провадження № 22-ц/824/3109/2021 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення компенсації за час вимушеного прогулу, зобов`язання укласти контракт, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив визнати незаконним його звільнення та поновити на роботі на посаді генерального директора Українського державного фонду підтримки фермерських господарств; стягнути з Українського державного фонду підтримки фермерських господарств компенсацію за час вимушеного прогулу у розмірі середнього заробітку, починаючи з 22 жовтня 2019 року по дату ухвалення рішення у справі; зобов`язати Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України укласти з позивачем контракт на займання посади генерального директора Українського державного фонду підтримки фермерських господарств строком на два роки, що є у державній власності, з дати поновлення на роботі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02 серпня 2018 року ОСОБА_1 було призначено на посаду виконувача обов`язки генерального директора Укрдержфонду. У подальшому трудові відносини позивача з Укрдержфондом фактично не припинялися. Формально, за рекомендацією Міністерства аграрної політики та продовольства України кожних два місяці позивача звільняли згідно з пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України і знову приймали на роботу на підставі його особистої заяви та у відповідності до рекомендацій представницького органу - Асоціації фермерів та приватних землевласників України. 24 вересня 2019 року президентом Асоціації фермерів та приватних землевласників України Міністру Мінекономрозвитку як голові комісії з припинення Мінагрополітики було направлено рекомендаційний лист з пропозицією щодо призначення позивача на посаду генерального директора Укрдержфонду та підписання з ним контракту терміном на два роки. Проте, вказана рекомендація була проігнорована та згідно з наказом Мінекономрозвитку від 29 жовтня 2019 року позивача було звільнено. ОСОБА_1 вважає своє звільнення з роботи таким, що не відповідає вимогам чинного трудового законодавства, оскільки рішення про звільнення мав приймати голова комісії з припинення Мінагрополітики, а, відтак, позивача було звільнено неповноважним органом. Рішення про звільнення відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України повинно бути прийняте не пізніше 12 жовтня 2019 року. Проте, позивач продовжував виконувати свої обов`язки до 29 жовтня 2019 року. Фактично трудовий договір позивача з Укрдержфондом після 12 жовтня 2019 року мав вже безстроковий характер, а тому його звільнення повинно було відбуватись лише у відповідності до положень п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін) або у відповідності до положень ст. 38 цього Кодексу. Позивач не подавав будь-яку заяву про звільнення.

РішеннямДарницького районного суду міста Києва від 30 жовтня 2020 рокуу задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що порушено порядок та процедуру його звільнення, а сам наказ складено та підписано поза межами компетенції уповноваженого органу на дату звільнення. Суд першої інстанції так і не дослідив питання призначення та звільнення керівника Укрдержфонду, не надав оцінки долученим до матеріалів справи копії Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців, громадських формувань станом на 23 жовтня 2019 року та станом на 05 листопада 2019 року. Рішення суду не містить жодної правової оцінки обставинам щодо відсутності наказу про звільнення та наказу про призначення станом на 12 жовтня 2019 року саме генерального директора, а не виконуючого обов`язки генерального директора. 12 жовтня 2019 року трудові відносини позивача не припинилися, а, навпаки, перейшли у безстрокові. Суд констатував законність звільнення позивача без посилання на норми законодавства України. Звільнення позивача відбулося на підставі наказу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 29 жовтня 2019 року, підписаного виконувачем обов`язки директора міністра Кухта П.А. , який не є ані Міністром, ані секретарем Міністерства. Вказаний наказ не містить посилань на звільнення позивача, а лише визначає обставину про те, що виконання обов`язків генерального директора Укрдержфонду припинені 21 жовтня 2019 року та у відповідності до п. 2 ст. 36 КЗпП України. Уповноваженим органом Укрдержфонду на момент звільнення позивача було Міністерство аграрної політики та продовольства України, воно знаходилося у стані припинення з призначеним Головою ліквідаційної комісії, який і повинен був приймати рішення щодо звільнення. Рішення про звільнення повинно було прийнято не пізніше 12 жовтня 2019 року. Наказ Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про звільнення підписаний особою, повноваження якої не підтверджені. Суд не надав відповідь на законність припинення з позивачем трудових відносин саме по факту призначення нового виконуючого обов`язки генерального директора, з наказом про призначення якого позивача ознайомлено одночасно з наказом від 29 жовтня 2019 року. ОСОБА_1 посилається на ст. 4 Конвенції Міжнародної Організації Праці № 158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року».

У відзиві на апеляційну скаргу Український державний фонд підтримки фермерських господарств зазначає, що єдиною підставою для зайняття посади генерального директора є контракт, повноваженнями на укладення якого з боку роботодавця наділений відповідний орган управління. Контракт з позивачем не укладався, а обов`язки директора він виконував на підставі наказів Мінагрополітики про призначення його виконувачем обов`язків генерального директора до призначення керівника в установленому законом порядку. Суд може прийняти рішення про поновлення особи лише на посаді, яку вона займала, а посаду генерального директора ОСОБА_1 не займав.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що відповідно до Статуту Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 03 серпня 2018 року № 367, Укрдержфонд є державною бюджетною установою, заснованою на основі державної власності, входить до сфери управління Мінагрополітики і є підзвітним йому (а.с.94-107).

Предметом діяльності Укрдержфонду є надання підтримки фермерським господарствам; сприяння кадровому, науково-технічному забезпеченню фермерських господарств в умовах ринкової економіки; визначення розміру потреби у коштах для фінансової підтримки фермерських господарств.

Наказом Державного секретаря Мінагрополітики від 02 серпня 2018 року № 133-п ОСОБА_1 було призначено виконуючим обов`язки генерального директора Укрдержфонду з 03 серпня 2018 року до призначення керівника в установленому порядку на строк, що не перевищує два місяці, із заробітною платою відповідно до штатного розпису (а.с.82).

Наказом державного секретаря Мінагрополітики від 02 жовтня 2018 року № 172-п ОСОБА_1 було звільнено у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору згідно з пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України (а.с.83).

Згідно з наказом Державного секретаря Мінагрополітики від 03 жовтня 2018 року № 174-п ОСОБА_1 призначено виконуючим обов`язки генерального директора Укрдержфонду до призначення керівника в установленому порядку на строк, що не перевищує два місяці (а.с.153).

В подальшому у такий же спосіб ОСОБА_1 на кожні два наступні місяці призначався виконуючим обов`язки генерального директора Укрдержфонду (а.с.84-93).

Останній наказ про призначення ОСОБА_1 виконуючим обов`язки генерального директора Укрдержфонду до призначення керівника в установленому порядку на строк, що не перевищує два місяці, було видано 12 серпня 2019 року.

24 вересня 2019 року президент Асоціації фермерів та приватних землевласників України звернувся до Міністра Мінекономрозвитку Милованова Т.С. з листом-рекомендацією про призначення ОСОБА_1 на посаду генерального директора Укрдержфонду та підписання з ним контракту терміном на 2 роки (а.с.111).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2019 року № 954 «Деякі питання управління Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства об`єктами державної власності» цілісний майновий комплекс Укрдержфонду передано зі сфери управління Мінагрополітики до сфери управління Мінекономрозвитку.

На виконання даного розпорядження утвореною Мінекономрозвитку комісією було складено акт приймання-передачі цілісного майнового комплексу Укрдержфонду від 18 жовтня 2019 року, затверджений Міністром Мінекономрозвитку 21 жовтня 2019 року (а.с.149-151).

Відповідно до наказу від 15 жовтня 2019 року № 91-к у зв`язку з закінченням строкового трудового договору, наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України № 2366-п від 12 серпня 2019 року, ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків генерального директора з 15 жовтня 2019 року. Наказ виданий самим ОСОБА_1 на підставі службової записки № 106 від 11 жовтня 2019 року (а.с.160).

Наказом Міністра Мінекономрозвитку Милованова Т.С. від 22 жовтня 2019 року № 12-п виконувачем обов`язків генерального директора Укрдержфонду призначено Чалого В.В. (а.с.162).

29 жовтня 2019 року виконувачем обов`язки Міністра Мінекономіки Кухтою П.А. видано наказ № 30-п наступного змісту: ОСОБА_1 вважати таким, що припинив виконання обов`язків генерального директора Українського державного фонду підтримки фермерських господарств 21 жовтня 2019 року, пункт 2 статті 39 КЗпП України. Чалому В.В. провести остаточний розрахунок з ОСОБА_1 згідно чинного законодавства (а.с.161).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість вимог ОСОБА_1 про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та зобов`язання укласти контракт.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та з урахуванням висновків, які містяться у постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 607/18957/18, вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений також статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з частиною першою статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно зі статтею 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами

При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово на підставі поданої ним заяви призначався виконувачем обов`язки генерального директора Українського державного фонду підтримки фермерських господарств. Останній такий наказ був виданий Міністерством аграрної політики та продовольства України 12 серпня 2019 року за підписом державного секретаря В. Андронова . У наказі зазначено, що позивач призначений на строк, що не перевищує два місяці, тобто, до 12 жовтня 2019 року.

Працівник вважається прийнятим на роботу за безстроковим трудовим договором лише у тому разі, коли у наказі не зазначено строк, на який він прийнятий.

Підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові правовідносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення (пункт 2 частини першої статті 36 КЗпП України).

Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. У цей же час, він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частиною першою статті 36 КЗпП України.

Закінчення строку трудового договору (контракту) припиняє трудові правовідносини тоді, коли вимогу про звільнення заявила одна зі сторін трудового договору - працівник чи власник або уповноважений ним орган. При такому волевиявленні однієї зі сторін друга сторона не може перешкодити припиненню трудових правовідносин.

У пункті 1.1 Статуту Укрдержфонду зазначено, що Укрдержфонд є державною бюджетною установою, заснованою на основі державної власності, входить до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України і є підзвітним йому.

Стаття 1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» визначає, що управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Стаття 4 цього Закону до суб`єктів управління об`єктами державної власності серед інших відноситьКабінет Міністрів України, міністерства, інші органи виконавчої влади та державні колегіальні органи.

Згідно з Положенням про Мінекономрозвитку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 459 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 11 вересня 2019 № 838), до компетенції Мінекономрозвитку віднесено утворення, ліквідація, реорганізація підприємств, установ, організацій, заснованих на державній власності, уповноваженим органом яких є Мінекономрозвитку, затвердження їх статутів (положень), здійснення контролю за їх дотриманням, в установленому порядку призначення на посаду та звільнення з посади їх керівників.

Отже, посилання позивача на підписання наказу про його звільнення не уповноваженою особою, а саме в.о. МіністраМінекономрозвитку не заслуговують на увагу.

Крім того, посилаючись на вимоги Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» та вказуючи, що у відповідності до п. 12 ч. 4 ст. 10 зазначеного Закону повноваження з призначення та звільнення керівника Укрдержфонду належать державному секретарю міністерства, позивач не звернув уваги, що на момент видання оспорюваного наказу, а саме 29 жовтня 2019 року зазначений пункт Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» був виключений на підставі Закону № 117-IX від 19 вересня 2019 року.

Відповідно до пункту 8.2. Статуту Укрдержфонду управління його діяльністю здійснюють його органи, склад і порядок обрання (призначення) яких визначається законодавством та цим Статутом.

Органами управління є: - наглядова рада; - генеральний директор (пункт 8.3. Статуту).

Пунктом 8.31 Статуту Укрдержфонду передбачено, що призначення генерального директора на посаду здійснюється уповноваженим органом управління, за пропозицією представницького органу фермерських господарств, на умовах, визначених у контракті, в якому зазначаються строк контракту, права, обов`язки і відповідальність генерального директора, умови оплати його праці та матеріального забезпечення, порядок та умови розірвання контракту та звільнення з посади, інші умови найму за погодженням сторін.

Зміст наведених законодавчих норм та положень Статуту Укрдержфонду дає підстави для висновку, що єдиною підставою для зайняття посади генерального директора цієї установи є контракт, повноваженнями на укладення якого з боку роботодавця наділений відповідний орган управління.

Заявляючи вимоги про поновлення на роботі на посаді генерального директора, позивач залишив поза увагою той факт, що він не призначався на вказану посаду. Хоча й у вересні 2019 року президент Асоціації фермерів та приватних землевласників України звернувся до міністра Мінекономрозвитку Милованова Т.С. з листом-рекомендацією про призначення ОСОБА_1 на посаду генерального директора Укрдержфонду та підписання з ним контракту терміном на 2 роки, однак, контракт так і не було укладено. Позивач був призначений на посаду на певний строк, по закінченню якого він не може вимагати від роботодавця укласти контракт на новий строк.

Наказ від 15 жовтня 2019 року про продовження виконання обов`язків генерального директора виданий самим позивачем, суперечить пункту 8.31 Статуту Укрдержфонду, а, відтак, посилання позивача на перехід його трудових відносин у безстрокові, є безпідставними.

Відсутність наказу про звільнення та наказу про призначення станом на 12 жовтня 2019 року генерального директора не свідчить про те, що відповідач зобов`язаний призначити на вказану посаду саме позивача.

Згідно зі статтею 235 КЗпП України підставою для поновлення працівника на роботі є його звільнення без законних підстав. Тому поновлено на роботі може бути лише працівника, якого звільнено незаконно, з порушенням процедури звільнення чи за межами підстав, передбачених законом чи договором або за відсутності підстав для звільнення.

У разі якщо працівника звільнено обґрунтовано, з додержанням процедури звільнення, підстав для поновлення працівника немає.

Під час розгляду справи судом встановлено, що звільнення позивача з посади виконуючого обов`язки генерального директора відбулося з дотриманням вимог закону та встановленої процедури. Обов`язок у відповідача укласти з позивачем контракт на новий строк не виник, оскільки трудовий договір був укладений на певний строк, на що ОСОБА_1 погодився.

Позовна вимога про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною від вимоги про поновлення на роботі, а, відтак, не підлягає задоволенню.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, судом повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 04 березня 2021 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.