Житомирський апеляційний суд
Категорія 36 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи в м. Житомирі цивільну справу №295/14895/21 за заявою акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз», боржник ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги, за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 22 листопада 2021 року, постановлену під головуванням судді Ворбйової Т.А. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2021 року АТ «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ в сумі 2110 грн 90 коп.

Заяву обґрунтовує тим, що між ними та ОСОБА_1 укладено типовий договір розподілу природного газу, що підтверджується фактом споживання природного газу. Вказує, що на даний час, об`єкт споживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 приєднаний до газорозподільної мережі, а відтак споживач має доступ до газорозподільної мережі. Зазначає, що обсягами споживання боржником природного газу визначено вартість послуг на 2020 рік в період з 01 січня по 30 червня 2020 року у розмірі 222,34 грн за місяць, а з липня 2020 року по 247,32 грн за місяць, з 01 січня 2021 року 351,82 грн за місяць. Стверджує, що у період з січня 2020 по серпень 2021 року, а також на даний час АТ «Житомиргаз» продовжує надавати послуги за типовим договором розподілу природного газу, проте послуги, що були надані за типовим договором розподілу природного газу у період березень 2021 року по серпень 2021 року не були оплачені. Враховуючи викладене, просить видати судовий наказ, яким стягнути з ОСОБА_1 вартість наданих послуг у розмірі 2110,90 грн за період з березня 2021 року по серпень 2021 року.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 22 листопада 2021 року відмовлено АТ «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції АТ «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» подало апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що заявником на виконання вимог ст. 163 ЦПК України, було дотримано форму і зміст про видачу судового наказу та додано усі, необхідні для її розгляду документи, вичерпний перелік яких визначений вказаною статтею. Крім того, зазначає, що судом першої інстанції порушено норми чинного процесуального законодавства України, а саме, відповідно до положень ст. 169 ЦПК України, законодавцем визначено, що у випадку видачі судового наказу, саме суд не пізніше наступного дня надсилає його копію. Стверджує, що суд першої інстанції, у непередбачений законом спосіб, волів покласти обов`язок надсилання копії заяви про видачу судового наказу, з доданими до неї додатками, на адресу боржника до моменту прийняття рішення про видачу такого судового наказу, чим порушив процесуальні права та законні інтереси заявника, у той момент, як заявник звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу із дотриманням вимог чинного законодавства з метою захисту його порушених прав та інтересів. З огляду на викладене, вважає, що суд першої інстанції не мав законних підстав відмовити у видачі судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання природного газу.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заява АТ «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» про видачу судового наказу сформована в системі «Електронний суд», однак доказів надсилання листом з описом боржнику копії цієї заяви, заявником не надано. Оскільки, заява подана з порушенням вимог ч. 7 ст. 43, ст. 163 ЦПК України, заявником не надано доказів надсилання листом з описом вкладення боржнику копії цієї постанови, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу, що унеможливлює видачу судового наказу та стягнення заборгованості за надані послуги.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Порядок вирішення справ в наказаному провадженні законодавцем визначено в Розділі ІІ «Наказне провадження» ЦПК України (статті 160-173).

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Статтею 163 ЦПК України визначено форму і зміст заяви про видачу судового наказу. Відповідно до положень вказаної статті заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.

У заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Якщо заяву подано в електронній формі до боржника, який має зареєстровану офіційну електронну адресу, заявник у подальшому повинен подавати будь-які процесуальні та інші документи, пов`язані з розглядом його заяви виключно в електронній формі.

Заявник має право відкликати заяву про видачу судового наказу до її розгляду судом.

За правилами ч. 2 ст. 169 ЦПК України, одночасно з копією судового наказу боржникові надсилається копія заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник звернувся до суду з вказаною заявою через систему «Електронний суд».

Так, відповідно до ч. 8 ст. 14 ЦПК України особи, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, можуть подати процесуальні, інші документи, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до частини восьмої статті 43 ЦПК України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи.

Пунктом 15 ч.1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України передбачено, що до дня початку функціонування ЄСІТС: подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі.

Відповідно до пп.15.15 п.15 ч.1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, ЄСІТС починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацію України у газеті "Голос України" та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

У номері «Голосу України» за 01 грудня 2018 опубліковано оголошення про створення та забезпечення функціонування ЄСІТС. З 01 січня 2019 ЄСІТС буде функціонувати в тестовому режимі, а дослідна експлуатація системи розпочнеться з 01 березня 2019 року.

01 березня 2019 року, в газеті «Голос України» (№42 (7048) від 01 березня 2019 року) опубліковано повідомлення про відкликання ДСА України оголошення, опублікованого в газеті «Голос України» (№229 (6984) від 01 грудня 2018 року) щодо створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

В газеті «Голос України» (№42 (7048) від 01 березня 2019 року) опубліковано повідомлення Державної судової адміністрації України, згідно якого відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 28.02.2019 №624/0/15-19 та враховуючи результати обговорення з судами, іншими органами та установами системи правосуддя питання необхідності відтермінування початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), Державна судова адміністрація України повідомила про відкликання оголошення, опублікованого в газеті «Голос України» (№ 229 (6984) від 01 грудня 2018 року).

Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням РСУ від 26 листопада 2019 року №30 (в ред. рішення РСУ від 02 березня 2018 року №17 із змінами), далі - Положення про АСДС, передбачає можливість до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи використання судами в тестовому режимі окремих інструментів електронного правосуддя, серед яких і підсистема «Електронний суд».

Згідно п. 2.3 рішення Ради суддів України від 12 квітня 2018 року №16 визначено, що окремі норми Положення про АСДС, які в тому числі стосуються використання підсистеми «Електронний суд».

Наказом ДСА України від 22.12.2018 №628 «Про проведення тестування підсистеми «Електронний суд» запроваджено тестовий режим експлуатації підсистеми «Електронний суд» у всіх місцевих та апеляційних судах України (пілотних судах).

Отже, починаючи з 22 грудня 2018 року існує можливість прийняття місцевими та апеляційними судами заяв та інших процесуальних документів, поданих особами через підсистему «Електронний суд».

Також вимогами статті 163 ЦПК України не передбачено наявність в додатках до судового наказу його копії та копії долучених документів для направлення боржнику. Однак при цьому, ч. 2 ст. 169 ЦПК України зобов`язує наведені копії разом з судовим наказом надіслати на його адресу.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції по даній категорії справ не має підстав застосувати норми ч. 9 ст. 10 ЦПК України, відповідно до яких, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Так, суд першої інстанції в своєму судовому рішенні зазначив, що обов`язок заявника додати до заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, визначений положеннями ч. 1 ст. 177 ЦПК України.

До своєї заяви про видачу судового наказу акціонерне товариство «Оператор газорозподільних системи «Житомиргаз» не долучив примірник заяв із додатками для надсилання боржнику.

Між тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що ЦПК України не передбачено таких вимог для подачі заяви про видачу судового наказу, як необхідність надання її копії з додатками для боржника, а тому застосовувати до наказного провадження вимоги позовного провадження Розділ ІІІ «Позовне провадження» ( ст.174-188) не є вірним. Оскільки положенням ч. 1 ст. 177 ЦПК України дійсно визначено, що позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї. Проте, в наказаному провадженні законодавцем таких вимог як до позовного провадження не зазначено.

Таким чином, оскільки заява про видачу судового наказу була подана в належний спосіб, а не надання примірнику заяви про видачу судового наказу та додатків до неї для боржника, не є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі -Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди повинні дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав і свобод, гарантованих Конвенцією.

У пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. пункт 57 рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), series A, № 93).

За висновками ЄСПЛ, право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у видачі судового наказу.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідно до пункту 3 частини 1 статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Оператор газорозподільних системи «Житомиргаз» задовольнити.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 22 листопада 2021 року скасувати.

Заяву акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором направити до Богунського районного суду м. Житомира для продовження її розгляду по суті.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді