Провадження №2/521/414/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючий суддя Плавич І.В.,

секретар судового засідання Дукіна Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою,

УСТАНОВИВ:

У провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної ДТП.

В обґрунтування власної позиції та пояснюючи підстави звернення до суду, позивач посилалась на ті обставини, що 26 серпня 2018 року на вулиці Головківській у місті Одесі сталась ДТП за участю автомобілю марки «Рено Кенгу», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , а також автомобілю марки «ВАЗ 21150», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2

ОСОБА_1 зазначав, що постановою Одеського апеляційного суду від 18 березня 2019 відповідача визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 124 КУпАП.

Позивач вважає, що відшкодовувати заподіяну шкоду повинен ОСОБА_2 як особа, що цієї шкоди завдала, у зв`язку з чим просив суд стягнути з ОСОБА_2 суму майнової шкоди з урахуванням отриманого страхового відшкодування в розмірі 88159,47 гривень та суму моральної шкоди в розмірі 10000,00 гривень.

Правом подачі відзиву на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 не скористався, відзив на позовну заяву ОСОБА_1 до суду не надходив. Водночас, відповідач заперечував проти заявленого позову.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, від представника особи на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності сторони в порядку частини 3 статті 211 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_2 у відкрите судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про розгляд цивільної справи, причини неявки суду не відомі.

Вивчивши наявні матеріали справи, установивши фактичні обставини спору, дослідивши зібрані докази у їх сукупності, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами у справі належну правову оцінку, суд доходить наступного висновку.

Під час розгляду справи суд установив, що ОСОБА_1 є власником автомобілю марки «Рено Кенгу», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

26 серпня 2018 року на вулиці Головківській у місті Одесі сталась ДТП за участю автомобілю марки «Рено Кенгу», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , а також автомобілю марки «ВАЗ 21150», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2

ОСОБА_2 , керуючи означеним автомобілем, не надав перевагу транспортному засобу під керуванням ОСОБА_1 , який рухався головною дорогою, в результаті чого допустив зіткнення, чим порушив пункт 16.11 ПДР України.

У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Згідно з постановою Одеського апеляційного суду у справі про адміністративне правопорушення №521/16217/18 від 18 березня 2019 року, суд установив наявність у діях ОСОБА_2 порушення пункту 16.11 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України під №1306 від 10 жовтня 2001 року, у зв`язку з чим дійшов висновку про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Відповідно до судового рішення, провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Судове рішення набрало законної сили у встановленому законом порядку.

За регламентацією частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Спираючись на вказану норму процесуального закону, суд доходить висновку, що ДТП відбулась за наявності вини ОСОБА_2 .

Як зазначалось, ДТП призвела зокрема до заподіяння механічних пошкоджень автомобіля марки «Рено Кенгу», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

У матеріалах справи присутній звіт №7135 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складений спеціалістом-оцінювачем ТОВ «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворіт» Бурмістр В.В. від 08 жовтня 2018 року, згідно з яким загальна сума відновлювального ремонту визначена рівною вартості транспортного засобу в розмірі 188159,47 гривень, сума відновлювального ремонту з урахуванням зносу 114556,20 гривень, ринкова вартість аварійного (несправного) транспортного засобу 73603,25 гривень.

Як зазначає частина 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема, транспортних засобів, механізмів та обладнання. При цьому, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1, пунктом 3 частини 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Позивач свідчив, що в позасудовому порядку отримав від Моторно-транспортного страхового бюро суму відшкодування в розмірі 100000,00 гривень.

Правова позиція позивача ґрунтується на тому, що відшкодуванню з відповідача підлягає різниця між визначеною сумою відновлювального ремонту (188159,47 гривень) та сумою отриманого відшкодування (100000,00 гривень) у розмірі 188159,47 100000,00 = 88159,47 гривень.

Однак суд не може погодитись із правовою позицією ОСОБА_1 .

Так, за регламентацією статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як роз`яснено в пункті 14 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

У разі якщо на час виконання рішення суду про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням суду кошти зросли ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких було присуджено відшкодування, потерпілий із цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після зростання цін і тарифів.

Зважаючи на викладене суд зазначає, що в даному випадку відшкодуванню за рахунок відповідача ОСОБА_2 підлягає сума відновлювального ремонту, що визначена з урахуванням фізичного зносу (114556,22 гривень) та сумою отриманого страхового відшкодування (100000,00 гривень) у розмірі 114556,22 100000,00 = 14556,22 гривень.

Як передбачає стаття 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як роз`яснено в пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд погоджується, що позивачеві ОСОБА_1 було заподіяно моральної шкоди, однак суму компенсації, яку заявив до стягнення позивач, суд вбачає надмірною, що покладе на винувату особу надмірний тягар.

Спираючись на принцип виваженості, розумності та справедливості, зважаючи на необхідність забезпечення розумного балансу між інтересами сторін, суд доходить висновку про стягнення з ОСОБА_2 суму компенсації моральної шкоди в загальному розмірі 5000,00 гривень.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках (стаття 13 ЦПК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (стаття 16 ЦК України). Однак, за загальним правилом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (частина 3 статті 12, частини 1, 6 статті 81 ЦПК України).

У параграфі 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» («Seryavin and Others v. Ukraine», заява №4909/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain»), заява №18390/91, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» («Suominen v. Finland», заява №37801/97, п. 36). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» («Hirvisaari v. Finland», заява №49684/99, п. 30).

Таким чином, перевіривши факти і обставини, якими сторони обґрунтовували свої вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, встановивши характер правовідносин, що виникли між сторонами, і надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог ОСОБА_1 , а саме про стягнення з ОСОБА_2 : суми майнової шкоди в розмірі 14556,22 гривень та суми моральної шкоди в розмірі 5000,00 гривень.

Згідно з частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із частковим задоволенням позову ОСОБА_1 , суд покладає пропорційну частину судових витрат на ОСОБА_2 та стягує з відповідача: пропорційну суму оплаченого судового збору в розмірі 908,00 гривень.

Керуючись статтями 10, 11, 12, 13, 19, 76, 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, пунктами 8, 15.5 розділу ХІІІ ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму майнової шкоди в розмірі 14556,22 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди в розмірі 5000,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пропорційну суму оплаченого судового збору в розмірі 908,00 гривень.

У задоволенні інших вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду або через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повні відомості про учасників справи згідно з пунктом 4 частини 5 статті 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 АДРЕСА_2 , інші відомості відсутні.

Суддя: І.В. Плавич