Провадження № 2/750/2820/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2021 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді - Рахманкулової І.П.,

секретаря Левченко А.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» про повернення стягненого за виконавчим написом,

третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Київської області Говоров Павло Володимирович,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» про повернення стягненого за виконавчим написом.

Обґрунтовано позов тим, що 16 вересня 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис № 4618 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активнами» заборгованості в розмірі 39365 грн. 40 коп. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 квітня 2020 року у справі № 750/317/20 вказаний виконавчий напис нотаріуса визнано таким, що не підлягає виконанню. Водночас, до визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню з позивача було стягнуто на користь відповідача 23024 грн. 41 коп., які підлягають поверненню, як безпідставно набуті відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами».

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 листопада 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.

Представник відповідача надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки між сторонами у справі існують договірні зобов`язання, а кошти, які позивач просить повернути, стягнуті у виконавчому провадженні як заборгованість за кредитним договором, а тому їх не можна витребувати як безпідставно набуті відповідно до статті 1212 ЦК України.

Також представник відповідача надіслав до суду заяву про визнання позовних вимог в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення з відповідача судового збору в розмірі 454 грн., а також в разі забезпечення позову судового збору за подання такої заяви в розмірі 227 грн.

Проте, суд зазначає, що предметом розгляду справи є повернення коштів стягнутих за виконавчим написом, у зв`язку із його скасуванням, а тому визнання позовних вимог в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, яке не є предметом розгляду у даній справі є безпідставним і суд не може врахувати заяву представника відповідача як визнання позову у даній справі.

Крім того, представник відповідача надіслав до суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, посилаючись на їх неспівмірність із ціною позову, складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.

Також представник відповідача надіслав до суду клопотання про врегулювання спору у даній справі за участі судді.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 грудня 2021 року у задоволенні вказаного клопотання відмовлено, оскільки воно заявлено лише відповідачем і згоди на врегулювання спору за участю судді позивачем не надано.

Представник позивача надіслала до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому наполягала на задоволенні позовних вимог, а також зазначила, що рішенням суду, яке відповідачем не оскаржувалось та набрало законної сили, було встановлено, що виконавчий напис про стягнення з позивача заборгованості було винесено без дотримання вимог законодавства, а тому доводи відповідача проте, що питання чинності кредитного договору не вирішувались у судовому порядку не заслуговують на увагу.

Крім того, щодо клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, представник позивача вказала, що розмір гонорару адвоката встановлений сторонами у договорі у фіксованому розмірі та не залежить від обсягу наданих послуг.

Представник позивача у судове засідання подав заяву про розгляд справи без його участі, вказавши, що позов підтримує.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву виклав клопотання про розгляд справи без його участі.

Третя особа у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлений завчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Згідно із частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

16 вересня 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис № 4618 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активнами» заборгованості в розмірі 39365 грн. 40 коп. та 150 грн. за вчинення виконавчого напису (а.с. 7).

Як вбачається зі змісту виконавчого напису, він вчинений на підставі договору про надання споживчого кредиту № від 13 травня 2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків стало ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», правонаступником якого в свою чергу стало ТОВ «Фінансова компанія управління активами». Стягнення заборгованості проводилось за період з 23 березня 2017 року по 11 вересня 2019 року. Сума заборгованості складає 39365 грн. 40 коп., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту 28042 грн. 11 коп.; заборгованості за процентами 2177 грн. 49 коп.; комісії 8995 грн. 80 коп.

Рішенням Деснянського районного суду від 02 квітня 2020 року у справі № 750/317/20 вказаний виконавчий напис нотаріуса визнано таким, що не підлягає виконанню (а.с. 10-12).

Рішення суду обґрунтовано тим, що вимога про стягнення заборгованості не є безспірною, а отже не підлягає задоволенню в порядку вчинення нотаріального напису.

Вказане рішення суду набрало законної сили, сторонами не оскаржувалось.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Виконавчий напис нотаріуса № 4618 від 16.09.2019 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активнами» заборгованості перебував на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В., що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 60561863 від 11.11.2019 (а.с. 8).

Згідно інформації приватного виконавця виконавчого округу Київської області Говорова П.В. № 15771 від 15 червня 2020 року, з боржника ОСОБА_1 в ході примусового виконання виконавчого напису стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» 23024 грн. 41 коп. в рахунок погашення боргу (а.с. 9).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно із частиною 3 статті 1212 ЦК України та положення глави 83 цього Кодексу (збереження майна без достатньої правової підстави) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

При цьому, набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 658/2337/20.

Як наслідок визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, перестала існувати правова підстава для отримання відповідачем грошових коштів від позивача.

Доводи представника відповідача про те, що кредитний договір, на виконання якого було вчинено виконавчий напис, є дійсним, не спростовує факт визнання виконавчого напису, на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача, таким, що не підлягає виконанню, що є підставою для повернення таких коштів.

При цьому питання наявності та або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором може бути предметом окремого судового розгляду.

Враховуючи, що рішенням суду у справі № 750/317/20 визнано виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки розмір заборгованості оспорювався позивачем, а відповідно і стягнення заборгованості з позивача є протиправним, а тому суд вважає, що стягнуті кошти підлягають поверненню ОСОБА_1 , як безпідставно набуті відповідачем ТОВ «Фінансова компанія управління активами».

Також, у зв`язку з наявністю підстав для задоволення позову, позивачу мають бути відшкодовані понесені у справі судові витрати на правничу допомогу.

Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України.

За приписами статей 133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачу правничу допомогу надавала адвокат Кулініч К.В. на підставі договору про надання правничої допомоги № 40/21 від 21.04.2021 (а.с. 5).

Згідно копії квитанції № 86382723 від 22 квітня 2021 року підтверджується сплата позивачем Адвокатському об`єднанню «Катерини Кулініч «Скай Лоерс» 6000 грн. за договором № 40/21 (а.с. 13).

Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказані критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268).

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Така ж позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц.

Враховуючи, що позивачем документально підтверджено понесення витрат на оплату правничої допомоги, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею витрати на правничу допомогу у даній справі. Проте, враховуючи, що представником відповідача подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності та співрозмірності, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 3000 грн. витрат на правничу допомогу, вважаючи таку суму співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи.

Також, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 273, 279, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» про повернення стягненого за виконавчим написом задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» (місцезнаходження: вул. Стельмаха, 9-А, м. Ірпінь, код ЄДРПОУ - 35017877) на користь ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) грошові кошти, які були стягнуті за виконавчим написом приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича за № 4618 від 16 вересня 2019 року в сумі 23024 грн. 41 коп. (двадцять три тисячі двадцять чотири грн. 41 коп.)

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» на користь ОСОБА_2 908 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 3000 грн. витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя