Справа № 2-8031-2008
У Х В А Л А

29 грудня 2021 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: Головуючого судді Власенко М.Д., за участі секретаря судового засідання Машошиної Ю.О., представника скаржника адвоката Книгницької Л.А. розглянувши у відкритому судовому засідання скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Металургійного відділу державної виконавчої служби у місті Кривий Ріг Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у виконавчому провадженні № 37782920,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2021 року адковат Книгницька Л.А., що діє в інтересах скаржника ОСОБА_1 звернулась до суду з скаргою на бездіяльність державного виконавця Металургійного відділу державної виконавчої служби у місті Кривий Ріг Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та просила суд визнати неправомірними бездіяльність державного виконавця Металургійного відділу державної виконавчої служби у місті Кривий Ріг Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) щодо не зняття арешту з коштів, які призначені як державна допомога та аліменти отримувачем яких є боржник ОСОБА_1 та скасувати постанову державної виконавчої служби у місті Кривий Ріг Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в частині накладення арешту на грошові кошти, в рамках виконавчого провадження № 37782920, що надходять на ім`я ОСОБА_1 , рахунок № НОМЕР_1 , що відкритий в АТ КБ Приват банк як соціальна допомога та аліменти на утримання малолітньої дитини.

В обґрунтування скарги зазначила, що на виконанні в Металургійному відділі державної виконавчої служби у місті Кривий Ріг Південно-Східного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження №37782920 з примусового виконання виконавчого листа від 18.11.2008 року № 2-8031, виданого Жовтневим районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення про стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини у розмірі ј частини від усіх доходів. 07 жовтня 2021 року ОСОБА_1 стало відомо, що на її рахунки арештовані на підставі постанови про арешт коштів боржника від 05 жовтня 2021 року. Рахунок, що відкритий в АТ КБ Приват банк використовується для нарахування соціальних виплат та аліментів. ОСОБА_1 звернулась до ДВС із заявою про зняття арешту з рахунку на який надходить соціальна допомога на неї та аліменти на її дитину, однак 07.10.2021 року на її електронну адресу надійшло повідомлення від ДВС, яким було відмовлено щодо зняття арешту. Повторно, ОСОБА_1 звернулась 08.10.2021 року із аналогічною заявою та отримала відмову про зняття арешт вказаного рахунку у телефонному режимі. Відмову у письмовому вигляді вона не отримувала. ОСОБА_1 має діагноз двосторонній кокс артроз ІІІ стадії, асептичний некроз головок обох стегон, комбінована контрактура обох кульшових суглобів, виражений больовий синдром. Крім того, у зв`язку із скрутним матеріальним становищем та високою ціною на операцію на суглобах влітку 2021 року вона була змушена на даний рахунок просити небайдужих людей перерахувати кошти. На рахунок, на який накладено арешт, вона отримувала соціальну допомогу, аліменти на малолітню дитину. У зв`язку із накладенням арешту на рахунок ОСОБА_1 не може отримати соціальну допомогу як інваліда ІІ групи та аліменти на утримання малолітньої дитини, які є її єдиним джерелом існування, не може оплачувати комунальні платежі та лікування тому вимушена звернутися до суду із скаргою.

Державний виконавець Металургійного відділу державної виконавчої служби у місті Кривий Ріг Південно-Східного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Дніпро) направив на адресу суду відзив в якому заперечив проти скарги та просив відмовити у повному обсязі. Посилається на те, що виконавчий документ надійшов за місцем мешкання боржника: АДРЕСА_1 з Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Згідно відмітки Покровського ВДВС заборгованість станом на 01.04.201 року складає 39111,90 грн. Згідно відповіді Пенсійного Фонду України боржник не працює, пенсії не отримує. Згідно відповіді МВС за боржником не зареєстровані транспортні засоби. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно за боржником не зареєстроване нерухоме майно. У зв`язку із тим, що розмір заборгованості згідно виконавчого документа перевищує суму платежів за три місяці, державним виконавцем внесені відомості про ОСОБА_1 до Єдиного реєстру боржників. Згідно ст.56 Закону України Про виконавче провадження державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, в якій зазначено накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належить боржнику. Метою державного виконавця було накладення арешту на кошти, арешт яких не заборонений законом і банк, виконуючи постанову, повинен визначити статус коштів і рахунка на якому вони знаходяться. Саме на банківські установи покладено обов`язок визначати статус рахунків та можливість накладення арешту на кошти на ньому. Банком постанова була виконана, а отже банк не визнав рахунки боржника ОСОБА_1 та кошти на них такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення. Рахунки, на які накладено арешт банком на підставі постанови державного виконавця про арешт коштів від 05.10.2021 року ВП № 37782920 не відносяться до рахунків зі спеціальним статусом чи обмеженим режимом використання.

Представник скаржника адвокат Книгницька Л.А. у судовому засіданні скаргу підтримала, просила задовольнити.

Державний виконавець Металургійного відділу державної виконавчої служби у місті Кривий Ріг Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно частини першої статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що з 29.04.2013 року на виконанні в Металургійному відділі державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження № 37782920 з виконання виконавчого листа № 2-8031 від 18.11.2008 року, вижаного Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів у розмірі ј частини на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З розрахунку заборгованості по аліментам, наданому державним виконавцем вбачається, що борг ОСОБА_1 по аліментам станом на 01.12.2021 року складає 235541,43 грн. З цього розрахунку також вбачається, що ОСОБА_1 за період з квітня 2013 року по грудень 2013 року сплатила 500 грн. аліментів, у 2014 році сплатила 1000 грн. аліментів, у 2015 році сплатила 100 грн. та у травні 2017 року сплатила 1030 грн., після чого припинила сплачувати аліменти на утримання своєї дитини.

З метою належного виконання судового рішення, в межах зазначеного виконавчого провадження постановою державного виконавця від 05.10.2021 року було накладено арешт на рахунки боржника ОСОБА_1 , завдяки чому стало можливе примусове стягнення з боржника аліментів в жовтні 2021 року в розмірі 3108,01 грн.

Як вбачається з тексту скарги, 07.10.2021 року ОСОБА_1 стало відомо про арешт її коштів, які знаходяться на рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку із чим вона звернулась до Металургійного відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) із заявою про зняття арешту.

З довідки АТ «ПриватБанк» вбачається, що ОСОБА_1 користується карткою НОМЕР_2 , на яку отримує соціальні виплати, також на дану картку (рахунок) може бути зарахована будь-яка виплата (переказ).

З наданої до скарги виписки по карті/рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 за період з 01.07.2021 року по 26.10.2021 року на вказану картку дійсно були зараховані аліменти, які стягуються на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_4 в жовтні - 1330,99грн., у вересні - 1336,99 грн., в серпні - 1336,99 грн., в липні - 1366,99 грн., а всього 5371,96 грн. Також на вказану карту двічі було зараховано виплати соціального фонду на загальну суму 6997,35 грн. При цьому, на вказану картку також протягом зазначеного часу надходили і інші виплати від різних фізичних осіб як без призначення платежу, так і з вказівкою «борг», а також у різних валютах: гривнях, російських рублях та білоруських рублях, а також за допомогою системи міжнародних переказів «WesternUnion». Загальна сума надходжень на карту за вказаний період склала 30470,39 грн., з яких лише 12369,31 грн. є грошовими коштами з цільовим призначенням як аліменти так і соціальні виплати. Інші кошти в сумі 18101,08 грн. отримані ОСОБА_1 від різних фізичних осіб без цільового призначення та є її доходом, з якого державним виконавцем 23.10.2021 року було правомірно утримано аліменти в розмірі 3108,01 грн.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на і території України.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону № 1404-VIII передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Пунктом 2 частини другої статті 48 Закону № 1404-VIII заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону № 1404-VIII встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону № 1404-VIII.

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону № 1404-VIII).

Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набули статус вкладу.

Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 03 лютого 2021 року справа № 756/1927/16-ц (провадження № 61-10611св20) і Велика Палата Верховного Суду від зазначеного висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах не відступала.

Як встановлено судом, АТ КБ «Приват Банк», на яке нормами статті 52Закону №1404-VIII покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову виконавця про накладення арешту на кошти боржника ОСОБА_1 на рахунок НОМЕР_2 виконало. Зазначене свідчить про те, що банк не визнав цей рахунок таким, що має спеціальний режим використання, та кошти на ньому такими, на які Законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.

Доказів того, що зазначений рахунок відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмежувальним режимом використання, накладення арешту на кошти якого заборонено, матеріали справи не містять. Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 отримує на вказаний рахунок не лише соціальні виплати та аліменти, а також і інші кошти від фізичних осіб без будь-якого цільового призначення, а отже має дохід, з якого зобов`язана сплачувати аліменти на утримання своєї дитини.

Посилання представника ОСОБА_1 на неможливість сплачувати аліменти у зв`язку із станом здоров`я, встановленням інвалідності та потребою у операції, суд відхиляє як такі, що не доводять неправомірності дії державного виконавця та не є підставою для скасування оскаржуваної постанови. Натомість вказані обставини можуть бути підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із позовом про зменшення розміру стягнутих аліментів, відповідно до ст.192 СК України або звільнення від сплати заборгованості по аліментам, відповідно до ст.197 СК України.

ЩЗ урахуванням наведених обставин, суд приходить до висновку, що скарга є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 247, 259-261, 353-354, 450-451 ЦПК України, суд,

постановив:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Металургійного відділу державної виконавчої служби у місті Кривий Ріг Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у виконавчому провадженні № 37782920 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано без проголошення 30.12.2021 року.

Суддя: М.Д.Власенко