Справа № 191/3828/21
Провадження № 2/191/1199/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року м. Синельникове Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Твердохліб А.В.

за участю секретаря Яришевої Н.В.

згідно вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Синельниківської міської ради Дніпропетровської області про визнання права приватної власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

18.11.2021 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилась спадщина, окрім іншого майна, на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою : АДРЕСА_1 . Вказаний будинок належав батькові позивача на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 28.01.1983 року Синельниківською державною нотаріальною конторою за реєстром №124, зареєстрованого 31 січня 1983 року Синельниківським БТІ в реєстровій книзі №Д7 стор. 143 за реєстром № 2085. Позивач єдиний спадкоємець першої черги в порядку спадкуванням за законом, яка прийняла спадщину згідно ст. 1268 УК України, так як постійно приживала (і була зареєстрована) зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. 26 жовтня 2016 року державним нотаріусом Першої синельниківської державної нотаріальної контори заведена спадкова справа №266/2016 до майна померлого ОСОБА_2 , що проживав та був зареєстрований до смерті за адресою : АДРЕСА_2 . Після звернення з заявою до нотаріуса, позивач в грудні 2020 року отримала у державного нотаріуса Першої синельниківської державної нотаріальної контори свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 . У видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, розташований за адресою : АДРЕСА_1 позивачу було відмовлено на підставі постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії 11.12.2020 року, у зв`язку з тим, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване право власності за іншою особою. Після цього позивачу стало відомо, що рішенням Синельниківського міськрайонного суду від 01 грудня 2015 року задоволено позов Синельниківської міської ради Дніпропетровської області про визнання спадщини відумерлою. 15 червня 2021 року вищезазначене рішення скасовано постановою Дніпровського апеляційного суду, а позовну заяву залишено без розгляду. Позивач ОСОБА_1 вважає, що оскільки вона є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті батька, за нею може бути визнано право власності, тому просить суд визнати за нею право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: Б1-1 житловий будинок, загальною площею 23,4 кв.м., житловою площею 9,6 кв.м.,б2-1 прибудова, Г вбиральня дерев`яна, в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

До початку проведення судового засідання позивачем ОСОБА_1 суду надано заяву про підтримання заявленої вимоги та розгляд справи без її участі.

Відповідачем, в особі представника Синельниківської міської ради за довіреністю - Яковіної О., до початку проведення судового засідання, надано заяву про розгляд справи за відсутності представника, відзиву чи заперечень на позов до суду не подано.

Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Копією свідоцтва (повторно виданого) серії НОМЕР_1 , виданого 04 травня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Синельникове Синельниківського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, підтверджується факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Синельникове Дніпропетровської області ОСОБА_3 (а.с.4).

Судом встановлено, що спадкодавцем ОСОБА_3 отримано право власності на нерухоме майно житловий будинок, з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 28.01.1983 року Синельниківською державною нотаріальною конторою за реєстром № 124, зареєстрованого 31 січня 1983 року Синельниківським БТІ в реєстровій книзі №Д7 стор. 143 за реєстром № 2085 (а.с.6).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Як вбачається із наданої суду копії спадкової справи №266/2016 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , із заявою про прийняття спадщини звернулася його донька ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу спадкоємців за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно довідки голови квартального комітету квартала № 24 ОСОБА_4 №771, встановлено, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_2 ., разом з дружиною ОСОБА_5 , сином ОСОБА_2 та донькою ОСОБА_1 , які також зареєстровані за вищезазначеною адресою. Заповіту ОСОБА_2 не складав.

Також з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_5 , зазначені спадкоємці прийняли спадщину, але не оформили своїх спадкових прав.

Таким чином, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , спадкоємцем першої черги за законом, на момент подачі позову до суду, є його донька ОСОБА_1 , що підтверджено наданою суду копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 , виданого міським відділом РАЦС Дніпропетровської області від 31 жовтня 1981 року, актовий запис № 489 (а.с.5).

11 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса Першої синельниківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_2 . Однак, постановою державного нотаріуса Першої синельниківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 26.10.2016 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності зареєстроване за іншою особою. (а.с.18).

З наданих суду матеріалів справи вбачається, що рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2015 року було задоволено позовні вимоги територіальної громади в особі Синельниківської міської ради, заінтересована особа: Перша державна нотаріальна контора, про визнання спадщини у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою : АДРЕСА_1 , відумерлою, яке постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 червня 2021 року - скасовано, а позовну заяву залишено без розгляду.

Отже, спадкодавцю ОСОБА_2 , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 28.01.1983 року Синельниківською державною нотаріальною конторою за реєстром № 124, зареєстрованого 31 січня 1983 року Синельниківським БТІ в реєстровій книзі №Д7 стор. 143 за реєстром № 2085, належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року зазначено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме: 1) право власності на нерухоме майно.

Таким чином, суд дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності приходить до висновку, що спадкове майно належало спадкодавцеві ОСОБА_2 , а саме житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою : АДРЕСА_1 , на відповідній правовій підставі, тому позовні вимоги спадкоємця-позивача першої черги в порядку спадкування за законом ОСОБА_1 , підлягають задоволенню, як законно обґрунтовані та підтверджені належними доказами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 81, ст. ст. 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст. ст. 1216-1218, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1221, ст. 1223, ст. 1261, ч. 5 ст. 1268 ЦК, Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, суд,-

УХВАЛИВ:

Вимоги позивача задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається із: Б1-1 житловий будинок, загальною площею 23,4 кв.м., житловою площею 9,6 кв.м., б2-1 прибудова, Г вбиральня дерев`яна, в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя А. В. Твердохліб