Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/1376/21

14 грудня 2021 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Битківського Л. М.,

з участю секретаря Остапишин І. Р.,

заявниці ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, в якій просить встановити факт проживання однією сім`єю без шлюбу з ОСОБА_3 , з 1994 року до дня його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява мотивована тим, що з 1994 року вона та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживали разом як дружина та чоловік, однак шлюб в органах РАЦС не реєстрували. Мешкали вони в АДРЕСА_1 . Спільних дітей у них не було, разом з ними проживав її син від першого шлюбу ОСОБА_4 .

Вони з ОСОБА_3 вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займались благоустроєм їхнього будинку (робили ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього вжитку), разом святкували свята тощо.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входять житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в АДРЕСА_1 та дві земельні ділянки. Бажає прийняти спадщину після смерті

ОСОБА_3 , однак в нотаріальній конторі їй повідомили, що вона не має права на спадкування майна спадкодавця, оскільки не перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі. У ОСОБА_3 є син від першого шлюбу - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає в с. Жураки Івано-Франківського району Івано-Франківської області. На спадкове майно після смерті батька він не претендує, до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом не звертався.

Таким чином, щоб реалізувати свої спадкові права та прийняти спадщину після смерті ОСОБА_3 необхідно встановити факт її проживання з останнім однією сім`єю без реєстрації шлюбу, що й стало підставою для звернення до суду з цією заявою.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала з підстав, наведених у заяві, просила заяву задовольнити. Пояснила, що в зареєстрованому шлюбі перебувала з ОСОБА_5 , який ІНФОРМАЦІЯ_4 помер. З ОСОБА_3 вони проживали разом з листопада 1994 року, офіційно не одружувались, оскільки в цьому не було потреби, прожили разом 27 років.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлені вимоги визнав. Пояснив, що він є сином покійного ОСОБА_3 . Підтвердив, що батько з 1994 року до дня смерті проживав однією сім`єю з ОСОБА_1 , однак шлюб між ними офіційно не був зареєстрований. Знає, що встановлення цього факту необхідне, щоб заявниця змогла оформити свої спадкові права. Він на спадщину, що відкрилась після смерті батька, не претендує, на час смерті спадкодавця разом із ним не проживав та не був зареєстрований, до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом не звертався. Наскільки йому відомо, заповіт за життя батько не посвідчував.

Заслухавши пояснення заявниці, заінтересованої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заява підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з вимогами ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1264 ЦК України У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України).

Конституційним Судом України у рішенні від 03 червня 1999 року за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї") визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства.

Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну "сімейне життя", вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі "Ельсхольц проти Німеччини" суд визначив, що "поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші "сімейні" de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом".

У справі "Джонстон проти Ірландії" (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного Кодексу України.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з роз`ясненнями Верховного Суду України у листі "Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 01 січня 2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з по господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Судом встановилено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть, виданого 05 квітня 2021 року Богородчанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (а.с. 11).

За життя ОСОБА_3 на праві приватної власності (частка 1/1) належало домоволодіння в АДРЕСА_1 (а.с. 13,14), земельна ділянка площею 0,1200 га в АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.15) та земельна ділянка площею 0,3836 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.16).

В день смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на зазначене вище нерухоме майно.

Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Дзвиняцької сільської ради, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав та був зареєстрований на АДРЕСА_1 . На день його смерті за вказаною адресою також були зареєстровані та проживали співмешканка ОСОБА_1 та її син ОСОБА_4 (а.с. 10).

Місце реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується також довідкою про реєстрацію місця проживання особи №893, виданою 20 липня 2021 року Дзвиняцькою сільською радою Івано-Франківського району Івано-Франківської області (а.с. 7).

В акті, складеному комісією Росільнянського старостинського округу 05 жовтня 2021 року, зазначено, що ОСОБА_3 , 1946 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав в АДРЕСА_1 з ОСОБА_1 , 1955 року народження. Фактично вони перебували у шлюбних стосунках з 1994 року, вели спільне господарства, проживали як подружжя (а.с. 12).

Факт спільного проживання однією сім`єю без шлюбу ОСОБА_1 та

ОСОБА_3 в період з 1994 року до дня його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 в судовому засіданні підтвердили свідки.

Зокрема, свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що добре знає заявницю та знала покійного. З 1994 року до дня смерті ОСОБА_3 проживав разом з ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, між ними існували усталені відносини, що притаманні подружжю, однак шлюб між ними офіційно зареєстровано не було.

Аналогічні пояснення про факт спільного проживання однією сім`єю заявниці та ОСОБА_3 надала суду свідок ОСОБА_7 .

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що заявниця у інший спосіб не може довести факт спільного проживання з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу і вказані обставини не можуть бути встановлені у інший спосіб, зазначений факт має для заявниці юридичне значення, оскільки дозволить їй реалізувати спадкові права та прийняти спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 , оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що заява є обґрунтованою, обставини, викладені в ній, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим вона підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 76-80, 265, 268, 293, 315, 319 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Задовольнити заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю.

Встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу жінки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та чоловіка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1994 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 (дня смерті ОСОБА_3 ) за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Л. М Битківський