Номер провадження: 22-ц/813/8597/21
Номер справи місцевого суду: 507/114/21
Головуючий у першій інстанції Дармакука Т. П.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2021 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: ВадовськоїЛ.М., Колеснікова Г.Я.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 26 березня 2021 року у складі судді Дармакуки Т.П.,

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтований тим, що відповідач 10.10.2008 підписав заяву, чим підтвердив, що зазначена заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами, а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, з якими він ознайомлений і згоден, що засвідчив своїм підписом. Ознайомившись з Умовами та правилами, відповідач отримав кредитну картку, а також кредит, розмір якого в подальшому було збільшено до 4000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Внаслідок порушення відповідачем зобов`язань за кредитним договором, станом на 17.12.2020 виникла прострочена заборгованість в загальному розмірі 28 359,10 грн., з яких: 24 709,28 грн. заборгованість за тілом кредиту; 3 649,82 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 26 березня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 10.10.2008 в сумі 7649 грн. 82 коп. та судового збору в розмірі 612 грн. 33 коп., в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд його скасувати в частині відмовлення у задоволені вимог та ухвалити нове рішення, задовольнивши позов у цій частині в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

В апеляційній скарзі апелянт послався на те, що з моменту підписання фізичною особою заяви між банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору. В анкеті-заяві сторони погодили розмір кредитного ліміту та відсоткову ставку. Відповідач особистим підписом засвідчив своє погодження з умовами кредитного договору. Однак на вказане суд першої інстанції уваги не звернув та безпідставно відмовив у задоволенні вимоги в частині стягнення відсотків. Апелянт також зазначив, що з виписки по рахунку відповідача вбачається, що останній скористувався послугою «Миттєва розстрочка», що призвело до виникнення заборгованості по кредиту понад встановлений кредитний ліміт. Послуга «Миттєва розстрочка» не є окремим кредитним договором, а є тільки додатковими послугами для власників кредитних карт, підписання окремо кредитного договору не вимагається. Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09.12.2019 у справі №739/119/17-ц.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов наступних висновків.

Матеріали справи свідчать, що 10.10.2008 відповідач підписав заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, відповідно до якої виявив бажання на отримання кредитних карток «Універсальна» «30днів пільгового періоду» «55 днів пільгового періоду» з заявленим останнім у заяві кредитним лімітом у розмірі 2800 грн. В заяві між відповідачем та Банком також узгоджено, що базова процентна ставка за кредитом становить 2,5 % на місяць на залишок заборгованості. Заява містить підписи представника банку та відповідача (а.с.16).

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» відповідачу були надані кредитні картки та пролонгація відбулась 09.10.2017, у зв`язку із чим видана картка зі строком дії до 10/21 (а.с.14).

Із довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я відповідача, вбачається, що кредитний ліміт картки був встановлений в розмірі 2800 грн., в подальшому кредитний ліміт неодноразово змінювався (зменшувався), а 07.02.2013 кредитний ліміт було збільшено до 4000 грн. (а.с.15)

Відповідно до виписки по рахунку відповідача вбачається, що останній користувався отриманими кредитними коштами і здійснював періодичне погашення кредиту.

Згідно з розрахунком заборгованості у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань станом на 17.12.2020 у нього виникла заборгованість, яка становить 28359 грн. 10 коп., та складається із наступного: заборгованість за тілом кредиту 24709 грн. 28 коп., в т.ч. заборгованість за поточним тілом кредиту 0 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту 24709 грн. 28 коп., заборгованість за простроченими відсотками -3649 грн. 82 коп.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договір укладений між сторонами шляхом підписання Заяви, у якій зазначено, що вона разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить договір про надання банківських послуг.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Суд першої інстанції стягуючи з відповідача заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами у розмірі 3649,82 грн. дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині з урахуванням факту погодження між сторонами відсоткової ставки та вірність розрахунку позивача за відсотками, а тому доводи апелянта в цій частині скарги є безпідставними.

Разом з тим відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення всієї суми простроченого тіла кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що банк не надав під час розгляду справи доказів про отримання відповідачем коштів у більшому розмірі ніж кредитний ліміт в сумі 4000 грн.

Проте повністю з таким висновком суду погодитись неможливо виходячи з наступного.

Банком на підтвердження обґрунтування позову суду першої інстанції, крім розрахунку заборгованості, надано виписку по рахунку, яка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року N 578/5. Зазначена виписка є належним доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами, у ній зазначені всі операції з часу активації кредитної картки зі зняття грошових коштів, погашення заборгованості, яка відповідачем не спростована.

Згідно з наданою банком випискою по рахунку вбачається, що відповідач в межах кредитного договору скористався послугою "Миттєва розстрочка" та на його рахунок банком зараховано кошти: 06.04.2018 у розмірі 10 000 грн. (службова операція. зарахування коштів по договору 1955.поповнення карткового рахунку); 20.04.2018 у розмірі 3800 грн. (службова операція. зарахування коштів по договору 9251.поповнення карткового рахунку); 28.04.2018 у розмірі 1500 грн. (службова операція. зарахування коштів по договору 2100.поповнення карткового рахунку); 17.05.2018 у розмірі 5000 грн. (службова операція. зарахування коштів по договору 2978.поповнення карткового рахунку); 18.05.2018 у розмірі 2000 грн. (службова операція. зарахування коштів по договору 4661.поповнення карткового рахунку).

Дані операції, з урахуванням несвоєчасної оплати відповідачем заборгованості, призвели до збільшення боргу за тілом кредиту та пояснюють розмір заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту в загальному розмірі 24 709,28 грн.

Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення суми заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту в розмірі 24 709,28 грн. є помилковим.

За вказаних обставин з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість в загальному розмірі 28 359,10 грн., з яких: борг за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту в розмірі 24 709,28 грн. та відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 3 649, 82 грн.

З урахуванням вищевикладеного, рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає зміні, шляхом збільшення розміру заборгованості з 7 649,82 грн. до 28 359,10 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 26 березня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" заборгованості за кредитним договором б/н від 10.10.2008 змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 28 359,10 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" судові витрати у розмірі 5062,67 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: