Справа № 509/7560/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2021 року Суддя Овідіопольського районного суду Одеської області Панасенко Є.М., перевіривши в приміщенні суду виконання вимог ст.ст. 175-177 ЦПК України за позовною заявою Державного підприємства "ТВК" до Овідіопольського відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), треті особи Авангардівська селищна рада та Фонд Державного майна України, про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання зняти арешт з нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ :

29.12.2021 року представник позивача Державного підприємства "ТВК" - в.о. директора Фещук В.К. звернулася до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до Овідіопольського відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), треті особи Авангардівська селищна рада та Фонд Державного майна України, про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання зняти арешт з нерухомого майна.

Позивач вважає, що його права були порушені відповідачем Овідіопольським відділом Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), оскільки останній повинен зняти арешт зі спірного майна.

У зв`язку із наведеним судом вбачається спір про право між Державним підприємством "ТВК" та Овідіопольським відділом Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), які є юридичними особами.

Частиною 2 ст. 4 ГПК України встановлено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Також, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй Постанові №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» визначив, що у разі якщо сторонами у справі є юридичні особи, то незалежно від підстав арешту (опису) майна (конфіскація за відповідним судовим рішенням, стягнення боргу за рішенням господарського суду чи виконавчим написом нотаріуса тощо) та враховуючи характер спору, позови про зняття арешту з майна згідно зі статтею 15 ЦПК, статтями 1, 12 Господарського процесуального кодексу України підлягають розгляду в порядку господарського судочинства. У такому ж порядку вирішуються питання про юрисдикцію спорів за участю фізичних осіб-підприємців, якщо арешт майна пов`язаний з їх підприємницькою діяльністю.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, враховуючи вищезазначене та те, що спір виник виключно між юридичними особами, суд вважає, що подана позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та відноситься до юрисдикції господарського суду та підлягає розгляду в порядку, визначеному ГПК України, а отже у відкритті провадження у справі слід відмовити.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право, зокрема, на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого п. 1 ст. 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення у справі Ґолдер проти Сполученого Королівства (Golder v. The United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, заява №4451/70). Право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за його природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх цивільних прав та обов`язків, п. 1 ст. 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення у справі Креуз проти Польщі (Kreuz v. Poland) від 16 червня 2001 року, заява №28249/95, §53).

Застосовані державою обмеження права на доступ до суду не можуть бути такими, що порушують саму сутність права. Більше того, обмеження не входить у сферу застосування п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету, і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою (див. mutatis mutandis рішення у справі Ашинґдейн проти Сполученого Королівства (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, заява №8225/78, §57; рішення у справі Файєд проти Сполученого Королівства (Fayed v. the United Kingdom) від 21 вересня 1980 року, заява №17101/90, §65).

Розгляд справи судом, який має юрисдикції для розгляду позовних вимог є гарантією того, що рішення у відповідній справі за цими вимогами ухвалить належний суд. Отже, не є порушенням права позивача на справедливий суд відмова у відкритті провадження у справі №509/7560/21 з метою розгляду спору судом належної юрисдикції, оскільки вимоги позивача має розглянути той суд, який встановлений для цього законом.

Керуючись ст.ст. 19, 186 ЦПК України, ст. 4, 20 ГПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом Державного підприємства "ТВК" до Овідіопольського відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), треті особи Авангардівська селищна рада та Фонд Державного майна України, про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання зняти арешт з нерухомого майна.

Роз`яснити позивачеві, що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарських судів.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: Є.М. Панасенко