Справа № 495/7624/20
№ провадження 2/495/620/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Охримчук А.В.

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника відповідачки: адвоката Гасанова К.І.

представника третьої особи: Завгороднюк В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/7624/20

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_3

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради Одеської області

про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні та спілкування з нею,

В С Т А Н О В И В :

16.12.2020 року ОСОБА_4 (далі по тексту позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_3 (далі по тексту відповідачка) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради Одеської області(далі по тексту третя особа) про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні та спілкування з нею (а.с.1-3).

Так, позивач, просить суд:

1.Зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не чинити перешкоди його спілкуванню з донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

2.Визначити порядок його спілкування з донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступним чином:

- двічі на місяць, в суботу або неділю з 12:00 до 17:00 години на території м. Білгород-Дністровського Одеської області в місцях дитячих розваг без присутності матері;

- спільно відпочивати з донькою під час літніх канікул протягом 10 днів та по 3 дні під час осінніх, зимових, весняних канікул, у тому числі за його фактичним місцем проживання;

- спілкування з донькою в день її народження, в день народження батька та в день народження старшого брата ОСОБА_6 , за його фактичним місцем проживання.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.01.2021 року відкрито загальне позовне провадження по цивільній справі № 495/7624/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки та піклування Білгород-Дністровської МР Одеської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні та спілкування з нею. По справі призначено підготовче судове засідання (а.с.23-24).

14.06.2021 року від представника відповідачки ОСОБА_3 адвоката Гасанова К.І. до суду надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 (а.с.56-61).

Так, адвокат Гасанов К.І. (в інтересах ОСОБА_3 ) зазначив, що згідно долученого до позовної заяви договору оренди квартири від 26.06.2020 року, який діє до 28.12.2020 року, у зв`язку з чим на даний час є недійсним. Акт обстеження житлово-побутових умов проживання позивача складений 17.08.2020 року, а позовна заява подана до суду 16.12.2020 року, що викликає сумніви в справжності даного акту. Також викликає сумніви громадянство України позивача, так як при реєстрації шлюбу з відповідачкою він був громадянином Молдови. Характеристика з місця проживання позивача написана не на державній мові, без вказівки дати її складання, не зареєстрована у встановленому законом порядку та не має відбитку печатки відповідного органу. Крім цього представник відповідачки вказав, що позивач вводить суд в оману, намагається створити штучні умови для винесення незаконного рішення на свою користь без врахування прав та інтересів відповідачки та їх дитини. Також, позивач має заборгованість зі сплати аліментів на утримання своєї доньки та неодноразово погрожував відповідачці тим, що забере їх спільну доньку і відвезе її до своїх родичів, які мешкають за кордоном України.

На підставі вищенаведеного адвокат Гасанов К.І. (в інтересах ОСОБА_3 ) просив відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з нею.

Позивач ОСОБА_7 , в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Пояснив, що він бажає бачитися, спілкуватися та приймати участь у вихованні своєї доньки, а відповідачка чинить йому перешкоди в цьому та налаштовує дитину проти нього. Вважає, що так як він рідний батько доньки то має законне право на участь у вихованні та спілкуванні з нею, а доводи відповідачки про те, що в неї є інший чоловік, який хоче бути батьком для його доньки, не є підставою для позбавлення його законних прав, як рідного батька на побачення з дитиною.

Представник відповідачки ОСОБА_3 адвокат Гасанов К.І., в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав та просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Пояснив, що позивач не має постійного місця проживання, не сплачує аліменти на утримання доньки та його доводи викладені в позовній заяві не відповідають дійсності, не підтвердженні належними та допустимими доказами. Зауважив, що взагалі відповідачка не проти спілкування батька з дитиною, але позивач неодноразово погрожував її про вивезення доньки за кордон без її згоди, у зв`язку з чим вона і боїться давати йому дитину, а саме головне, що дитина сама не хоче спілкуватися з рідним батьком. Просив у задоволенні позову відмовити, а у разі його задоволення врахувати інтереси мати та дитини.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору органу опіки та піклування Білгород-Дністровської МР Завгороднюк В.О. в судовому засіданні з позовними вимогами погодилась в повному обсязі. Зазначила, що вона, як службова особа органу опіки разом з іншими відповідальними особами неодноразово спілкувалась з донькою, яка виявляла бажання бачитись з батьком, але згодом її думка змінилася, було помічено налаштування її матір`ю проти батька. Також проводились відповідні акти обстеження умов проживання сторін, які мають належні умови для проживання та розвитку дитини. Також встановлено, що мати бере активну участь у вихованні дитини та її навчанні, яка забезпечена усім необхідним. Батько працює без укладання трудового договору майстром по ремонту швейних машин, характеризується позитивно та також цікавиться шкільним життям дитини, спілкувався з директором та соціальним педагогом щодо визначення порядку спілкування з донькою. Крім цього, представник органу опіки та піклування звернула увагу на те, що позивач, як рідний батько дитини має законне право на участь у виховані та спілкуванні зі своєю донькою, тим паче, що він виявляє стрімке бажання приймати участь у вихованні своєї дитини, що на даний час вкрай рідко. Просила задовольнити позовні вимоги та визначити участь батька у вихованні та спілкуванні з його донькою з врахуванням наявного висновку органу опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази та вислухавши думку всіх сучасників процесу, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_7 , перебував у шлюбі ОСОБА_8 .

Від спільного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народилася донька ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії НОМЕР_1 (а.с.5).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.01.2017 року шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 розірвано (а.с.6).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.01.2017 року від 22.09.2017 року з позивача стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1 000 гривень щомісячно до її повноліття.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 16.06.2020 року, наданого Біляївським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Південного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Одеса) заборгованість по виконавчому листі відсутня, наявна переплата у розмірі 171,35 гривень.

За твердженням позивача, він цікавиться станом здоров`я своєї доньки у педіатра на обліку якого вона перебуває, іноді відвідує доньку за місцем навчання та цікавиться успіхами у її навчанні та шкільним життям. Крім того, теперішня дружина не заперечує проти його спілкування з донькою, у тому числі і за фактичним місцем його проживання з можливою ночівлею доньки.

В свою чергу, відповідачка постійно чинить йому перешкоди у спілкуванні з донькою, відмовляється від речової допомоги, на телефоні дзвінки не відповідає та забороняє доньці навіть спілкуватися з ним по телефону.

Позивач зазначив, що він звернувся до органу опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради із заявою про усунення перешкод у спілкуванні з його донькою та визначення порядку спілкування з нею.

Відповідно до рішення № 315 виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської від 04.09.2020 року вирішено порядок спілкування батька ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_5 , а саме: двічі на місяць, в суботу або неділю з 12:00 по 17:00 годину на території м. Білгород-Дністровського Одеської області в місцях дитячих розваг без присутності матері; спільно відпочивати з донькою під час літніх канікул протягом 10 днів та по 3 дні під час осінніх, зимових та весняних канікул за домовленістю з матір`ю та за умови дотримання прав і інтересів дитини; спілкуватися з донькою в день її народження, в день народження батька та в день народження старшого брата ОСОБА_6 , за домовленістю з матір`ю.

Зазначеним вище рішенням виконавчого комітету сторін попереджено за відповідальність за невиконання даного рішення.

Між тим, позивач вказав, що відповідачка зазначене рішення не виконувала, продовжувала ігнорувати його прохання не чинити перешкоди у спілкуванні з донькою, а ним були здійсненні всі спроби досудового врегулювання даного спору, що не дало позитивного результату.

07.11.2020 року позивач за домовленістю з відповідачкою останній раз спілкувався з донькою, вони весело провели час у дитячому кафе, донька його радісно зустріла, була привітлива та доброзичлива.

Позивач звернув увагу на те, що він розуміє свій батьківський обов`язок приймати участь у вихованні дитини, має почуття до доньки та велике бажання виховувати її, спілкуватися з нею, віддаючи своє тепло і батьківську любов.

Дані обставини і стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із позовною заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні та спілкування з нею.

У судовому засіданні була допитана відповідно до діючого законодавства, малолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка пояснила, що вона проживає разом із мамою, сестрою та новим батьком - ОСОБА_10 , якого вона любить та добре проводить з ним час, а рідний батько її не потрібен. Пояснила, що приблизно рік тому вона ходила з батьком у кафе та розважальні центри, але більше її подобається гуляти з мамою та сестрою. Останній раз гуляла з батьком в літку на свій день народження та зараз побачивши його, радості не відчула. Мама іноді дозволяє зустрічатися з батьком ОСОБА_11 , але вона не хоче спілкуватися та проводити з ним час.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Згідно із ст.3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року (набрала чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ст.7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) визначено принцип загальної відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також всі найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У п. 54 рішення ЕСПЛ « Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд і інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівної справі Olssonv. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (ріі Johansen у. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78).

Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне грунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшої об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «Мак Майкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року).

Ухвалюючи рішення від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) у справі «М. С. проти України», Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) наголосив, що в таких справах основ значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, ще всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення

Верховний Суд враховуючи вказане рішення ЄСПЛ у Постанові від 30 травня 2018 року справі № 343/1500/15-ц (касаційне провадження № 61-23861св18) зробив наступний правовий висновок.

Врахувавши положення ст. 51 Конституції України, статтей 7. 157 СК України, а та рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) «М. С. проти України», суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною, по-друге, у як найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

Відповідно до ч.1 ст.151 Сімейного кодексу України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Завдяки природній близькості між батьками та дітьми, тому особливому емоційно-психологічному мікроклімату, створити який можливо лише в умовах родини, інтенсивності та результативності впливу на дітей, сімейне виховання виступає необхідною умовою успішного формування особистості. Право на здійснення особистого виховання дітей покликане сприяти найефективнішому здійсненню батьками своїх обов`язків щодо виховання дитини. Здійснюючи право на особисте виховання своїх дітей, батьки тим самим виконують обов`язки щодо виховання дітей та забезпечують реалізацію права на одержання належного сімейного виховання. Тому сутність батьківського права на особисте виховання своїх дітей полягає перш за все в активному його здійсненні шляхом виконання батьківських обов`язків. Пріоритетність батьківського виховання забезпечується наявністю у батьків цілого комплексу інших немайнових прав, які покликані забезпечити ефективне виконання батьками їхніх прав та обов`язків по вихованню дитини. Так, батьки мають право, зокрема, на безперешкодне спілкування з дитиною (ст.ст. 153, 157, 168 СК України).

Статтею 153 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Спілкування важлива складова частина соціального буття людини як суспільної істоти, джерело її життєдіяльності, умова формування особистості. ОСОБА_12 не може існувати поза спілкуванням з іншими людьми. Потреба у спілкуванні одна з базових потреб індивіда. Спілкування батьків і дітей повинне будуватися на повазі гідності один одного, дотриманні вироблених людством простих норм моральності та звичок. Спілкування може бути включеним в діяльність (праця, навчання, гра) або визначатися самою потребою в спілкуванні як такому; може бути безпосереднім, тобто здійснюватися «лицем до лиця», або опосередкованим різними системами комунікації (пошти, телефону, комп`ютеру тощо); вербальним або невербальним. Зниження інтенсивності і якості спілкування дитини з іншими людьми, особливо у дитячому і ранньому віці, звичайно призводить до затримки і відхилення у психічному розвитку.

Закріплення права батьків та дитини на спілкування у чинному законодавстві України відповідає світовим стандартам захисту прав дитини. Стаття 9 Конвенції прав дитини передбачає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Аналогічні положення містяться у ст.ст. 14, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Спілкування є необхідною умовою здійснення батьками виховання дитини. Саме спілкування є основним способом здійснення батьками свого права на особисте виховання дитини. Легальне визнання права батьків та дітей на спілкування є правовим засобом забезпечення права дитини на належне батьківське виховання, а також правовою гарантією належного здійснення батьками своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Згідно із ч.ч. 1-3 статті 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Процес сімейного виховання дитини включає в себе безліч питань переважно педагогічного характеру. Вони вирішуються або обома батьками, або одним з них за погодженням або мовчазною згодою другого. При цьому презюмується, що батьки дотримуються інтересів дитини. Різного роду суперечності між батьками по питанню виховання дитини повинні долатись самими батьками.

Батько (мати), що проживає окремо від дитини має право на спілкування з дитиною і право брати участь у її вихованні. Формою здійснення батьківських прав особою, яка не проживає зі своєю дитиною, є участь у вихованні. Така участь передбачає використання різних способів позитивного впливу на дитину, що робить благотворний вплив на формування її особистості. Для цього використовується не лише особистий контакт (спілкування), але й телефонний зв`язок, переписка і т.д.

Право на спілкування з дитиною належить до особистих немайнових прав батьків, про що прямо зазначає закон. Порушення цього права, створення умов, за яких неможливе його реалізація, є правопорушенням. Причому порушуються права не тільки батька (матері), але й дитини. Тому дані положення забороняють тому із батьків, з ким проживає дитина, перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 159 Сімейного кодексу України визначено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Спілкування дитини і батьків є неодмінним елементом належного розвитку і виховання дитини. Таке спілкування слугує задоволенню життєво важливих потреб як дитини, так і дорослих членів сім`ї. Судовий порядок захисту прав батьків, що проживають окремо від дитини, слугує надійною гарантією здійснення права на спілкування.

Як вбачається з матеріалів справи, малолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає біля матері - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

04.03.2020 року рішенням № 315 виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради визначено спосіб участі батька ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні малолітньої доньки, а саме: двічі на місяць, в суботу або неділю з 12:00 по 17:00 годину на території м. Білгород-Дністровського Одеської області в місцях дитячих розваг без присутності матері; спільно відпочивати з донькою під час літніх канікул протягом 10 днів та по 3 дні під час осінніх, зимових та весняних канікул за домовленістю з матір`ю та за умови дотримання прав і інтересів дитини; спілкуватися з донькою в день її народження, в день народження батька та в день народження старшого брата ОСОБА_6 , за домовленістю з матір`ю(а.с.15).

В свою чергу, відповідачка не виконувала рішення № 315 виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, яким визначено спосіб участь батька ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні малолітньої доньки, що і стало відповідною підставою для звернення позивача до суду.

Висновком виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради № 32/436 від 03.03.2021 року було визначено наступний спосіб участі батька - ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні малолітньою донькою - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: спілкуватися з донькою двічі на місяць, в суботу або неділю з 12:00 по 17:00 годину на території м. Білгород-Дністровського Одеської області в місцях дитячих розваг; спільно відпочивати з донькою під час літніх канікул протягом 10 днів та по 3 дні під час осінніх, зимових та весняних канікул; спілкуватися з донькою в день її народження, в день народження батька та в день народження старшого брата ОСОБА_6 .

Між тим, в ході судового розгляду справи під час опиту малолітньої дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було встановлено, що на даний час в неї немає бажання спілкуватися зі своїм батьком ОСОБА_13 .

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, статті 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики ЄСПЛ, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у спорі, а вже тільки потім права батьків.

Таким чином, аналізуючи норми діючого законодавства та з врахуванням думки малолітньої дитини, суд приходить до висновку про визначення способу участі позивача, як батька у вихованні та спілкуванні з донькою за умови її добровільної згоди та без примушення, що забезпечить дієвий підхід стосовно врегулювання даного спору та не порушить права і інтереси, як сторін по справі (батьків дитини), так і самої дитини.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про часткову законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки та піклування Білгород-Дністровської МР Одеської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні та спілкування з нею, у зв`язку з чим такий позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 151, 153, 157, 159 Сімейного кодексу України, статтями 2, 12-13, 76-81, 258-259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки та піклування Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні та спілкування з нею задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , усунути перешкоди ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дозволити ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за умови добровільної згоди його малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та без примушення:

- спілкуватися з нею двічі на місяць, в суботу або неділю з 12:00 по 17:00 годину на території м. Білгород-Дністровського Одеської області в місцях дитячих розваг;

- спільно відпочивати з донькою під час літніх канікул протягом 10 днів та по 3 дні під час осінніх, зимових та весняних канікул;

- спілкуватися з донькою в день її народження (12 серпня) та в день народження батька (20 липня).

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено 22.12.2021 року.

Суддя В.В. Мишко