ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8776/21 Справа № 211/3277/20 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейські дороги України»

на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 липня 2021 року

у цивільній справі за позовом приватного ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейські дороги України», треті особи: ОСОБА_2 , приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО УКРАЇНА» про стягнення некомпенсованої частини завданого матеріального збитку, заподіяного за результатами дорожньо-транспортної події, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищеказаним позовом посилаючись на те, що 01 лютого 2020 року о 15:30 год. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем DAF XF державний номерний знак НОМЕР_1 , по вулиці Апостолівська другорядної дороги позначеної дорожнім знаком 2.1 «Надати дорогу», виїжджаючи на вулицю Магістральна, допустив зіткнення з автомобілем CHEVROLET AVEO державний номерний знак НОМЕР_2 , під його керуванням, який рухався по головній дорозі Внаслідок дорожньо-транспортної події автомобілі отримали механічні пошкодження.

Він є власником автомобіля CHEVROLET AVEO державний номерний знак НОМЕР_2 .

На момент дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб DAF XF 95.380 з номерним знаком НОМЕР_1 був забезпечений полісом AO460198 ПРАТ"АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ІНГО УКРАЇНА".

Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2020 року ОСОБА_2 було визнано виним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На момент вказаних подій ОСОБА_2 був офіційно працевлаштований в ТОВ «Європейські дороги України» на посаді водія-оператора та здійснював керування транспортним засобом DAF XF державний номерний знак НОМЕР_1 під час виконання службових обов`язків.

Згідно висновку експертно - автотоварознавчого дослідження № Д 16/03/20 від 27 березня 2020 року сума матеріального збитку завданого власникові транспортному засобу CHEVROLET AVEO державний номерний знак НОМЕР_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 112 008,60 грн, що перевищує ринкову вартість транспортного засобу. Тобто транспортний засіб CHEVROLET AVEO державний номерний знак НОМЕР_2 є фізично знищений. Він визнав свій транспортний засіб таким, що є фізично знищеним. Згідно висновку експертно автотоварознавчого дослідження № Д 21/03/20 від 27 березня 2020 року ринкова вартість автомобіля CHEVROLET AVEO д.н.з НОМЕР_2 з урахуванням пошкоджень отриманих в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, складає 49 967,23 грн. Після здійснення ПРАТ "АСК "ІНГО УКРАЇНА" виплати страхового відшкодування, невідшкодований ОСОБА_1 матеріальний збиток за пошкодження автомобілю, який повинен відшкодувати відповідач ТОВ «Європейські дороги України» становить 49 967,23 грн.

Просить суд стягнути з відповідача ТОВ «Європейські дороги України» на його користь 49 967,23 грн. та судові витрати, пов`язані з сплатою судового збору у розмірі 840,80 грн.; витрати, пов`язані з сплатою грошових коштів для складання висновку експертного автотоварознавчого дослідження Д 16/03/20 від 27 березня 2020 року у розмірі 4000 грн.; витрати, пов`язані з сплатою грошових коштів для складання висновку експертного автотоварознавчого дослідження Д 21/03/20 від 27 березня 2020 року у розмірі 2000 грн.; та за договором про надання правничої допомоги № 190 у розмірі 22 500 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Європейські дороги України» на користь ОСОБА_1 завданий матеріальний збиток в результаті дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 49 967, 23 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду мотивовано наявністю підстав для стягнення з ТОВ «Європейські дороги України» на користь ОСОБА_1 різниці між фактичним розміром завданої шкоди і страховою виплатою у розмірі 49 967, 23 грн. Стосовно питання про повернення залишків пошкодженого автомобіля CHEVROLET AVEО державний номерний знак НОМЕР_2 на користь позивача, то дане питання судом першої інстанції не вирішувалося, оскільки не було предметом розгляду, у зв`язку із відсутністю зустрічного позову відповідача, та будь-яких інших заяв з приводу повернення вказаного майна. Відмовляючи у відшкодуванні судових витрат, пов`язаних з проведенням двох експертних авто товарознавчих досліджень, суд виходив із відшкодування цих витрат страховиком.

Не погодившись з таким рішенням, ТОВ «Європейські дороги України» звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно встановлені обставини у справі, що мають значення для правильного визначення розміру завданої шкоди, висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи про розмір завданої шкоди, та залишено поза увагою той факт, що за наслідками дорожньо-транспортної події, позивач покращив свій матеріальний стан, отримавши за оскаржуваним рішенням суду 118 385,31 грн, що значно перевищує завданий матеріальний збиток. Разом з тим, на момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 був працівником ТОВ «Європейські дороги України», зі сторони останнього на користь ОСОБА_3 виплачено 10 000 грн. в рахунок компенсації завданого матеріального збитку як власнику пошкодженого автомобіля.

З огляду на те, що рішення суду першої інстанції фактично оскаржується в частині задоволених позовних вимог, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної події перебував у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «Європейські дороги України». Зіткнення допустив на спеціалізованому вантажному автомобілі DAF XF державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить відповідачу ТОВ «Європейські дороги України».

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 підтвердив, що визнає свій автомобіль CHEVROLET AVEО державний номерний знак НОМЕР_2 фізично знищеним. Висновками експерта Чивчиш О.П. підтверджено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля CHEVROLET AVEО державний номерний знак НОМЕР_2 складає 114 775, 72 грн, що перевищує його ринкову вартість у розмірі 112 008, 60 грн. Ринкова вартість автомобіля CHEVROLET AVEO державний номерний знак НОМЕР_2 з урахуванням пошкоджень отриманих в наслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 49967,23 грн.

З матеріалів страхової справи вбачається, що для розрахунку суми страхового відшкодування на користь ОСОБА_1 страховиком ПрАТ «АСК «ІНГО УКРАЇНА» використані ті ж самі висновки експерта автотоварознавця ОСОБА_4 , які подав разом з позовною заявою: Д16/03/20 від 27 березня 2020 року, Д21/03/20 від 27 березня 2020 року.

Інші висновки експертів у матеріалах страхової справи відсутні.

Згідно страхового акту № 2603758 від 22 червня 2020 року: сума страхового відшкодування складає 60 041,37 грн. (112 008,60 грн. (ринкова вартість транспортного засобу) 49 967,23 грн. (залишкова вартість транспортного засобу) 2 000,00 грн. (франшиза згідно поліса АО/0460198). Витрати, пов`язані з проведенням двох експертних авто товарознавчих досліджень, в сумі 6 000,00 грн. та витрати на евакуацію транспортного засобу, в сумі 1 200,00 грн. Розмір сплаченого страхового відшкодування, складає 67 241,37 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості заявлених вимог позивача про стягнення різниці між сумою завданої шкоди та проведеною страховою виплатою, та наявності підстав для стягнення з ТОВ «Європейські дороги України», як з особи-винуватця дорожньо-транспортної події, суму завданої майнової шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає його таким, що відповідає фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (постанова Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 754/1108/15-ц).

Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (касаційне провадження № 14-176цс18).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною другою статті 22 ЦК України визначено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до частини першої статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди.

Згідно із висновками експерта Д16/03/20 від 27 березня 2020 року та Д21/03/20 від 27 березня 2020 року розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Chevrolet» на день його пошкодження складав 114 775, 72 грн, що перевищує його ринкову вартість 112 008, 60 грн. Ринкова вартість автомобіля CHEVROLET AVEO з урахуванням пошкоджень отриманих в наслідок ДТП, складає 49 967,23 грн. ( а.с. 20-72 ).

Відповідно до статті 1192 ЦК України (в редакції на день завдання шкоди) з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судом встановлено та не спростовано матеріалами справи, що розмір завданих відповідачем позивачу майнових збитків (шкоди), який визначений на час розгляду справи та дорівнює ринковій вартості пошкодженого автомобіля, який недоцільно ремонтувати, становить 112 008, 60 грн.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України слід зробити висновок, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зроблено висновок, що аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом, у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортнорї пригоди з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Оскільки факт скоєння дорожньо-транспортної події водієм ОСОБА_2 , який на момент дорожньо-транспортної події перебував у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «Європейські дороги України», є беззаперечно доведений, судом першої інстанції належним чином встановлений розмір завданої позивачу майнової шкоди, який розрахований на час розгляду справи, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ТОВ «Європейські дороги України» на користь ОСОБА_1 завданої майнової шкоди у розмірі 49 967,23 грн, оскільки АТ «СК «ІНГО» було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 60 041,37 грн., отже 112 008,60 грн. (ринкова вартість транспортного засобу) 49 967,23 грн. (залишкова вартість транспортного засобу) 2 000,00 грн. (франшиза).

Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача різниці між фактичним розміром завданої шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції, дослідивши належним чином надані докази та встановивши дійсні фактичні обставини у справі, дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 за наслідками дорожньо-транспортної пригоди фактично покращив свій матеріальний стан, маючи у власності пошкоджений автомобіль, вартістю 49 967,23 грн, виплачене страхове відшкодування у розмірі 60 041,37 грн., та сплачені у добровільному порядку ОСОБА_2 в рахунок завданої шкоди 10 000 грн., чим саме реалізував своє право на відшкодування шкоди у повному обсязі у досудовому порядку, не заслуговують на увагу, оскільки були предметом розгляду в суді першої інстанції та повторного правового аналізу не потребують.

Решта доводів апеляційної скарги зводяться до особистого тлумачення норм законодавства та переоцінки наявних в матеріалах справи доказів, право на оцінку яких має лише суд відповідно до вимог ст.89 ЦПК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, тому рішення суду підлягає залишенню без змін.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейські дороги України» - залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова