Справа № 209/724/21
Провадження № 2/209/668/21
РІШЕННЯ

Іменем України

09 грудня 2021 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Шендрика К.Л.

за участі секретаря Драгунцевої С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачана користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість у розмірі 20740,14 грн. за кредитним договором б/н від 28.05.2010 року та судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що 28.05.2010 року АТ КБ "ПриватБанк" та відповідач уклали кредитний договір б/н, шляхом підписання анкети-заяви. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", і "Тарифами Банку" складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ "Приватбанк" свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Відповідачу було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, який в подальшому був збільшений до 14000 грн. Відповідач не виконувала своїх обов`язків за кредитним договором, через що, станом на 28.02.2021 року, має заборгованість перед позивачем в сумі 20740,14 грн., яка складається з наступного: 17313,14 грн. заборгованість за тілом кредиту; 3427 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

01.04.2021 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

12.05.2021 року відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, в якому позов не визнала повністю, просила залишити позов без задоволення, застосувати строк позовної давності. Також просила у разі відмови у застосування позовної давності застосувати двосторонню реституцію та стягнути з позивача зайво сплачені кошти у розмірі 75987,14 грн. На обґрунтування відзиву зазначила, що підписуючи анкету-заяву, вона не була ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тому анкета-заява є неналежним доказом приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. При оформленні пенсійної картки, банком було надано їй іншу картку для здійснення розрахунків, але роз`яснення що картка, яку вона отримала є кредитною. Також вказує, що розрахунки не можуть бути належними та допустимими доказами наявності боргу та його розміру, оскільки не можливо перевірити його правильність. Посилається, що згідно наданих позивачем розрахунків за період з 01.11.2015 року по 28.02.2021 року, з неї було вирахувано АТ КБ «ПриватБанк» 93300,28 грн., що у 6,66 разів перевищує кредитний ліміт, який їй було встановлено, тому відповідно до вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» та положень ст. 216 ЦК України, вважає, що договір є недійсним. Враховуючи, що нею було сплачено 93300,28 грн., а позивач просить стягнути з неї 17313,14 грн., тому сума, яку банк повинен їй повернути як надмірно сплачені кошти становить 75987,14 грн., що є двосторонньою реституцією.

31.05.2021 року представник позивача надав відповідь на відзив, у якій просив позовні вимоги задовольнити. На обґрунтування відповіді на відзив зазначив, що зміст кредитного договору був зафіксований у заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах, тобто кредитний договір був укладений у письмовій формі, є дійсним та відповідає нормам чинного законодавства. Відповідач звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 28.05.2010 року. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам. Крім того, згідно виписки з особового рахунку, відповідач активно користувалась кредитними коштами. Також 19.11.2013 року, 29.11.2013 року, 12.09.2018 року відповідач за допомогою кредитної картки скористалась сервісом «Оплата частинами», за допомогою якої клієнт має можливість купити товар в розстрочку за кредитною карткою, а оплата здійснюється шляхом списання щомісячних платежів з картки клієнта. Оскільки під час списання чергового щомісячного платежу по оплаті частинами відповідачем було використано всю суму кредитного ліміту, списання коштів було здійснено за рахунок овердрафту, що спричинило перевищення тіла кредиту над розміром встановленого кредиту. Порядок та черговість погашення заборгованості, підвищення процентної ставки, нарахування процентів здійснювались відповідно до умов кредитного договору та чинного законодавства. Щодо строку позовної давності зазначають, що вона не пропущена, оскільки строк перевипущеної картки триває до останнього дня травня 2021 року, до суду з позовом вони звернулись у березні 2021 року, тому підстав для застосування її судом немає. Зауважують, що відповідач до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання по кредиту, що свідчить про те, що відповідач знала про умови кредитування та визнавала свої зобов`язання за договором, тому посилання щодо того, що вона не була ознайомлена з умовами кредитування є безпідставними.

Сторони у судове засідання не з`явилися.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, просив задовольнити позов повністю.

Відповідач у судове засідання не з`явилась.

В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 28.05.2010 року між сторонами укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, що підтверджується копією анкети-заяви, довідкою про умови кредитування та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг. У заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що підтверджується копіями анкети-заяви, витягом з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витягом з Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 17-43).

Згідно з наданим банком розрахунком (а.с. 6-14, 52-76, 141-165), заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором станом на 28.02.2021 року становить 20740,14 грн., яка складається з наступного: 17313,14 грн. заборгованість за тілом кредиту; 3427 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

У відповідності до підписаного сторонами кредитного договору, відповідач отримала від банку наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 з терміном дії 18.11.2009 листопад 2013 року; № НОМЕР_2 з терміном дії 28.05.2010 року квітень 2014 рік; № НОМЕР_3 з терміном дії 09.12.2013 рік червень 2017 рік; № НОМЕР_4 з терміном дії 03.07.2017 рік травень 2021 рік, що підтверджується довідкою АТ «ПриватБанк» про надані кредитні картки (а.с. 16).

Відповідно до статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит, будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом статей 524, 533-535 та 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно із частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

У Постанові Верховного Суду від 16.06.2021 року у справі № 466/7825/16-ц (провадження № 61-2808св21) вказано, що «відповідно до усталеної судової практики вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. За змістом статті 216 ЦК України та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину».

Застосовуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд доходить висновку, що укладений між сторонами договір відповідає вимогам закону, зобов`язання по договору відповідачем у встановлений строк не виконані, підстав для застосування реституції немає. Позивачем доведено факт отримання відповідачем кредитних карток, на рахунку яких були кредитні кошти, відповідач активно користувалась кредитними картками, про що свідчать надані позивачем, розрахунки заборгованості, тому відповідач зобов`язана повернути позивачу фактично отриману суму кредитних коштів.

Крім того, суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності, оскільки у відповідності до вимог ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи, що відповідачем періодично здійснювались платежі для погашення заборгованості, 01.08.2020 року була здійснена остання операція, кредитна картка мала термін дії до травня 2021 року, позовна заява до суду надійшла 17.03.2021 року, тому підстав для застосування строку позовної давності судом немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У зв`язку із викладеним, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки умови договору не виконані, грошові кошти на погашення заборгованості за кредитом в повному обсязі не повернуто, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.05.2010 року у розмірі 20740,14 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 207, 257, 261, 526, 549, 551, 625, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76, 81, 141, 258-259, 263-265, 274, 279 ЦПК України суд, -

у х в а л и в:

Позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1"Д", адреса листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 28.05.2010 року у розмірі 20740,14 (двадцять тисяч сімсот сорок) грн. 14 коп., яка складається з наступного: яка складається з наступного: 17313,14 грн. заборгованість за тілом кредиту; 3427 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" судові витрати за сплату судового збору в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Дніпровський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.Л. Шендрик