20….».

Відповідно до рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25.09.2020 року (справа № 501/1609/20), отриманого апеляційним судом з ЄДРСР, під час розгляду вказаної справи представник ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому, зокрема, просив визнати право приватної власності ОСОБА_1 на автомобіль BMW-X5 xDrive 25d/F 15, рік випуску 2017, номер кузова НОМЕР_1 .

Рішенням Іллічівського міського суду від 25.09.2020 року в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено повністю. У вказаному рішенні, зокрема зазначено: «…В судовому засіданні представник ОСОБА_1 стверджував, що автомобіль BMW-Х5 xdrive 25d-F15, 2017 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 був спільною сумісною власністю подружжя, набутий за час шлюбу, проте ОСОБА_2 здійснила його продаж іншій особі без згоди ОСОБА_1 , як другого з подружжя.

Оскільки вищевказаний автомобіль, який є спільним сумісним майном подружжя, було відчужено ОСОБА_2 , суд доходить до висновку, що у ОСОБА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя є право на компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля вказаного автомобіля.

Разом з тим, з вказаними вимогами сторони по справі до суду не звертались та до суду не надано доказів ринкової вартості автомобілю BMW-Х5 xdrive 25d-F15, 2017 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 .

Таким чином, суд дійшов до висновку про задоволення первісного позову ОСОБА_2 та відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 у повному обсязі…».

Вищевказане рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25.09.2020 року залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 19.08.2021 року. Відомості щодо касаційного оскарження вказаного рішення у ЄДРСР відсутні.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у спорі, який розглядається, ефективний спосіб захисту повинна обрати сторона, що звертається до суду за захистом своїх порушених прав. Позивач має визначитися, чи потрібно йому оспорювати угоду про відчуження автомобіля, яким він все одно не буде користуватися, чи краще стягнути з відповідача грошову компенсацію за свою частку в такому майні.

З вищевказаного вбачається, що позивач раніше звернувся до суду з вимогою про захист, як він вважає, свого порушеного права щодо відчуження спірного автомобіляBMW-Х5 xdrive 25d-F15, 2017 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , як спільного майна подружжя, визначившись із способом захисту порушеного права. Вказаний спір було розглянуто судом.

Крім того, колегія суддів вважає необхідним звернути увагу також на наступне.

Матеріали даної цивільної справи містять договір комісії №6425/20/003800 від 24.04.2020 року, на підставі якого ТОВ «Сів-Сервіс» зобов`язався за дорученням ОСОБА_2 вчинити від свого імені правочин щодо продажу транспортного засобу, а саме - автомобілю BMW-X5 xDrive 25d/F 15, рік випуску 2017, номер кузова НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_2 .

Відповідно до наявного у справі договору купівлі-продажу від 24.04.2020 року транспортного засобу BMW-X5, загальний універсал - В, 2017 року випуску, колір - Білий, номер кузова НОМЕР_1 , він укладений між ТОВ «Сів-сервіс», яке діяло від імені ОСОБА_2 на підставі договору комісії № 6425/20/003800 від 24.04.2020 року, та ОСОБА_3 .

Позивач просить визнати недійсними вказані правочини.

Відповідач - це особа, яка на думку позивача порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Визначення відповідача(ів), предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц (пункт 41); від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49); від 21.11.2018 у справі №127/93/17-ц (пункт 50); від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54); від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4)).

Разом з тим, заявляючи вимоги про визнання недійсними вищевказаних правочинів, сторонами яких було, зокрема, і ТОВ «Сів-Сервіс», позивач зазначив відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ТОВ «Сів-Сервіс» не було залучено позивачем до участі у справі в якості відповідача.

Виходячи з вищевказаного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 ..

Таким чином, наведені в обґрунтування апеляційної скарги доводи не можуть бути підставами для скасування ухваленого рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржниками норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Племениченка Геннадія Вячеславовича, діючого від імені ОСОБА_1 , є частково обґрунтованими (тільки в частині зміни обґрунтування підстав відмови в задоволенні позову), а тому вона підлягає задоволенню частково.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Згідно із ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки висновки суду першої інстанції в частині обґрунтування підстав відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 не відповідають дійсним обставинам по справі, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у вказаній частині підлягає зміні за вищевказаного обґрунтування.

В решті рішення необхідно залишити без змін.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Племинеченка Геннадія Вячеславовича, діючого від імені ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20 липня 2021 року змінити.

Викласти мотивувальну частину рішення в редакції мотивувальної частини даної постанови.

В решті рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 28 грудня 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

С. О. Погорєлова