Справа № 752/5558/21
Провадження № 2-з/752/231/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року місто Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Кахно І. А.,

за участю секретаря Чабанюк І. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 , подану адвокатом Руденком Андрієм Олександровичем, про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «СП «АТАД К»», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, про визнання права власності на майнові права та скасування рішення про державну реєстрацію,

в с т а н о в и в:

У провадженні Голосіївського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа № 752/5558/21 за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «СП «АТАД К» (далі - ТОВ «СП «АТАД К»), третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О. М., про визнання права власності на майнові права та скасування рішення про державну реєстрацію.

Разом із позовної заявою, представник ОСОБА_1 - Руденко А. О. подав до суду заяву про забезпечення позову, у якій просив накласти арешт на нежитлове приміщення № 33, загальною площею 175,3 кв. м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Заява обґрунтована тим, що предметом даного позову є визнання права власності на майнові права на нежитлове приміщення № 33, загальною площею 175,3 кв. м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень. Зокрема, підставою для визнання права власності на майнові права є наявність укладеного між замовником будівництва - ТОВ «СП «АТАД К» та інвестором будівництва - ОСОБА_1 договору купівлі-продажу та оплата 100% вартості майнових прав з боку позивача. Вимога про скасування рішення про державну реєстрацію є похідною від вимоги про визнання права власності. У свою чергу, за наслідками отримання рішення суду про задоволення позову ОСОБА_1 зможе виконати його шляхом скасування державної реєстрації права власності за ТОВ «СП «АТАД К» та провести реєстрацію права власності на приміщення за собою. Проте, рішення суду не можна буде виконати щодо скасування рішення про державну реєстрацію за ТОВ «СП «АТАД К» якщо останній відчужить приміщення на користь третіх осіб. На думку заявника, накладення арешту на спірне приміщення забезпечить можливість для зупинення незаконного відчуження нерухомого майна на користь осіб, зокрема, на користь добросовісних набувачів, що також буде мати місце порушення прав та інтересів останніх.

Вивчивши матеріали позовної заяви та заяви про забезпечення позову, всебічно з`ясувавши обставини, на які заявник посилається як на підстави вимог своєї заяви, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Частинами першою та другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, за змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх судових рішеннях (від 10 березня 2020 року у справі № 750/12430/19, від 28 травня 2020 року у справі № 211/374/20, від 30 листопада 2020 року у справі № 127/17451/20 та ін.) під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, ухваленого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення, законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер (постанова Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 755/1357/18).

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

Згідно із переліком видів забезпечення позову, наведених у частині першій статті 150 ЦПК України, позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При цьому, такий вид забезпечення позову як накладення арешту застосовується судом, як правило, у майнових спорах у тих випадках, коли спірне майно може бути відповідачем продане, розтрачене, кошти витрачені, що в майбутньому перешкоджатиме виконанню рішення або взагалі зробить його виконання неможливим. Отже, необхідними умовами для вжиття забезпечувальних заходів, зокрема арешту майна, є, насамперед, належність цього майна відповідачеві, розумна співмірність вартості арештованого майна ціні позову, обґрунтування необхідності вжиття заходів для захисту прав позивача та можливість такого заходу забезпечити реальне виконання очікуваного позивачем рішення.

Обґрунтовуючи підстави позову та заяву про забезпечення позову, позивач посилалась на існування з відповідачем спору щодо майнових прав на нежитлове приміщення № 33, загальною площею 175,3 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, 06 березня 2018 року між ТОВ «СП «АТАД К» та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу майнових прав № 06/03-18, відповідно до пункту 2.2 якого позивач придбала майнові права на нежитлове приміщення загальною площею 171,05 кв. м в адміністративно-житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки від 23 квітня 2018 року, виданої директором ТОВ «СП «АТАД К», ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу майнових прав № 06/03-18 від 06 березня 2018 року сплатила повну вартість майнових прав нежитлового приміщення в адміністративно-житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

У той же час, ні в договорі купівлі-продажу майнових прав № 06/03-18 від 06 березня 2018 року, ні в довідці від 23 квітня 2018 року про сплату повної вартості майнових прав нежитлового приміщення не зазначено, на яке саме нежитлове приміщення позивач придбала майнові права.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач, вважаючи, що має майнові права на нежитлове приміщення № 33, загальною площею 175,3 кв. м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у той же час, на підтвердження даному факту не надала належних та допустимих доказів.

Із долучених до позовної заяви та заяви про забезпечення позову документів не вбачається, що ОСОБА_1 придбала майнові права саме на нежитлове приміщення № 33, загальною площею 175,3 кв. м.

За відсутності належного підтвердження позивачем належності їй майнових прав саме на нежитлове приміщення № 33, загальною площею 175,3 кв. м, на яке позивач просить накласти арешт, суд позбавлений можливості забезпечити позов в обраний заявником спосіб.

Керуючись статтями 149-154 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої адвокатом Руденком Андрієм Олександровичем, про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «СП «АТАД К»», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, про визнання права власності на майнові права та скасування рішення про державну реєстрацію.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 03 березня 2021 року.

Суддя І. А. Кахно