Провадження № 22-ц/801/2569/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошин С. В.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України
28 грудня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,
суддів Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.,
розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 жовтня 2021, ухвалене суддею Волошиним С.В., дата складення повного тексту якого не зазначена,

в справі № 127/16381/21

за позовом ОСОБА_1 (позивач)

до Військової частини НОМЕР_1 (відповідач)

про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, -

встановив:
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 інфляційних втрат та 3% процентів річних посилаючись на те, що постановою Замостянського районного суду м. Вінниця від 26.02.2007 з Військової частини НОМЕР_2 , правонаступником якої є Військова частина НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 стягнуто збитки за неотримане продовольче забезпечення в сумі 41 633,06 гривень. Судове рішення набуло законної сили 10.03.2007.

Оскільки в добровільному порядку відповідач рішення суду не виконував, позивач пред`явив виконавчий лист до виконання в Замостянський ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області. При вчиненні виконавчих дій виконавчий лист було втрачено, а тому ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.07.2019 задоволено заяву ОСОБА_1 , видано дублікат виконавчого листа № 2-а-1727/2007. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31.01.2020 замінено боржника Військову частині НОМЕР_2 на Військову частину НОМЕР_1 .

16.03.2020 дублікат виконавчого листа № 127/2-а-1727/2007 позивачем пред`явлено до виконання до Головного управління державної казначейської служби України у Вінницькій області.

09.09.2020 ГУ ДКС України у Вінницькій області на виконання виконавчого листа стягнув та перерахував на користь позивача 41 633,06 гривень.

Оскільки за період з моменту винесення рішення суду до його фактичного виконання (13 років) від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів він втратив 133 604,65 гривень, та 3% річних від простроченої суми становить 16 908,62 гривень, посилаючись на ч. 2 ст. 625 ЦК України, просив стягнути вказані суми з відповідача.

Рішення суду першої інстанції
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 жовтня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 інфляційні витрати в розмірі 133 604,65 грн та 3 % річних у розмірі 16 870,97 грн за період з 09.03.2007 року по 09.09.2020 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь держави судового збору в розмірі 1 504,68 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
15 листопада 2021 року відповідачем - Військовою частиною НОМЕР_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт вважає рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 жовтня 2021 року винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що між позивачем та відповідачем, як особою, що виконує судове рішення відсутні цивільно-правові відносини та відсутнє цивільно-правове правопорушення зі сторони відповідача, що мало б складатися з протиправної поведінки, що спричинило збитки, вини особи, яка заподіює шкоду та причинно-наслідкового зв`язку між двома елементами.

Апелянт також стверджує про те, що Військова частина НОМЕР_1 взагалі не може бути вважатись боржником який прострочив виконання рішення до моменту винесення ухвали про заміну сторони виконавчого провадження, тобто до 31.01.2020.

На думку апелянта позивач свідомо не вживав заходів для зміни сторони виконавчого провадження досить тривалий час, чим гальмував виконання рішення суду.

Крім того вказав на те, що позивач звернувся до суду з позовом у липні 2020 року, а тому у суду були наявні підставі для застосування строку позовної давності стягнення інфляційних втрат та 3% річних лише за період останніх трьох років.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Мишковська Т.М. зазначила, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 29 листопада 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 13 грудня 2021 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду, який вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що відповідачем подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у справі, яка не відноситься до категорії тих, що не може бути розглянута у порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК України) з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, колегією суддів вирішено призначити в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Встановлені судом першої інстанції обставини
Судом встановлено, що постановою Замостянського районного суду м. Вінниця від 26 лютого 2007 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 та стягнуто з військової частини НОМЕР_2 на його користь матеріальні збитки за неотриманий продовольчий пайок з врахуванням індексу інфляції в сумі 41 633,06 гривень. Рішення суду набрало законної сили.

Виконавчий лист, виданий Вінницьким міським судом Вінницької області, пред`явлено позивачем до виконання в Замостянський ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області.

При вчиненні виконавчих дій виконавчий лист № 2-а-1727/2007 було втрачено, що підтверджується довідкою Замостянського ВДВС міста Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області (а.с. 9).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.07.2019 задоволено заяву ОСОБА_1 , видано дублікат виконавчого листа № 2-а-1727/2007, поновлено строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання, а 22.08.2019 Вінницьким міським судом Вінницької області видано дублікат виконавчого листа № 127/2-а-1727/2007 (а.с. 10-12).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31.01.2020 замінено боржника Військову частині НОМЕР_2 на Військову частину НОМЕР_1 (а.с. 13).

09 вересня 2020 року ГУ ДКС України у Вінницькій області здійснено безспірне списання з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 коштів в сумі 41 633,06 гривень у відшкодування збитків за неотримане продовольче забезпечення, що підтверджується відповіддю ГУ ДКС України у Вінницькій області (а.с. 21).

За встановлених обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних.

Позиція апеляційного суду
Відповідно до частини 2 статі 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли грошові зобов`язання, оскільки право позивача вимагати від відповідача виконання певних дій кореспондує обов`язок відповідача сплатити грошові кошти на користь позивача, а тому до таких відносин підлягає застосуванню положення статті 625 ЦК України.

Проте, переглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів враховує частини першу та четверту статті 367 ЦПК України та робить такі висновки.

Звертаючись до суду з позовними вимогами про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних ОСОБА_1 вказував на те, що Військовою частиною НОМЕР_1 не виконувалась постанова Замостянського районного суду міста Вінниці від 26 лютого 2007 року у справі № 2-а-1727/2007 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_3 (правонаступником якої є Військова частина НОМЕР_1 ) про стягнення матеріальних збитків за недоотримане продовольче забезпечення, якою стягнуто з Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки за недоотримане продовольче забезпечення в сумі 41 633,06 гривень.

За змістом частини третьої статті 11 та частини першої статті 13 ЦК України вбачається, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Законодавець у частині першій статті 509 ЦК України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати у боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу частин другої та третьої статті 11 ЦК України може виникати на підставі договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства тощо.

Частиною другою статті 4 ЦК України передбачено, що основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України.

Загальні підходи до визначення змісту порушення зобов`язань містяться в статті 610 ЦК України, а саме відповідно до якої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3 % річних від простроченої суми.

У кредитора при цьому згідно із частиною другою статті 625 ЦК України виникає кореспондуюче право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення сплати основного боргу.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19), аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України дійшла до висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови), а поєднання цих вимог у одній справі не є обов`язковим.

Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі Закон) також передбачено проведення компенсаційних виплат відповідно до коефіцієнту проросту споживчих цін за порушення термінів виплати доходів громадян, передбачених цим законом. Правова природа такої відповідальності не відрізняється від правової природи відповідальності, яка виникає на підставі статті 625 ЦК України в частині її акцесорного характеру та похідної правової природи спору.

Відтак ураховуючи акцесорний характер визначених статтею 625 ЦК України та Законом зобов`язань, спори про відшкодування передбачених ними грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір.

З матеріалів справи відомо, що постанова Замостянського районного суду міста Вінниці від 26 лютого 2007 року у справі № 2-а-1727/2007 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про стягнення відшкодування збитків за недоотримане продовольче забезпечення, ухвалена у порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, у справі, що розглядається спір за позитивними вимогами про стягнення грошової компенсації за продовольче забезпечення, що заявлені з підстав положень статті 625 ЦК України і Закону та з причин затримання Військової частиною НОМЕР_2 (правонаступником якої є Військова частина НОМЕР_1 ) виплат, також належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, оскільки вони стосуються виплати грошової компенсації за продовольче забезпечення (адміністративні правовідносини), які цьому органу було зобов`язано сплатити за рішенням адміністративного суду.

Подібні висновки щодо юрисдикції спорів про нарахування інфляційних втрат, застосування положень статті 625 ЦК України та Закону України № 2050-III, викладено у постанові Верховного суду від 24 листопада 2021 року у справі № 127/1752/20 та у пунктах 7.42-7.56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 лютого 2021 року у справі № 520/17342/18 (провадження № 14-158цс20).

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що спір у цій справі є адміністративним і підлягає вирішенню за правилами КАС України.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, що заявлений у цій справі спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частинами першою та другою статті 377 ЦПК України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтею 255 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 1922 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Оскільки суд першої інстанції не встановив правову природу спірних правовідносин, що виникли між сторонами, у зв`язку з чим порушив норми цивільного процесуального законодавства щодо визначення предметної юрисдикції справи та розглянули в порядку цивільного судочинства справу, яка підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а провадження у справі закриттю.

На виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України апеляційний суд роз`яснює позивачеві, що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 255, 367, 374, 377, 382 ЦПК України, Суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 жовтня 2021 року скасувати.

Закрити провадження у цивільній справі № 127/16381/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Повідомити ОСОБА_1 , що розгляд справи за його позовом віднесено до юрисдикції адміністративних судів та роз`яснити його право протягом десяти днів з дня отримання ним копії постанови суду подати до суду заяву про передачу справи за встановленою юрисдикцією до адміністративного суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий:І. М. Cтадник
Судді:Ю.Б. Войтко І.В. Міхасішин