Справа № 390/1648/20
Провадження № 2/390/208/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2021 р.Кіровоградський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого - судді Терещенка Д.В.,

при секретарі - Абрамовій М.О.,

за участю представника позивача - адвоката Віватенка М.І.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

представника відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - адвоката Рабека М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Кропивницький за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Катеринівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог: Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, про визнання неправомірними дій та скасування акта,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області з позовом, в якому просить: визнати дії Могутнянської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області незаконними, в частині видачі державного на право приватної власності на землю серія І-КР № 008505 від 05.03.2002, та скасувати державний акт серія І-КР № 008505 від 05.03.2002; скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 20 травня 2015 року серія НАА № 738276, свідоцтво про право на спадщину за законом від 13 жовтня 2016 року серія НВХ № 412590 та договір про поділ земельної ділянки від 14 грудня 2016 року, оскільки вони є похідними від незаконного державного акту на право приватної власності на землю серія І-КР № 008505 від 05.03.2002.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до акту прийому-передачі земельних часток (паїв) та погодження меж земельних ділянок із суміжними землевласниками та землекористувачами в натурі від 10.01.2001: ОСОБА_4 (спадкоємці ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ) отримала у власність земельну ділянку площею 8,787 га - ділянка - НОМЕР_1 , а ОСОБА_5 (спадкоємцем якого є ОСОБА_3 ) отримав у власність земельну ділянку площею 7,878 га - ділянка - НОМЕР_2 . В подальшому, рішенням сесії Могутненської сільської ради від 16 жовтня 2001 року № 123, ОСОБА_4 було безпідставно надано право приватної власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 11,56 га, яке було посвідчено державним актом І-КР № 008505 № :02:000:0520 від 05.03.2002. Тобто, першочергові 8,787 га ОСОБА_4 фактично було збільшено до 11,56 га за рахунок суміжної земельної ділянки ОСОБА_5 11 жовтня 2004 року рішенням Кіровоградського районного суду визнано за ОСОБА_3 , як спадкоємцем ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай). На підставі вищевказаного рішення суду районною державною адміністрацією видано розпорядження №791-р від 23 грудня 2004 року «Про передачу у власність земельної ділянки та видачу державного акту на право власності на земельну ділянку», яким позивачу передано земельну ділянку сільськогосподарського призначення № НОМЕР_2 на території Могутненської сільської ради Кіровоградського району загальною площею 7,878 га у власність, відповідно до схеми поділу земель КСП імені Петровського. 05.08.2005 ОСОБА_3 , на підставі розпорядження Кіровоградської районної державної адміністрації від 23.12.2004 № 791-р, отримала державний акт серії КР № 106916 на право приватної власності на земельну ділянку, площею 7,878 га № 519 кадастровий номер :02:000:0519. Разом з цим позивач зазначає, що державний кадастровий реєстратор у Кіровоградському районі ГУ Держгеокадастру повідомив про усунення порушення в частині поновлення в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0519 до первинної загальної площі 7,878 га повідомив, що в результаті внесення виправлення відомостей виявлено перетин з ділянкою :02:000:2436, площа співпадає на 35,2583%. Проте, лише в липні 2020 року з рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду у справі №340/1814/20 позивач дізналася, що частина її земельної ділянки площею 2,78 га увійшла до земельної ділянки ОСОБА_4 , яка належала останній на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія 1-КР № 008505 та успадкована відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , і зазначена у вказаному державному акті, як землі під будівлями, лісами та іншими угіддями, в зв`язку з чим на даний час виникла накладка. Таким чином, Могутненською сільською радою Кіровоградського району внесено до державного акту на право приватної власності на землю серія І - КР № 008505 неправдиві відомості, а саме про те, що земельна ділянка площею 2,78 га, як така що надана за рахунок земель під будівлями, лісами та іншими угіддями, однак дане не відповідає дійсності, оскільки дана частина земельної ділянки знаходиться в центрі поля та відноситься до земель сільськогосподарського призначення. Спадкоємці ОСОБА_4 використовують вищевказану частину її земельної ділянки площею 2,78 га, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія 1-КР № 008505 та свідоцтв про право на спадщину, а тому вважає, що державний акт на право приватної власності на землю серії І-КР № 008505 від 05.03.2002 та похідні від нього свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 травня 2015 року серія НАА № 738276, від 13 жовтня 2016 року серія НВХ № 412590 та договір про поділ земельної ділянки від 14 грудня 2016 року підлягають скасуванню. Про дані порушення своїх прав позивач дізнався лише під час прийняття рішення у справі №340/1814/20 від 09 липня 2020 року, де зазначено, що існує накладка земельних ділянок позивача та відповідачів на 35,2583%. До цього часу позивач не знала та могла здогадуватись про порушення даних прав, оскільки мала правовстановлюючі документи на свою земельну ділянку.

17.05.2021 від адвоката Рабеко М.М., який представляє інтереси відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , надійшов відзив на позов, в якому він просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В мотивування своєї позиції зазначає, що позивач в позовній заяві доводить суду про приватномайновий характер спору із посиланням на правовстановлюючі документи щодо ОСОБА_2 , ОСОБА_1 як спадкоємців за законом, що прийняли спадщину 2015-2016 роках, уклали відповідні правочини відповідно до закону, але не надає жодного обґрунтування щодо порушення її цивільного права саме діями чи бездіяльністю його довірителів. Також зазначає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не були учасниками адміністративних справ, які розглядались Кіровоградським окружним адміністративним судом щодо земельної ділянки ОСОБА_3 , а тому не мають жодного відношення до обставин, які встановлені судами, а надані позивачем рішення не мають преюдиційного характеру. Крім того, відмічає, що з наданих позивачем документів стосовно земельної ділянки, а саме: витягу від 31.01.2017 та інформаційної довідки від 16.08.2016, вбачається, що розмір земельної ділянки позивача становить 5,1003 га, тобто позивачем пропущено трирічний строк позовної давності щодо усунення порушень її права власності (том 1, а.с.93-94).

18.05.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивач не знала про порушення свого права зі сторони відповідачів до того як отримала відзив Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на апеляційні скарги на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.07.2020 по справі № 340/1814/20 з долученими правовстановлюючими документами по даним земельним ділянкам. Таким чином, позивач про порушення свого права дізналася лише 10 вересня 2020 року після ознайомлення з вказаними документами. Вважає, що позов підлягає задоволенню з підстав викладених в ньому, оскільки державний акт на право приватної власності на землю серія 1-КР № 008505 від 05.03.2002 та похідні від нього свідоцтво про право на спадщину за законом від 20 травня 2015 року серія НАА № 738276, свідоцтво про право на спадщину за законом від 13 жовтня 2016 року серія НВХ № 412590 та договір про поділ земельної ділянки від 14 грудня 2016 року підлягають скасуванню (том 1, а.с.106-114).

Також, 03.09.2021 від позивача ОСОБА_3 надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що рішенням сесії Могутненської сільської ради від 16 жовтня 2001 року № 123, ОСОБА_4 передано у приватну власність земельну частку (пай) НОМЕР_1, площею 8,1 га, оскільки земельна ділянка за № НОМЕР_3 загальною площею 5,10 га була надана ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , таким чином ОСОБА_4 отримала земельну ділянку за № НОМЕР_3 площею 2,55 та земельну ділянку за № НОМЕР_4 загальною площею 5,55 га, однак без жодних правових підстав ОСОБА_4 було видано державний акт серії І-КР № 008505 на земельну ділянку з кадастровим номером № :02:000:0520 в розмірі 11,56 га. Тобто, першочергові 8,787 га ОСОБА_4 , які зазначені в акті прийому-передачі земельних часток (паїв) та погодження меж земельних ділянок із суміжними землевласниками та землекористувачами в натурі від 10.01.2001, фактично було збільшено до 11,56 га за рахунок суміжної земельної ділянки ОСОБА_5 . Крім того, взагалі якщо додати земельну ділянку № НОМЕР_3 (загальна площа 5,10 га - власники ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ) та земельну ділянку номер НОМЕР_4 (загальна площа 5,55 га- власник ОСОБА_4 ) вийде загальна площа 10, 65 га, однак не 11,56 га. Крім того, представник відповідачів визнав той факт, що в державному акті серії І-КР № 008505 внесено помилково відомості щодо категорії землі, а саме зазначено, що під будівлями, лісами та іншими угіддями, земельна ділянка площею 2,78 га. Таким чином вважає, що даний державний акт, виданий в порушення вимог законодавства та без жодного правового рішення, яке б стало підставою для отримання ОСОБА_4 земельної ділянки загальною площею 11,56 га. Щодо наявності накладки земельних ділянок позивача та відповідачів посилається на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.07.2020 у справі №340/1814/20, також зазначає, що в рішенні Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24.04.2018 зазначено, що помилки у розмірі земельної ділянки виникли під час оформлення права власності на земельну ділянку в порядку спадкування громадянами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Крім того, порушення даного права позивача підтверджується відомостями з публічної кадастрової карти. Щодо строків позовної давності позивач зазначає, що їй стало відомо про порушення свого права лише з листа - відповіді від 19.03.2018, в якому було зазначено, що в неї перебуває у власності земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:0519 загальна площа 5,100 га, дане підтверджується рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду у справі №П811/768/18 від 24.04.2018 і лише 10.09.2020 вона отримала від Держгеокадастру у Кіровоградській області оскаржувані документи та в неї виникла підстава для подання даної позовної заяви. Ні в 2016, ні в 2017 році вона не могла дізнатися про порушення свого права, оскільки в неї були всі підтверджуючі документи на земельну ділянку на загальну площу 7,878 га. Крім того, зазначила, що визнавши позов, орган місцевого самоврядування, який видавав даний державний акт, погодився з тим, що він виданий з порушенням вимог законодавства та порушує права позивача (том 1, а.с.214-223).

В судових засіданнях представник позивача - ОСОБА_6 надав пояснення по суті справи, позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, з підстав зазначених в ньому.

В судових засіданнях представник відповідачів - ОСОБА_7 надав пояснення по суті позову, позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову за недоведеністю. Погодився з тим, що в оскаржуваному державному акті помилково зазначено, що частина землі перебуває під забудовами та лісами, однак вважає, що його скасування вже неможливо, оскільки він відсутній. Разом з цим відмітив, що накладка земельних ділянок, про яку заявляє позивач, не підтверджена належними доказами (експертиза, тощо). Також зазначив, що в разі, якщо суд дійде висновку про обґрунтованість позовних вимог, просив застосувати строки позовної давності до вимог позивача.

Від відповідача Катеринівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області 14.06.2021 надійшов лист, в якому зазначено, що Катеринівська сільська рада Кропивницького району Кіровоградської області Могутненський старостинський округ позовну заяву визнають в повному обсязі, просять проводити розгляд справи без участі їх представника (том 1, а.с.142).

Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог: Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, свого представника до суду не направили, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому порядку, пояснень щодо позову та відзиву не подали.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_8 , яка на теперішній час є Могутненським старостою Катеринівської сільської ради, до березня 2021 року працювала землевпорядником Могутненської сільської ради Кіровоградського району та ОСОБА_9 , яка з 2011 була Могутненським сільським головою, пояснили, що дійсно в КСП імені Петровського розпайовувалася земля сільськогосподарського призначення - лише рілля, в державному акті, який виданий ОСОБА_4 , помилково зазначено, що земельна ділянка площею 2,78 га знаходиться під будівлями, лісами та іншими угіддями. Також пояснили, що до складу земельної ділянки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , окрім їх власної частки (пай) увійшла по Ѕ частці (пай) в порядку спадкування за заповітом. Разом з цим, свідок ОСОБА_9 зазначила, що ОСОБА_4 вступила у спадщину на повну частку (пай), а мала отримати у спадщину половину паю.

Позивач ОСОБА_3 , допитана як свідок пояснила, що після смерті ОСОБА_5 , рішенням суду від 11.10.2014 за нею, як спадкоємицею ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано право на земельну частку (пай) у землі переданій в колективну власність КСП ім. Петровського Кіровоградського району та області. Всі необхідні документи нею були подані до суду, які саме, вона не пам`ятає.

Судом встановлено, що згідно державного акту серії І-КР № 008505, виданого сільським головою ради народних депутатів 05.03.2002, ОСОБА_4 , на підставі рішення сесії Могутненської сільської ради народних депутатів від 16.10.2001 № 123 передано у приватну власність земельну ділянку площею 11,56 га в межах згідно з планом, земельна ділянка розташована на території Могутненської сільської ради, ділянка № НОМЕР_1 , землю передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кількісна характеристика земель, переданих у приватну власність (гектарів) - всього земель 11,56, в тому числі сільськогосподарських угідь - 8,79, з них рілля - 8,79, під будівлями, лісами та іншими угіддями -2,78, кадастровий номер 35225845:02:000:0520 (Т.1 а.с.13-14).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 травня 2015 року спадщину на вищевказану земельну ділянку, прийняли її сини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , по 1/2 частці. Вказане свідоцтво видане ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за №1-181 (том 1, а.с.15-16).

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_5 . Після його смерті на 1/2 частку земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Кіровоградський район, Могутненська сільська рада, належної спадкодавцю, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20 травня 2015 року, зареєстровано в реєстрі за №1-181, кадастровий номер - :02:000:0520, площею 11,5641 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, прийняв його син - відповідач по справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13 жовтня 2016 року та зареєстроване в реєстрі за №481 (том 1, а.с.17-18).

Згідно договору про поділ земельної ділянки від 14 грудня 2016 року, який нотаріально посвідчено та зареєстрована в реєстрі за №667, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , маючи на меті припинити право спільної часткової власності на земельну ділянку під номером 520, площею 11,5641 гектарів, кадастровий номер :02:000:0520, місце розташування Могутненська сільська рада, Кіровоградського району Кіровоградської області, цільове призначення - для товарного сільськогосподарського виробництва, форма власності - приватна, дійшли згоди про поділ земельної ділянки, що є у їх спільній частковій власності. Земельна ділянка, яка є предметом цього договору, належить сторонам, на праві спільної часткової власності: 1/2 (одна друга) частка у праві спільної часткової власності на земельну ділянку належить ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 жовтня 2016 року за реєстром № 481; 1/2 (одна друга) частка у праві спільної часткової власності належить ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 травня 2015 року за реєстром № 1-182. Поділ земельної ділянки здійснюється на дві окремі земельні ділянки, з присвоєнням кожній з них адреси та окремих кадастрових номерів (том 1, а.с.19-20).

Тобто, земельна ділянка з кадастровим номером - :02:000:0520 на теперішній час не існує як об`єкт права, внаслідок її поділу, а сформовано дві нові земельні ділянки з кадастровим номером ::02:000:2436, площею 5,5385 га, власник ОСОБА_1 та з кадастровим номером ::02:000:2437, площею 6,0256 га, власник ОСОБА_2 (том 1, а.с.156-160, 161-162, 236-237).

Відповідно до рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11.10.2004, ОСОБА_3 продовжено строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано за ОСОБА_3 , як спадкоємицею ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай) у землі переданій в колективну власність КСП ім. Петровського Кіровоградського району та області (том 1, а.с. 42-43).

Згідно розпорядження голови Кіровоградської районної адміністрації від 23.12.2004 №791-р, ОСОБА_3 передано у власність згідно рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11.10.2004 земельну ділянку сільськогосподарського призначення № НОМЕР_2 , загальною площею 7,878 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно з затвердженою у встановленому порядку схемою поділу земель КСП ім. Петровського на території Могутненської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області (том 1, а.с.44).

ОСОБА_3 , згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії КР №106916, виданий 05.08.2005, є власником земельної ділянки площею 7,878 га, яка розташована на території Могутненської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: :02:000:0519 (том 1, а.с.45-46).

Зазначене також, підтверджується витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 05.07.2016 (том 1, а.с. 47), інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №261791603 від 16.06.2021 (том 1, а.с. 163-164).

Згідно довідок Могутненської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області № № 641, 974, ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно на день смерті, згідно акту прийому-передачі земельних часток (паїв) та погодження меж земельних ділянок із суміжними землевласниками та землекористувачами в натурі, належала земельна ділянка (пай) під номером № НОМЕР_2 площею 7,8780 га з них: 5,10 га - земельна ділянка пай під №071 його власний пай, та ( 1/2 частки ) - 2,776 га земельної ділянки пай під № НОМЕР_4 успадкований ним після смерті ОСОБА_10 , згідно заповіту від 07.02.1996 за №02 посвідченого Могутненською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області (том 1, а.с.48, 49, 229).

Заповітом від 07.02.1996, посвідченого секретарем Могутненської сільської ради за номером в реєстрі 02, ОСОБА_10 , все своє майно та все що їй буде належати на день смерті і на що вона матиме право, заповіла ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с.231).

Відповідно до схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) та організації території колективного сільськогосподарського підприємства ім. Петровського Могутненської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області - викепіровка на земельну ділянку ОСОБА_5 під №519, площею 7,8780 га, виділену при розпаюванні КСП імені Петровського с. Могутнє Кіровоградського району на території Могутненської сільської ради та Ѕ успадкована згідно заповіту від ОСОБА_10 . Виконана землевпорядником ОСОБА_11 (том 1, а.с. 50, 230).

В акті прийому-передачі земельних часток (паїв) та погодження меж земельних ділянок із суміжними землевласниками та землекористувачами в натурі від 10.01.2001 (а.с.51-52, 232-233), номер на плані 519 власник землі та землекористувач - ОСОБА_5 , загальна площа -7,878, в тому числі рілля - 7,878; номер на плані 520 власник землі та землекористувач ОСОБА_4 , загальна площа - 8,787, в тому числі рілля - 8,787. Крім того, вказані копії актів в графі найменування власників землі та землекористувачів біля прізвищ ОСОБА_5 та ОСОБА_4 містять відмітку Ѕ.

Крім того, позивачем на підтвердження своїх позиції надано відзив Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області по справі 340/1814/20 (а.с.115).

Представником відповідачів надано копію рішення від 16.10.2001 № 123 про передачу у приватну власність земельних часток (паїв) із земель колективної власності громадянам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яке вказано підставою видачі ОСОБА_4 оспорюваного державного акту, згідно якого вирішено передати у приватну власність земельні частки (паї) за рахунок земель колишнього колективного сільськогосподарського підприємства ім. Петровського для ведення товарного сільськогосподарського виробництва громадянам - власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) - ріллі, згідно схеми поділу земель та додатку № 1.

Відповідно додатку до рішення сесії від 16.10.2001 № 123 - список громадян Могутненської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області колишніх членів КСП ім.Петровського, яким передається земельна частка (пай), під номером НОМЕР_3 вказано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ділянка на плані № НОМЕР_3, площа, що передається згідно схеми поділу земель колективної власності у фізичних гектарах всього 5,10, із них ріллі 5,10; під номером НОМЕР_4 вказано ОСОБА_4 , ділянка на плані № НОМЕР_4, площа, що передається згідно схеми поділу земель колективної власності у фізичних гектарах всього 5,55, із них ріллі 5,55 (а.с.192).

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Виходячи із встановленого ст. 13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право, володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений частиною другою статті 16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з статтями 386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Статтею 155 ЗК України визначено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ч.2 та ч.5 статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року в справі № 911/2701/17 (провадження № 12-258гс18) вказано, що частиною п`ятою статті 116 ЗК України унормовано, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Земельні ділянки формуються як об`єкти цивільних прав: власності, постійного користування, оренди відповідно до закону, і припинення прав щодо цих об`єктів також має відбуватись виключно у відповідності до закону»

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ч. 1 ст. 21 ЦК України).

Під час розгляду справи, представником позивача та свідками наголошувалось на тому, що розмір земельних ділянок ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які мали по власній земельній частці (пай), збільшився за рахунок земельної частки (пай) ОСОБА_10 по 2,78 га кожна, яка за життя склала заповіт на ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , а тому розмір земельних ділянок останніх складає 7,878 га та 8,787 га, відповідно.

Крім того, свідок ОСОБА_9 пояснила, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 мали успадкувати по 1/2 земельної частки (пай) після смерті ОСОБА_10 , але ОСОБА_4 успадкувала всю земельну частку (пай).

Проте, будь-які докази щодо розміру земельної частки (пай), яка належала ОСОБА_10 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 , а також факту прийняття спадщини після її смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_4 матеріали справи не містять, а тому вказане позбавляє суд можливості встановити, яка саме частка земельної частки (пай) ОСОБА_10 увійшла до земельної ділянки ОСОБА_4 .

Клопотань про витребування спадкової справи після смерті ОСОБА_10 сторонами не заявлялось.

Отже, обставини, безпідставного збільшення земельної ділянки ОСОБА_4 з 8,787 га до 11,56 га, про яке заявляє позивач та її представник, під час розгляду справи не встановленні, у зв`язку з ненаданням відповідних доказів учасниками справи, зокрема, ОСОБА_3 .

Також позивачем та її представником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту порушення прав ОСОБА_3 , як землевласника земельної ділянки №519, оскаржуваним державним актом, який видано ОСОБА_4 на земельну ділянку № НОМЕР_1 , оскільки державний акт ОСОБА_4 серії І-КР №008505 видано 05.03.2002, а державний акт ОСОБА_3 серії КР№106916 виданий 05.08.2005. Отже, ОСОБА_4 є власником земельної ділянки розміром 11,56 га з 05.03.2002, а позивач ОСОБА_3 отримала у власність земельну ділянку розміром 7,878 га 05.08.2005, тобто на три роки пізніше за ОСОБА_4 .

Твердження позивача та її представника, що 2,78 га, які зазначені в оскаржуваному державному акті, як землі під будівлями, лісами та іншими угіддями, не відповідає дійсності, оскільки дана земельна ділянка находиться в центрі поля та відноситься до земель сільськогосподарського призначення - рілля, в ході розгляду справи визнано представником відповідачів та підтверджено показами свідків, тобто знайшло своє підтвердження. Проте, вказаний факт не може бути підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 , оскільки не впливає на визначення розміру, переданої ОСОБА_4 у власність земельної ділянки згідно державного акту серії І-КР №008505.

Вирішуючи даний спір, суд також бере до уваги висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 16 жовтня 2019 року (справа № 460/762/16-ц, провадження № 61-19331св18) за якою допущена в минулому органом влади помилка не може мати наслідком втручання в право відповідача та перекладати на нього всі негативні наслідки такої помилки, оскільки задоволення позову з формальних підстав покладатиме надмірний індивідуальний тягар на особу, яка володіє ділянкою протягом тривалого часу.

Крім того рішення ЄСПЛ від 20.10.2011 в справі «Рисовський проти України» визначає, що ризик будь-якої помилки держоргану має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Отже, на думку суду виданий громадянці ОСОБА_4 оскаржуваний державний акт на право приватної власності на землю не може бути скасований судом з підстав помилок органу місцевого самоврядування (державного органу), допущених при його видачі. Виправлення вказаних помилок не може покладатися на власника земельної ділянки згідно державного акту, оскільки держава в особі органу державної влади, який видав документ, що посвідчує право на землю особи гарантує їй право власності на землю, а також гарантує набуття цього права та його реалізацію виключно відповідно до закону, що відповідає нормам ст. 14 Конституції України.

Однією з підстав позову, позивач зазначає наявність перетину її земельної ділянки, кадастровий номер :02:000:0519, з земельною ділянкою, кадастровий номер :02:000:2436, площа співпадає на 35,2583%. Тобто наявна накладка земельної ділянки, яка належить ОСОБА_3 , з земельною ділянкою, яка належить ОСОБА_1 , і утворилась в наслідок поділу земельної ділянки ОСОБА_4 .

На підтвердження вказаного позивачем надано копії рішень Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.07.2020 по справі №340/8114/20 та від 24.04.2018 по справі № П/811/768/18. З тексту вказаних рішень вбачається, що спори, що розглядались Кіровоградським окружним адміністративним судом стосувались технічної помилки щодо зазначення площі земельної ділянки ОСОБА_3 в державному Земельному кадастрі. Окрім іншого, у вказаних рішеннях зазначено, що існує перетин земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0519, з земельною ділянкою, кадастровий номер :02:000:2436, площа співпадає на 35,2583% (помилка не критична) (том 1, а.с. 122-131, 224-227).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18) зазначено, що «у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження, що право ОСОБА_3 порушене, оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у власності позивачки, де проходить її межа, чи порушена межа її земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста».

Клопотань про витребування додаткових доказів та проведення експертиз з метою з`ясування порушення землекористування, порушення меж та накладення земельних ділянок ОСОБА_3 площею 7,878 га, кадастровий номер :02:000:0519, та ОСОБА_1 площею 5,5385 га, кадастровий номер :02:000:2436, позивачем та її представником не заявлялось.

Тобто доказів, щодо існування вказаної накладки (суміщення) земельних ділянок, окрім рішень Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.07.2020 по справі №340/8114/20 та від 24.04.2018 по справі № П/811/768/18, позивачем та її представником не надано.

Відсутність встановленого за результатами розгляду справи факту порушення права особи, зумовлює неможливість реалізації його захисту в судовому порядку. У такому разі у суду немає правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищевикладеного, із врахуванням тих обставин, що доказів того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перешкоджають позивачеві користуватись її земельною ділянкою в судовому засіданні не надано, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 до Катеринівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог: Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області задоволенню не підлягають.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а позов не підлягає задоволенню.

Оскільки суд відмовляє позивачу у позові по суті, в зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог, питання порушення строку позовної давності за даних обставин не впливає на суть винесеного рішення і відповідно, строк позовної давності, як спосіб захисту саме порушеного права, при вирішенні даного спору застосуванню не підлягає.

Вирішуючи питання щодо судових витрат суд вважає, що понесені позивачем судові витрати не підлягають стягненню з відповідача, зважаючи на рішення прийняте судом по суті позову, що відповідає вимогам ст.141 ЦПК України.

Що стосується вимоги про стягнення з позивача на користь відповідачів витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч.2 ст.15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч.3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно ч.1, п.п. 1, 4 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1-6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відповідно до договору про надання правничої допомоги адвоката від 12 травня 2021 року, укладеного між адвокатом Рабеко М.М. та ОСОБА_2., ОСОБА_12., як клієнтами, останні доручили, а адвокат зобов`язується надавати професійну правничу допомогу та представляти інтереси Клієнтів по цивільній справі № 390/1648/20 в Кіровоградському районному суді (а.с.95).

Статус адвоката Рабеко М.М., як представника відповідача ОСОБА_2 , підтверджується ордером серії КР № 93908 від 12 травня 2021 року (а.с.96).

Статус адвоката Рабеко М.М., як представника відповідача ОСОБА_1 , підтверджується ордером серії КР № 93909 від 12 травня 2021 року (а.с.97).

Згідно акту виконаних робіт (до договору про надання правничої допомоги адвоката від 12.05.2021 є невід`ємною частиною договору) від 12.11.2021 вбачається, що сторони дійшли згоди, що гонорар, який пов`язаний з виконанням договору про надання правничої допомоги по справі 390/1648/20 складає загальну суму 15 000 грн (без часового врахування), а саме ОСОБА_1 - 7 500 грн, ОСОБА_2 - 7 500 грн (а.с.19-20).

Також, 17.12.2021 адвокат Рабеко М.М. надав розрахунок судових витрат по справі 390/1648/20, з якого слідує, що правнича допомога адвоката складає 15 000 грн, поштові витрати 161,50 грн, а всього на загальну суду 15 161,50 грн.

На підтвердження вказаних витрат надано: копії прибуткових касових ордерів від 22.11.2021, з яких слідує, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 сплатили адвокату Рабеко М.М. по 7 500 грн, кожний, та квитанції, що підтверджують поштові витрати на загальну суму 161,50 грн.

Від представника позивача ОСОБА_6 надійшли заперечення на заяву про розмір судових витрат, понесених відповідачами, у зв`язку з розглядом справи, в яких він просить відмовити в задоволенні вказаної заяви, у зв`язку з недоведеністю понесених фактичних судових витрат. Крім того, зазначає, що договір про надання правничої допомоги від 12.05.2021 відповідачем ОСОБА_2 взагалі не підписувався, однак зазначене спростовується копією договору, наявного в матеріалах справи (а.с.95).

Таким чином, суд прийшов до висновку про задоволення вимоги відповідачів про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та поштових відправлень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст.4-5, 7, 10, 12-13, 77-81, 95, 133, 137, 140, 141, 235, 258-259, 263-265 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Катеринівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог: Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі в сумі 7580,75 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в сумі 7580,75 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів через Кіровоградський районний суд Кіровоградської області. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.354 ЦПК України.

Повний текст рішення складений 30 грудня 2021 року.

В порядку п.4. ч.5 ст.265 ЦПК України зазначаються наступні реквізити сторін та інших учасників справи:

позивач - ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 .

відповідач 1 - Катеринівська сільська рада Кропивницького району Кіровоградської області, 27630, с. Катеринівка, Кропивницького району, Кіровоградської області, проспект Гагаріна, 8, .

відповідач 2 - ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 .

відповідач 3 - ОСОБА_1 , АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 .

третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог: Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, 25030, м. Кропивницький, вул. Академіка Корольова, 26, .

Суддя Кіровоградського районного суду

Кіровоградської області Д.В. Терещенко