СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 761/2365/21

пр. № 2/759/6590/21

30 листопада 2021 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Петренко Н.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (04112, м. Київ, вул. Сікорського, 8), Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» (01601, м. Київ, вул.В.Васильківська,10) про визнання недійсним правочину,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 30.01.2018, укладений між ПВТ «Фідобанк» і ТОВ «Довіра та Гарантія», посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Юдіним М.А. і зареєстрований в реєстрі за № 37 в частині відступлення прав вимоги за кредитним договором від 08.05.2008 № 014/17647/2/1487 та договором іпотеки від 08.05.2008 № 014/17647/2/14877, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Авдієнко О.В. за реєстраційним № 727, які укладені між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 .

В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що 08.05.2008р. між ВАТ «Ерсте Банк» та позивачем був укладений кредитний договір № 014/17647/2/14877, відповідно до якого кредитор надав позичальнику кредит у розмірі 50 005,00 доларів США зі строком користування кредитними коштами до 07.05.2027р. Крім того, було укладено договір іпотеки, предметом якого виступає трикімнатна квартира, загальною площею 63,70 кв.м розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала позивачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 08.05.2008р. Під час виконання кредитного договору змінився його кредитор, а саме ПАТ «Фідобанк» правонаступником якого став, зокрема ВАТ «Ерсте Банк» внаслідок реорганізації. Станом на сьогоднішній день ПАТ «Фідобанк» перебуває в стані припинення згідно з відповідним рішенням від 20.07.2016р. Наприкінці 2018р. позивачу стало відомо, що вказана квартира на підставі рішення державного реєстратора КП «Центр розвитку та інвестиції Васильківського району» Попової О.В. зареєстрована на праві власності за ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». В подальшому представнику позивача стало відомо, що 30.01.2018р. між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» був укладений договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, на підставі якого ПАТ «Фідобанк» відступив ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» право вимоги, зокрема за кредитним договором від 08.05.2008 № № 014/17647/2/1487 та договором іпотеки від 08.05.2008 № 014/17647/2/14877, укладеними з позивачем. З огляду на те, що додаток № 1 до договору від 30.01.2018 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, укладеного між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», не з`єднаний з основним договором у спосіб, що унеможливлює їх роз`єднання без порушення їх цілісності, із зазначенням кількості прошитих (прошнурованих), пронумерованих і скріплених аркушів, а також не містить підпису та печатки нотаріуса, який посвідчив договір , не може вважатись частиною нотаріально посвідченого договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 30.01.2018, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Юдіним М.А. і зареєстрованого в реєстрі № 37.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 01.02.2021р. вказану позовну заяву передано за підсудністю до Святошинського районного суду м.Києва.

20.09.2021р. справа надійшла до Святошинського районного суду м.Києва.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 24.09.2021 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.

Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надали, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч.8 ст. 178 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

08.05.2008р. між ВАТ «Ерсте Банк» та позивачем був укладений кредитний договір № 014/17647/2/14877, відповідно до якого кредитор надав позичальнику кредит у розмірі 50 005,00 доларів США зі строком користування кредитними коштами до 07.05.2027р./а.с.7-8/.

Відповідно до п. 2.1 договору кредитні кошти призначені для придбання трикімнатної квартири загальною площею 63,7 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 014/17647/2/14877, предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира номер АДРЕСА_3 , складається з трьох жилих кімнат, загальна площа квартири 63,70 кв.м, жила площа квартири становить 40,80 кв.м. та стане власністю іпотекодавця в майбутньому після набуття права власності на вищевказану квартиру/а.с.9-11/.

30.01.2018р. між ПАТ «Фідобанк», який є повним правонаступником ВАТ «Ерсте Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право вимоги за кредитними договорами /а.с. 15-17/.

З реєстру договорів, права вимоги за яким відступаються, та боржників за такими договорами вбачається, що право вимоги за кредитним договором від 08.05.2008 № 014/17647/2/1487 та договором іпотеки від 08.05.2008 № 014/17647/2/14877, перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартира за адресою : АДРЕСА_2 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» 04.05.2018р. було зареєстровано за ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»/а.с.14/.

Відповідно до пунктів 1.1., 1.2. спірного договору сторони погоджуються, що за своєю правовою природою даний договір є правочином з передання банком шляхом продажу прав вимоги, визначених у даному договорі, новому кредитору (відступлення права вимоги). Сторони цим визнають, що жодне з положень цього договору, а також будь-які платежі, які здійснюватимуться на виконання цього договору, не вважаються та не можуть вважатися фінансуванням первісного кредитора новим кредитором.

Згідно із п.2.1 спірного договору, за цим договором, в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступав шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права договору, включаючи право вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за кредитним договором з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них згідно реєстру у додатку № 1 дл цього договору. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором.

Згідно зі статтею 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно частини першої статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом статті 1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема, договору відступлення права вимоги (цесії), визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, у тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.

Разом з тим розділ І книги п`ятої ЦК України регулює загальні положення про зобов`язання, зокрема, положення щодо сторін у зобов`язанні.

Так, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У частині першій статті 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору.

Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором.

При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Належних та допустимих доказів того, що між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» в момент підписання договорів не було додержано вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, матеріали справи не містять, та стороною позивача не наведено.

Враховуючи те, що відповідачами під час укладання договорів були дотримані вимоги цивільного законодавства щодо змісту та форми вчинених правочинів, їх воля була спрямована на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договорами, суд вважає, що правових підстав для визнання в судовому порядку недійсним спірного договору немає.

Також, слід зазначити, що представник позивача вказує лише формальні підстави для скасування договору відступлення прав вимоги, та не надає доказів в чому саме порушуються права позивача.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача не надано суду доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, та доказів, які б свідчили про недійсність оспорюваного правочину, а також, які б підтверджували наявність порушеного права позивача укладенням зазначеного договору, суд вважає позовні вимоги безпідставними та недоведеними, у зв`язку з чим у їх задоволенні слід відмовити.

В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» про визнання недійсним правочину, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Н.О. Петренко