Ухвала

05 березня 2021 року

м. Київ

справа № 686/1022/20

провадження № 61-3309ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 28 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку в квартирі,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила визнати за нею право власності на Ѕ частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 21 травня 2019 року встановлено факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу з червня 2011 року по 01 травня 2018 року. За час проживання в шлюбі 17 червня 2015 року вони придбали за спільні кошти на підставі договору квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач замовляла та оплачувала вікна та двері в квартирі, виготовлення та встановлення кухонних меблів у квартиру. З цих підстав позивачка вважала вказану квартиру спільною сумісною власністю сторін і просила суд визнати за нею право власності на Ѕ частини квартири.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 листопада 2020 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частини квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрована за ОСОБА_1 вирішено питання судового збору.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира придбана в період проживання сторонами однією сім`єю, тому вона є спільною сумісною власністю сторін, а отже, за позивачем слід визнати право власності на Ѕ частини квартири.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 28 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 листопада 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, наступного змісту. Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1 440,00 грн понесених судових витрат.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції по суті спору, разом з цим зазначив, що при ухваленні рішення суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, а саме розглянув справу у відсутності відповідача та його представника за відсутності даних щодо їх повідомлення, на що посилався апелянт, тому дійшов висновку, що оскаржуване рішення слід скасувати та за неспростування апелянтом презумпції спільності майна сторін та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у лютому2021 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Хмельницького апеляційного суду від 28 січня 2021 року у вищевказаній справі, в якій посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскаржуване судове рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2021 року - 2 270,00 грн.

Предметом позову у цій справі є поділ майна подружжя, а саме квартири.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у справах про визнання права власності на майно або його витребування визначається вартістю майна.

Зі змісту постанови апеляційного суду вбачається, що вартість квартири становить 347 025,62 грн, що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (567 500,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України постанова Хмельницького апеляційного суду від 28 січня 2021 року не підлягає касаційному оскарженню.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

Доводи заявника про те, що спірна квартира є його єдиним житлом, а спільне проживання з відповідачкою неможливе не свідчить про те, що справа має для нього виняткове значення, оскільки такі обставини не підтверджені належними доказами. Верховний Суд зазначає, що поняття винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування.

Посилань на інші випадки, передбачені частиною третьої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга не містить.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 28 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку в квартирі відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик