Провадження №2/523/1117/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2021 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі

головуючого судді Сувертак І.В.

за участю секретаря Круглікова О.О.

розглянув в відкритому судовому засіданні , в порядку спрощеного провадження, в залі суду №5 в місті Одесі , справу за позовом -

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення моральної шкоди, що завдана вчиненням злочину,-

Установив:

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди, що завдана скоєнням ДТП.

Свої вимоги мотивує тим, що 03.01.2019 р. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем BA3-11183 р/н НОМЕР_1 у місті Одеса на вул. Грушевського порушив правила дорожнього руху та скоїв зіткнення з автомобілем "Mitsubishi Lancer" р/н НОМЕР_2 , якім керував позивач ОСОБА_1 .

В результаті зіткнення транспортних засобів ОСОБА_1 були спричинені тілесні ушкодження середньої степені тяжкості за критерієм небезпеки для життя у вигляді: закрита травма грудної клітки, до складу якої входять переломи правої ключиці зі зміщенням уламків, та 6,7, 9-ого ребер справа; черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, забійно-рвані рани голови, підшлемна гематома правої тім`яної області, травматичного двобічного пульмоніта.

29.01.2020 року суддею Суворовського районного суду м.Одеси - Деркачовим О.В. був оголошений обвинувальний вирок по кримінальної справі №523/15559/18 відносно обвинуваченого ОСОБА_2 , у скоєні злочинів за ч.1 ст. 125 і ч.1 ст.286 КК України.

За результатами розгляду апеляційної скарги захисника Поліїта В.М. обвинувальний вирок залишений без змін.

Відповідачем в результаті скоєння злочину за ч.1 ст.286 КК України позивачу спричинена моральна та моральна шкода, а саме: 4300 гривень за послуги евакуатора, 100000 моральної шкоди. Окрім того позивач просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу та стягнути судовий збір

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 23 липня 2020 року було відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін по справі та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 24,25).

Позивач та його представник - адвокат Каракаш І. П. в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні.

Представник відповідача-адвокат Боднар М. О. в судовому засіданні підтримав поданий 08 грудня 2020 року відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з обґрунтувань, що викладені в відзиві.

З`ясував обставини справи, вислхав представників сторін, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Частиною 3 статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частина 2 статті 43 ЦПК встановлює, що учасники справи зобовязані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обовязковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_2 03 січня 2019 року, 06:30 год., керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-11183», н/з НОМЕР_1 , по обледенілому дорожньому покриттю у другій смузі проїзної частини вул. Грушевського в м. Одесі з боку вул. Паркової в напрямку вул. Разумовської, із швидкістю близько 35-45 км/год, в порушення п.12.1. Правил дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху, яка б дозволила безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух, хоча зобов`язаний був це передбачити, не впорався з керуванням автомобіля, допустив його неконтрольований виїзд на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Lancer», н/з НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який внаслідок ДТП отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.

В результаті зіткнення транспортних засобів ОСОБА_1 були спричинені тілесні ушкодження середньої степені тяжкості за критерієм небезпеки для життя у вигляді: закрита травма грудної клітки, до складу якої входять переломи правої ключиці зі зміщенням уламків, та 6,7, 9-ого ребер справа; черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, забійно-рвані рани голови, підшлемна гематома правої тім`яної області, травматичного двобічного пульмоніта.

29.01.2020 року суддею Суворовського районного суду м.Одеси - Деркачовим О.В. був оголошений обвинувальний вирок по кримінальної справі №523/15559/18 відносно обвинуваченого ОСОБА_2 , у скоєні злочинів за ч.1 ст. 125 і ч.1 ст.286 КК України.

За результатами розгляду апеляційної скарги захисника Поліїта В.М. обвинувальний вирок залишений без змін.

Відповідно ж до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Тобто враховуючи вищевикладене, факт винуватості ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди від 03 січня 2019 року, 06:30 год., є встановленим і доказуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Крім того відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», від 27.03.1992 року № 6, джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Позивач просив у відшкодування шкоди стягнути з відповідача витрати, що пов`язані з послугами евакуатора.

Позивачем в підтвердження зазначених витрат надано два акти виконаних робіт на суми 2300 та 2000 гривень, однак доказів перерахування та отримання зазначених коштів позивач не надав. Окрім того в графі «заказчик» зазначено « ОСОБА_3 », тому на думку суду в даній частині позовних вимог слід відмовити за недоведеністю.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч. З Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - «Постанова»), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ч. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Внаслідок вищезазначених подій ОСОБА_1 була заподіяна моральна шкода, наявність якої обґрунтовується наступним:

У моральних переживаннях і фізичним болем отриманих тілесних ушкоджень у вигляді: закрита травма грудної клітки, до складу якої входять переломи правої ключиці зі зміщенням уламків та 6,7, 9-ого ребер справа; черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, забійно-рвані рани голови, підшлемна гематома правої тім`яної області, травматичного двобічного пульмоніта.

Отримані тілесні ушкодження викликали у позивача фізичні страждання у момент їх спричинення, в подальших больових відчуттях. Проходячи курс лікування, частково потребував медичного і побутового стороннього відходу. Не міг самостійно одягатися і доглядати за собою. Після зіткнення пережив психологічний стрес і шоковий стан.

Після пригоди лікувався у стаціонарі Військово-медичного клінічного центру Південного регіону з 03.01.2019 р. по 29.01.2019 р. та з 10.03.2020р. по 18.03.2020р. 03.01.2019 року була проведена операція: відкрита репозиція перелому правої ключиці, МОС перелому пластиною на гвинтах. 12.03.2020 року проведена друга операція: видалення металоконструкції з правої ключиці;

Фізична немічність і пригнічений моральний стан передавалося членам сім`ї, які довгий час знаходилася в шоковому стані із-за того, що сталося, а також із-за переживань з приводу фізичного і морального стану позивача.

З огляду на те, що під час проходження лікування позивач не міг працювати, погіршилося матеріальне становище сім`ї.

Був порушена відпуска за 2019 рік.

Відповідачем ОСОБА_2 по сьогоднішній день не виплачено жодної копійки на рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Був порушений сталий спосіб життя.

Посилання відповідача на те, що визначення моральної шкоди у розмірі 100000 гривень є абсурдними суд до уваги не приймає, оскільки позивач дійсно зазнав моральних страждань і має право просити суд про стягнення моральної шкоди як такої, а саме суд вирішує суму котру необхідно стягнути з урахуванням доводів сторін. Альтернативного розрахунку розміру моральної шкоди, на яку б погодився відповідач, він не надав.

Посилання відповідача на те, що позивач не заявляв цивільний позов в рамках розгляду кримінальної справи суд також до уваги не приймає, оскільки це було його правом а не обов`язком.

У відповідності до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди маж визначатися залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

В даному випадку, приймаючи до уваги посилання позивача на спричинення йому моральної шкоди та враховуючи те, що у зв`язку із протиправними діями відповідача ОСОБА_2 позивачу довелося докладати значних зусиль для відновлення його здоров`я, що стало причиною моральних страждань, суд погоджується з вимогами позивача про необхідність відшкодування такої моральної шкоди та задовольняє позовні вимоги в цій частині позову частково шляхом стягнення моральної шкоди у розмірі 50000 гривень.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Правничу допомогу ОСОБА_1 у зазначеній цивільній справі надавав адвокат Каракаш Іван Петрович, що підтверджено ордером на надання правничої допомоги серії ОД №419218 і угодою про надання правової допомоги від 01.07.2020 року.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

За змістом ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону № 5076-VI врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Ураховуючи зазначені законодавчі приписи, у т.ч. керуючись вимогами дійсності, співмірності, необхідності, розумності розміру, складності справи, фінансового стану учасників справи, обсягу доказів у справі, кількості судових засідань у яких брав участь представник позивача, поведінку сторін під час розгляду справи тощо, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 15570,00 грн., оскільки останні підтверджені належними та допустимими доказами квитанціями.

Щодо посилань сторони відповідача на те, що деякі квитанції про сплату правничої допомоги відносяться до послуг адвоката в іншому судовому процесі суд до уваги не приймає, оскільки зазначене ґрунтується на припущеннях та належних доказів зазначеного відповідачем не надано.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також, відповідно до положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 2102,00 грн. по ставкам 2020 року, оскільки позов подано в липні 2020 року.

Керуючись ст.ст. 3, 4-7,1-13,17- 18,109,131,137, 141, 211, 223, 263-265, 268, 352,354 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення моральної шкоди, матеріальний збитків, що завданий вчиненням злочину - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду в розмірі - 50 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІПН № НОМЕР_3 , витрати на правову допомогу за послуги адвоката в сумі 15570,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 2102,00 грн. на користь держави.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд міста Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня проголошення, а особами які не були присутні з дня отримання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі проголошення у судовому засіданні тільки вступної та резолютивної частин рішення суд повідомляє, коли буде складно повне рішення.

Складання повного рішення (постанови) суду відбувається згідно до ч.6ст259 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 02 березня 2021 року.

Суддя