Єдиний унікальний номер справи 0427/2242/2012
Провадження № 6/183/267/21

У Х В А Л А
29 липня 2021 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Майної Г. Є.,
з участю секретаря судового засідання Власко Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новомосковськ Дніпропетровської області заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС», заінтересовані особи Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», ОСОБА_1 про заміну стягувача у виконавчому листі,-
07 липня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «ПАРІС» звернулося до суду із вищезазначеною заявою, в обґрунтування якої заявник посилається на те, що 13 лютого 2013 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області ухвалив рішення у справі № 0427/2242/2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 5328,42 грн. та стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судових витрат у розмірі 214,60 грн.
В Автоматизованій системі виконавчих проваджень інформація щодо виконавчих проваджень про стягнення з Відповідача на користь АТ «Дельта Банк» відсутня.
23 квітня 2020 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС» укладено договір про відступлення права вимоги №2230/К.
За умовами п.1. Договору Банк відступив, а ТОВ «ФК «ПАРІС» набуло права вимоги Банку до позичальників фізичних осіб, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, надалі за текстом - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту) та/або договорами тощо), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1 до цього Договору.
Відповідно до п.4 Договору Сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за Основними договорами, відповідно до умов цього Договору Новий кредитор (ТОВ «ФК «ПАРІС») сплачує Банку грошові кошти в сумі 2 264 147,00 грн., що становлять ціну договору. Ціна договору сплачується Новим кредитором Банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим Договором, відповідно до пункту 14 цього Договору, на підставі протоколу, сформованого за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став Новий кредитор.
За умовами п.14 Договору, цей Договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і скріплення відтисками печаток сторін.
Інші сторони у судове засідання не з`явились, повідомлені про дату, час та місце судового засідання належним чином, причини неявки суду не повідомили, а тому на підставі ч. 3 ст. 442 ЦПК України, суд вважає можливим провести розгляд заяви за їх відсутності.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали заяви та матеріали цивільної справи, суд дійшов до таких висновків.
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2013 року, ухваленим заочно у цивільній справі № 0427/2242/2012, позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 003-03135-030308 від 03 березня 2008 року у розмірі 5328,42 грн. та судові витрат у розмірі 214,60 грн., а всього 5 543 (п`ять тисяч чотириста сорок три) гривні 02 копійки. (а.с.26-27). Зазначене рішення набрало законної сили 26 лютого 2013 року. На виконання рішення суду виготовлений виконавчий лист, що підтверджується матеріалами справи.

Судом установлено, що стягувач Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» з моменту ухвалення зазначеного судового рішення 13 лютого 2013 року з письмовою заявою на адресу суду з вимогою про видачу виконавчого листа у цивільній справі або звернення судового рішення до виконання на адресу суду не звертався.

Судом установлена наявність оригіналу виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості по кредитному договору від 03 березня 2008 року у розмірі 5 328 гривень 42 копійок, судових витрат у розмірі 214 гривень 60 копійок в матеріалах цивільної справи, без запиту на його видачу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХIV в редакції, що діяла на момент виконання рішення суду, виконавчий документ, на виконанні рішення суду від 13 лютого 2013 року у цивільній справі №0427/2242/2012 міг бути пред`явлений до виконання потягом одного року з наступного дня після набрання рішенням законної сили. Отже, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» пропустило строк звернення виконавчого листа до виконання.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС», звертаючись до суду з заявою про заміну сторони у виконавчому листі, на підставі укладеного 23 квітня 2020 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС» договору про відступлення права вимоги №2230/К, відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), які проводилися у відповідності до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», взагалі, не зазначає та не надає суду відповідних доказів про причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та у зв`язку з чим протягом восьми років від стягувача/позивача у справі не надходила письмова заява про примусове виконання рішення суду та видачу виконавчого листа.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Згідно з ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень й доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі №905/1976/16 зазначено, що розгляд заяви про заміну сторони виконавчого провадження на стадії виконання судового рішення, здійснюється судом відповідно до норм матеріального та процесуального права.

У відповідності до заявлених вимог та доказів наданих на їх підтвердження, судом установлено, що 23 квітня 2020 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС» укладено договір про відступлення права вимоги №2230/К, на підставі якого Публічне акціонерне товариством «Дельта Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС» набуло право вимоги заборгованості за беззаставними кредитними договорами, до позичальників фізичних осіб, зазначених у Додатку № 1 до Договору, в тому числі і до відповідача/боржника ОСОБА_1 , що виникло на підставі Договору про надання кредиту №003-03135-030308 від 03 березня 2008 року.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом частини 1 статті 512 ЦК України, відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: купівлі-продажу; дарування; факторингу.

Згідно із частиною 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. За своєю суттю заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку із заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до частини 5 статті 15 Закону «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої особи.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована сторона), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження. Отже, заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Водночас, відповідно до статті 55 ЦПК України, яка визначає загальні положення процесуального правонаступництва, заміна учасника справи його правонаступником допускається не будь-коли (тобто, протягом невизначеного терміну), а лише на стадіях судового процесу. Тобто, таке право не є абсолютним і обмежено часовими рамками певних стадій судового процесу.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. На цій стадії боржник вчиняє дії на виконання рішення суду добровільно або під примусом.

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом. Стадія виконавчого провадження, як завершальна стадії судового процесу, має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документу стягувачу та закінчується виконанням судового рішення або спливом строку пред`явлення виконавчого документу до виконання. Тобто, за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження, як завершальної стадії судового процесу, спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документу до виконання. Заміна сторони виконавчого провадження протягом необмеженого строку, незалежно від того чи закінчився встановлений строк пред`явлення до виконання виконавчого листа, означатиме, що стягувач після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, який не був поновлений судом, матиме можливість «штучно» збільшити цей строк на невизначений термін шляхом відступлення права вимоги іншим особам, таким чином уникнувши законодавчої вимоги щодо строку, що вже безпосередньо впливає на права та інтереси боржника, який не може бути у невизначеному стані протягом тривалого строку. Такі дії можуть порушити принцип правової визначеності, який є одним з основоположних аспектів верховенства права. Отже, заміна стягувача його правонаступником після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, що не був поновлений судом, виключає можливість задоволення такої заяви.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17, від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13, від 30 липня 2019 року у справі № 5/128, від 21 серпня 2020 року у справі № 905/2084/14-908/4066/14.

Судом також установлено і те, що рішення суду у справі № 0427/2242/2012 не звернуто до примусового виконання з лютого 2013 року, і жодних письмових заяв від стягувача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на адресу суду не надходило, питання видачі оригіналу/дубліката виконавчого листа, поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, ні стягувачем, ні заявником заявлено не було, таким чином заява про заміну сторони у виконавчому листі, подана Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія « ПАРІС», після спливу строків пред`явлення виконавчого документа до виконання, що не був поновлений судом.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в задоволені заяви Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія « ПАРІС» про заміну стягувача у виконавчому листі належить відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 202, 512, 515, 1077 ЦК України, ч. 1-4 ст. 12, ч.1 ст.13, ст.ст. 76,77, 80, 81, ч.2 ст.247, ст.ст. 260, 431, 442 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС», заінтересовані особи Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», ОСОБА_1 , про заміну стягувача у виконавчому листі відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга подається протягом 15 днів, починаючи з наступного за днем складення ухвали суду.

Ухвала складена та підписана 29 липня 2021 року.

Суддя Г.Є. Майна