Головуючий у І інстанції Шум Л.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 грудня2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Мельника Я.С.,Гуля В.В.,

за участю секретаря: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 21 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за укладеним між ними договором позики.

В процесі розгляду справи сторони досягли мирової угоди, умови якої були затверджені ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22 квітня 2019 року. Цією ж ухвалою було закрито провадження у справі на підставі п. 5 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

У вересні 2021 року ОСОБА_1 подала до Святошинського районного суду м. Києва заяву про виправлення помилки, допущеної при оформленні виконавчого документу, яку обґрунтовувала тим, що ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22 квітня 2019 року затверджено умови мирової угоди, згідно якої відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , зобов`язався сплатити на користь позивача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , борг у розмірі 1 680 000 (один мільйон шістсот вісімдесят тисяч) грн. 00 коп., що в еквіваленті складає 60 000 (шістдесят тисяч) доларів США, на момент укладення даної мирової угоди, до 01 вересня 2021 року.

Станом на 01.08.2021 року боржником не було виконано умов мирової угоди, затвердженої ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22 квітня 2019 року, у зв`язку із чим стягувач звернулась до приватного виконавця з метою примусового виконання ухвали про затвердження мирової угоди.

Після ознайомлення з ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22 квітня 2019 року приватним виконавцем було повідомлено стягувача, що у виконавчому документі відсутні наступні реквізити: адреса місця проживання чи перебування стягувача та боржника; дата народження боржника - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ; резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень, строк пред`явлення рішення до виконання (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; строк пред`явлення рішення до виконання.

У відповідності до ч. 3 ст. 431 ЦПК України виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 208 ЦПК України ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з абз. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Оскільки ухвала про затвердження мирової угоди від 22 квітня 2019 року є виконавчим документом, вона має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». Відсутність в ухвалі усіх необхідних реквізитів позбавляє стягувача можливості виконати рішення суду та отримати від боржника задоволення своїх вимог.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила вказати в ухвалі Святошинського районного суду м. Києва від 22 квітня 2019 року по справі № 759/14694/17 за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики наступні реквізити:

- в пункті 3: Відповідач, дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), адреса проживання АДРЕСА_1 , Позивач, адреса проживання АДРЕСА_3 ;

- в пункті 4: після 01 вересня 2021 року у разі невиконання затвердженої судом мирової угоди дана ухвала суду може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень;

- визначити заходи примусового виконання рішення у примусовому порядку через органи Державної виконавчої служби або приватних виконавців, на яких згідно із законодавством України покладено здійснення примусового виконання рішень (стягнення в примусовому порядку);

- доповнити резолютивну частину ухвали, вказавши: Боржник фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцезнаходження АДРЕСА_1 ; Стягувач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , місцезнаходження АДРЕСА_3 ;

- встановити строк пред`явлення рішення до примусового виконання.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21 вересня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення помилки, допущеної при оформленні виконавчого документу, відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала на неї апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила ухвалу скасувати та постановити по справі нове судове рішення про задоволення її заяви та приведення виконавчого документу - ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 22 квітня 2019 року по справі № 759/14694/17, у відповідність з вимогами до виконавчих документів, передбачених ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», шляхом зазначення в резолютивній частині ухвали відомостей, вказаних у її заяві про виправлення помилок, допущених при оформленні виконавчого документу.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Іванова-Штундер Х.О. апеляційну скаргу підтримала та просила про її задоволення з викладених у ній підстав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заявника, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарги, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що у жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за укладеним між ними договором позики (а.с.2-3).

В процесі розгляду справи сторони досягли мирової угоди, умови якої були затверджені ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22 квітня 2019 року (а.с.34-35). Цією ж ухвалою було закрито провадження у справі на підставі п. 5 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

У вересні 2021 року ОСОБА_1 подала до Святошинського районного суду м. Києва заяву про виправлення помилки, допущеної при оформленні виконавчого документу (а.с.42-44), яку обґрунтовувала тим, що ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22 квітня 2019 року затверджено умови мирової угоди, згідно якої відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , зобов`язався сплатити на користь позивача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , борг у розмірі 1 680 000 (один мільйон шістсот вісімдесят тисяч) грн. 00 коп., що в еквіваленті складає 60 000 (шістдесят тисяч) доларів США, на момент укладення даної мирової угоди, до 01 вересня 2021 року.

Оскільки в обумовлений у мировій угоді строк боржник ОСОБА_2 не виконав умови мирової угоди, затвердженої ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22 квітня 2019 року, та не повернув стягувачу ОСОБА_1 належні їй кошти, остання звернулась до приватного виконавця з метою примусового виконання ухвали про затвердження мирової угоди.

Після ознайомлення з ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22 квітня 2019 року приватним виконавцем було повідомлено стягувача, що у виконавчому документі відсутні наступні реквізити: адреса місця проживання чи перебування стягувача та боржника; дата народження боржника - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ; резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень, строк пред`явлення рішення до виконання (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження»). Відсутність вищевказаних реквізитів в ухвалі унеможливлює прийняття її до виконання, як виконавчого документу.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення помилки, допущеної при оформленні виконавчого документу, суд першої інстанції виходив з того, що нею пропущено строк пред`явлення виконавчих листів до виконання, який розпочався з дати набрання ухвалою про затвердження мирової угоди законної сили - 08 травня 2019 року, та становив один рік. Крім того, позивачем не було наведено належних доказів, які б давали підстави для внесення виправлень в ухвалу суду від 22 квітня 2019 року, оскільки зазначене заявником не є опискою.

Однак з вищенаведеними висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Статтею 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Мирова угода у розумінні змісту статей 202, 203 Цивільного кодексу України за своєю правовою природою є правочином, а, отже, і підставою виникнення прав та обов`язків сторін, що її уклали, і згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України підлягає обов`язковому виконанню.

За змістом частин 1-4 статті 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Відповідно до ст. 208 ЦПК України виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою.

Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/661/20 викладено правову позицію, що мирова угода у позовному провадженні - це письмова домовленість між сторонами спору про його вирішення, яка укладається в добровільному порядку з метою припинити спір на погоджених сторонами умовах. Тобто, відмовившись від судового захисту, сторони ліквідують наявний правовий конфлікт самостійним (без державного примусу) врегулюванням розбіжностей на погоджених умовах.

На відміну від звичайного договору, мирова угода у позовному провадженні укладається в процесі розгляду справи в суді у формі та на умовах, передбачених процесуальним законодавством; підлягає затвердженню судом; припиняє процесуально-правові відносини сторін; якщо мирова угода не виконується добровільно, вона виконується в порядку, встановленому для виконання судового рішення.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: ухвали у цивільних справах, у випадках, передбачених законом.

Як встановлено ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема, місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Виконавчий лист про примусове виконання мирової угоди не може бути видано, оскільки провадження у справі закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. У разі ж ухилення однієї зі сторін від виконання мирової угоди після закінчення строку (настання терміну) виконання нею своїх обов`язків за цією угодою, сама угода, затверджена ухвалою суду, пред`являється до примусового виконання у порядку, визначеному ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, оскільки умови мирової угоди, затвердженої Святошинським районним судом м. Києваухвалоювід 22.04.2019 року по справі № 759/14694/17, не були виконані відповідачем ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про виправлення виявлених у процесі реалізації права на примусове стягнення помилок у виконавчому документі, зважаючи на те, що ухвала не відповідає вимогам виконавчого документу, визначеним ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

У відповідності до ч. 3 ст. 431 ЦПК України виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 208 ЦПК України ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з абз. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання та держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE. № 15123/03, § 45. ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA97 v. UKRAINE. №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що обов`язковість судового рішення відноситься до основних засад цивільного судочинства, а ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 22 квітня 2019 року, як виконавчий документ, не відповідає вимогам виконавчого документу, встановленим Законом України «Про виконавче провадження», що безумовно порушує права заявника, як стягувача, суду першої інстанції на підставі вищенаведених правових норм належало привести цю ухвалу у відповідність з вимогами, встановленими ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», зважаючи також і на ту обставину, що стягувач ОСОБА_1 не може отримати задоволення своїх законних вимог на отримання від ОСОБА_2 належних їй грошових коштів у будь-який інший спосіб, крім пред`явлення до виконання вищевказаного судового рішення.

При цьому посилання суду на те, що виправлення, які просить внести заявник, не є опискою, тому не можуть бути внесені, є помилковими, оскільки заявник звернулася до суду із заявою про виправлення помилки, допущеної при оформленні виконавчого документу на підставі положень ст. 432 ЦПК України та ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», згідно яких, у разі невідповідності виконавчого документу вимогам закону, саме суд, як орган, який видав виконавчий документ, приводить цей виконавчий документ у відповідність із вимогами, встановленими ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», з метою забезпечення його виконання для задоволення вимог стягувача.

Необгрунтованими є і посилання суду в ухвалі на пропуск заявником строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, як на підставу для відмови у задоволенні її заяви про виправлення помилки, допущеної при оформленні виконавчого документу, оскільки питання поновлення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання не входить до предмету розгляду заяви ОСОБА_1 , у якій вона порушила питання виключно щодо приведення виконавчого документу у відповідність з вимогами закону.

За вказаних вище обставин ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 21 вересня 2021 року по справі № 759/14694/17 не відповідає вимогам як матеріального, так і процесуального права, тому підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки Святошинським районним судом міста Києва ухвалу від 21 вересня 2021 року постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвала підлягає скасуванню в порядку, визначеному ст. 379 ЦПК України, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. При цьому, вимога апеляційної скарги про постановлення апеляційним судом нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 та приведення виконавчого документу у відповідність з вимогами закону, не підлягає задоволенню, оскільки згідно ч. 1 ст. 432 ЦПК України помилки у виконавчому листі виправляє суд, який видав виконавчий документ, тобто це питання відноситься до компетенції Святошинського районного суду м. Києва, який постановив ухвалу про затвердження мирової угоди, яка є виконавчим документом.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 21 вересня 2021 року - скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: