Справа № 676/6215/19
Номер провадження 2/676/104/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2021 року м. Кам`янець - Подільський

Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області

в складі: головуючого-судді Бондаря О.О.

з участю секретаря Маневич І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту.

Позовні вимоги обґрунтовує тими обставинами, що згідно рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 листопада 2008 року у справі № 2-1464/08, ОСОБА_1 належить 1/4 частини комплексу, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Окрім того, відповідно до вказаного судового рішення ОСОБА_1 перейшло у власність 1/4 частини земельної ділянки для обслуговування частини будівель і споруд готельного комплексу по АДРЕСА_1 площею 0,2898 га. Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 листопада 2008 року по справі № 2-1464/08 ОСОБА_1 зобов`язано облаштувати відокремлений захід на земельну ділянку по АДРЕСА_1 . Облаштувати відокремлений захід та заїзд не виявляється за можливе у зв`язку із наявністю існуючої забудови на суміжних земельних ділянках. Єдиним можливим місцем проходу та проїзду для позивача є лише земельна ділянка площею 0,0296 га, що перебуває у спільній сумісній власності відповідачів, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .. Добровільно дійти згоди, щодо укладення договору про користування чужим майном (сервітуту) не виявляється за можливе у зв`язку із відсутністю згоди сторін.

Просить встановити постійний земельний сервітут проходу та проїзду на траспортному засобі по наявному шляху на земельній ділянці, що перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0296 га..

08 червня 2021 року позивачка подала уточнену позовну заяву, в якій просить встановити постійний земельний сервітут проходу та проїзду на транспортному засобі по наявному шляху на земельній ділянці, що перебуває в спільній сумісній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0296 га за наступними координатами розташування поворотних точок :

ХУДовжинаУгол
11832,2907113,3464,581213????3437»
11828,4737110,81221,307303?0712»
11840,1157092,9677,934303?0712»
11844,4507086,32241,457302?1129»
11866,5367051,2383,»
11869,6357053,4253,131121?3620»
11867,9947056,09129,208121?3336»
11852,7077080,97930,232121?5823»
11836,6997106,6248,038123?1548»
11832,2907113,346

Представник позивачки ОСОБА_4 в судовому засіданні позов підтримав і пояснив, що на даний час частину комплексу, яка була їй виділена, позивачка використовує під кафе. Встановлення сервітуту необхідно їй для використання її будівлі за призначенням.

Відповідач ОСОБА_2 в поданому відзиві на позовну заяву просить залишити позовні вимоги без задоволення.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні та у поданому відзиві просить відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі. Крім того пояснив, що позивачка не зверталась до відповідачів з пропозицією, яка би була належним чином оформлена по встановленню земельного сервітуту. Позивачці ніхто не перешкоджав в використанні спірною земельною ділянкою.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнав.

Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи в повному об`ємі, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що рішенням Кам`янець-Подільського міського суду Хмельницької області від 28 листопада 2008 року у справі № 2-1464/08 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про розподіл спільного сумісного майна та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності , - розподілено спільне майно сторін (готельний комплекс, комплекс складів і земельні ділянки для обслуговування будівель та споруд згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 14 від 07 жовтня 2008 року, варіант II) задоволено первісний та зустрічний позови.

Зокрема, у власність ОСОБА_1 виділено частину готельного комплексу по АДРЕСА_1 "янець-Подільський загальною вартістю 4079762 грн., що складає 25,3 %.; 1/4 частину земельної ділянки для обслуговування виділеної частини будівель та споруд готельного комплексу по АДРЕСА_1 площею 0,2898 га , що на плані позначена рожевим кольором, в тім числі земельна ділянка № НОМЕР_1 , площею 0,2898 га. У власність ОСОБА_2 - частину готельного комплексу по АДРЕСА_1 загальною вартістю 3154024 грн., що складає 19,5 %; 1/4 частину земельної ділянки для обслуговування виділеної частини будівель та споруд готельного комплексу по АДРЕСА_1 площею 0,2897 га, що на плані позначена оливковим кольором, в тім числі земельна ділянка № НОМЕР_2 площею 0,1264 га, земельна ділянка № НОМЕР_3 площею 0,1485 га і частина земельної ділянки спільного користування площею 0,0148 га, що на плані позначена зеленим кольором. У власність ОСОБА_3 частину готельного комплексу АДРЕСА_1 загальною вартістю 8917932 грн., що складає 55,2 %; 1/2 частину земельної ділянки для обслуговування виділеної частини будівель та споруд готельного комплексу по АДРЕСА_1 площею 0,5795 га, що на плані позначена голубим кольором, в тім числі земельна ділянка № НОМЕР_4 площею 0,5647 га і частина земельної ділянки спільного користування площею 0,0148 га, що на плані позначена зеленим кольором. Земельну ділянку площею 0,0296 га по АДРЕСА_1 , що на плані позначена зеленим кольором залишено в спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Зобов`язано ОСОБА_1 влаштувати відокремлений захід на земельну ділянку по АДРЕСА_1 .

З копії технічного паспорту на приміщення частини готельного комплексу по АДРЕСА_1 , виготовленого Бюро технічної інвентаризації вбачається, що ОСОБА_1 належить 1/4 комплексу. Що також вбачається з копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Кам`янець-Подільського бюро технічної інвентаризації від 27.02.2009 року за №22012241.

Після ухвалення рішення Кам`янець-Подільського міського суду Хмельницької області від 28 листопада 2008 року у справі № 2-1464/08 сторони право власності на будівлі, які їм були виділені в натурі , в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно не зареєстрували.

Крім того після ухвалення даного рішення сторони не виготовляли технічну документацію ( проекти землеустрою) на земельні ділянки, які їм були виділені у власність, їхнім земельним ділянкам не було присвоєно кадастрові номери і власниками цих земельних ділянок не було зареєстровано право власності за ними на ці земельні ділянки.

З копії рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 березня 2019 року по справі №676/7250/18, номер провадження 2/676/304/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, - вбачається, що позов задовольнено частково. Виділено ОСОБА_1 в натурі належну їй 1/4 частину комплексу по АДРЕСА_1 , яка складається із: літ. «2» клуб площею 485,3 кв.м., літ. «6» павільйон площею 60,8 кв.м. Припинено право ОСОБА_1 в спільній частковій власності на ј частину комплексу по АДРЕСА_1 , який складається із: літ. «2» клуб площею 485,3 кв.м., літ. «6» павільйон площею 60,8 кв.м.. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ в натурі стіни підпірної площею 15 кв.м., бесідки дерев`яних 2 шт., асфальтованого покриття 351 кв.м., покриття з штучних каменів площею 238 кв.м., газонів площею 1022 кв.м., огородження сітчастого площею 68 кв.м., огородження бетонного 37,5 кв.м, та в припинення її права спільної часткової власності в цій частині - відмовлено.

Після набрання цим рішенням законної сили позивачка не зареєструвала право власності за нею на майно, яке їй було виділено в окреме майно, частка власності позивачки становить «одиницю».

В позовній заяві позивачка посилається на те, що облаштувати відокремлений захід та заїзд не виявляється за можливе, у зв`язку із наявністю існуючої забудови на суміжних земельних ділянках. Єдиним можливим місцем проходу та проїзду для позивача є лише земельна ділянка площею 0,0296 га, що перебуває у спільній сумісній власності відповідачів, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .. Добровільно дійти згоди, щодо укладення договору про користування чужим майном (сервітуту) не виявляється за можливе у зв`язку із відсутністю згоди сторін.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

В силу ч.ч.1,2,3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1,2 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду..

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.395 ЦК України, одним із видів речових прав на чуже майно є право користування (сервітут).

За приписами статті 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Відповідно до вимог ст.ст. 91, 96 ЗК України, власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут) (ч.1 стаття 100 ЗК України).

Згідно з вимогами ч.1,ч.3 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

З аналізу положень ст.ст.401, 402 ЦК України вбачається що підставою для встановлення судом земельного сервітуту є недосягнення домовленості сторін.

Згідно ч.ч.1,2,3,4,5 ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не підлягає відчуженню. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном.

Положеннями ч.ч.1,2 ст. 404 ЦК України визначено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Відповідно до роз`яснень викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 N 24-150/0/4-13 при вирішенні спорів щодо встановлення сервітуту судам слід з`ясовувати, чи звертався позивач з такою вимогою безпосередньо до власників майна і чи вирішувалося це питання між сторонами в добровільному порядку, чи не будуть внаслідок установлення сервітуту порушуватись права власників майна або інших його користувачів, чи може позивач задовольнити свою потребу у користуванні своїм майном інакше як установленням такого сервітуту. У рішенні суд повинен зазначити, в якій саме частині належного відповідачу майна встановлено сервітут і в якому розмірі, чітко визначити обсяг прав особи, що звертається з питанням обмеженого користування чужим майном.

Відповідно до п. 38 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» , вирішуючи спори про встановлення сервітуту, суд має враховувати, що земельний сервітут встановлюється стосовно певного об`єкта і не залежить від власників цих об`єктів, оскільки його дія зберігається в разі переходу права на земельну ділянку, щодо якої його встановлено, до іншої особи (частина перша статті 401 ЦК, частина перша статті 101 ЗК), а в разі встановлення особистого сервітуту права закріплюються за певною особою і він припиняється внаслідок її смерті (частина друга статті 401, пункт 6 частини першої статті 406 ЦК). Види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК. Зазначений перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки в ефективному її використанні; умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, а сервітут, який встановлюється, є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки. При цьому відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК саме позивач має довести, що повноцінне використання своєї земельної ділянки неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки; що задоволення потреб сервітуарія неможливо здійснити в інший спосіб; що відповідно до частини третьої статті 402 ЦК він не досяг з відповідачем домовленості про встановлення сервітуту та про його умови. За певних обставин для вирішення спірних питань може бути призначена відповідна експертиза. У рішенні суд повинен зазначити, в якій саме частині належного відповідачу майна встановлено сервітут і в якому розмірі, чітко визначити обсяг прав особи, що звернулася до суду, стосовно обмеженого користування чужим майном. Під час розгляду спору щодо припинення сервітуту на вимогу власника землі суд має враховувати обставини, які мають істотне значення (наприклад, порушення умов використання земельної ділянки). Інші випадки припинення сервітуту визначено в статтях 406 ЦК та 102 ЗК.

Також, відповідно до п. 22-2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 №7, вирішуючи спори про встановлення сервітуту, суд має враховувати, що земельний сервітут встановлюється відносно певного об`єкта і не залежить від власників цих об`єктів, оскільки його дія зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої його встановлено, до іншої особи (частина перша статті 401 ЦК ( 435-15 ), частина перша статті 101 ЗК) ( 2768-14 ), а при встановленні особистого сервітуту права закріплюються за певною особою і він припиняється внаслідок її смерті (частина друга статті 401, пункт 6 частини першої статті 406 ЦК). Види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК ( 2768-14 ); цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном

Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом.

Враховуючи вимоги закону, для забезпечення гарантованих прав власника земельної ділянки земельний сервітут має здійснюватися найменш обтяжливим способом. Це означає, що незручності у використанні власником своєї земельної ділянки, обтяженої земельним сервітутом, мають бути мінімальними, тобто такими, що суттєво не перешкоджають йому користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою.

Отже, підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи, у тому числі і у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужим майном - сервітуту.

Окрім цього, статтею 55-1 Закону України «Про землеустрій» передбачається, що встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюються права суборенди, сервітуту, проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюються права суборенди, сервітуту, включає: а) пояснювальну записку; б) технічне завдання на складання документації, затверджене замовником документації; в) кадастровий план земельної ділянки із зазначенням меж частини земельної ділянки, на яку поширюються права суборенди, сервітуту; г) матеріали польових геодезичних робіт; ґ) копії документів, що є підставою для виникнення прав суборенди, сервітуту.

Таким чином, закон вимагає від позивача надання доказів того, що між нею та відповідачем у справі не досягнуто домовленості про встановлення сервітуту та його умов, нормальне господарське використання своєї земельної ділянки неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом, а також виготовлення проекту технічної документації, зокрема кадастрового плану земельної ділянки, для встановлення такого земельного сервітуту.

Судом встановлено, що рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 листопада 2008 року у справі № 2-1464/08 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про розподіл спільного сумісного майна та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності розподілено спільне майно сторін (готельний комплекс, комплекс складів і земельні ділянки для обслуговування будівель та споруд згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 14 від 07 жовтня 2008 року, варіант II) задоволено первісний та зустрічний позови (а.с.6-8 Т.1).

У вказаній справі суд на підставі висновку №14 судової будівельно-технічної експертизи від 07.10.2008 , взявши за основу ІІ варіант поділу спільного майна здійснив поділ між сторонами спільних приміщень та земель (а.с.36 Т.1). Зокрема, рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 листопада 2008 року у справі № 2-1464/08 зобов`язано ОСОБА_1 влаштувати відокремлений захід на земельну ділянку по АДРЕСА_1 (а.с.8 Т.1).

З доданих до справи фотоматеріалів вбачається, що позивачем фактично влаштовано відокремлений захід на виділену їй судом земельну ділянку, а саме наявність в`їзних воріт на територію позивача, через які здійснюється заїзд транспортними засобами (а.с.105,106,191 Т.1)

У висновку експерта №185Е-11/20 судової будівельно - технічної експертизи від 08.02.2021 року судового експерта Попроцького Сергія Степановича вказується , що є необхідність , доцільність та технічна можливість встановлення постійного земельного сервітуту проходу та проїзду на транспортному засобі по наявному шляху на земельній ділянці, що перебуває в спільній сумісній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Прохід, проїзд до земельної ділянки для обслуговування частини будівель і споруд готельного комплексу по АДРЕСА_1 площею 0,2898 га, яка належить ОСОБА_1 без встановлення земельного сервітуту є неможливий (господарське використання земельної ділянки неможливе без обтяження сервітутом) (а.с.178-186).

Суд не бере до уваги даний висновок з наступних підстав.

В примітці до висновку експертизи №185Е-11/20 судової будівельно- технічної експертизи від 08.02.2021 року судового експерта Попроцького Сергія Степановича по першому питанню сказано, що координати поворотних точок земельної ділянки площею 0,0296 га. вказані в матеріалах даної справи (а.с. 60. Т. 1).

Відповідно до п. 1, 3 Постанови Кабінету міністрів України від 22 вересня 2004 р. N 1259 Деякі питання застосування геодезичної референцної системи координат встановлено , що: виконання топографо-геодезичних та картографічних робіт починаючи з 1 січня 2007 р. здійснюватиметься із застосуванням Державної геодезичної референцної системи координат УСК-2000. Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру вжити заходів до створення і впровадження починаючи з 1 січня 2007 р. Державної геодезичної референцної системи координат УСК-2000.

Відповідно до п.3 «Основних положень створення Державної геодезичної мережі України» затверджених Постановою Кабінету міністрів від 8 червня 1998 р. N 844 за загальноземну систему координат приймається геодезична референцна система 1980 року (GRS 1980) з параметрами еліпсоїда.

Відповідно до п.1, 4 «Основних положень створення Державної геодезичної мережі України» затверджених Постановою Кабінету міністрів від 8 червня 1998 р. N 844 Державна геодезична мережа України (ДГМ) станом на 1997 рік побудована відповідно до вимог Основних положень про державну геодезичну мережу СРСР 1954-1961 рр. та Основних положень про державну нівелірну мережу СРСР 1961 р.

Тобто координати поворотних точок спірної земельної ділянки вказані в координатах поворотних точок СК63. Яка на даний час на території України не діє.

Порядок використання Державної геодезичної референцної системи координат УСК-2000 при здійсненні робіт із землеустрою затверджено Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 02.12.2016 року за № 509, Зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 грудня 2016 р. за № 1646/29776.

Тобто в висновку експертизи вказані координати спірної земельної ділянки, які на даний час не використовуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Відповідно до ч. 11 ст. 79 1 Земельного кодексу України державна реєстрація прав суборенди, сервітуту, які поширюються на частину земельної ділянки, здійснюється після внесення відомостей про таку частину до Державного земельного кадастру.

Однак відомості про земельну ділянку, на яку позивач просить встановити земельний сервітут з координатами поворотних точок, які вказані в системі координат, яка не використовується, не можуть бути внесені до Державного земельного кадастру.

В висновку експертизи в другому питанні надана відповідь на питання, яке не ставилось експерту.

В висновку експерта надана відповідь , що : «без встановлення земельного сервітуту є неможливий (господарське використання земельної ділянки неможливе без обтяження сервітутом)» використання земельної ділянки, власником якої є позивач.

На виконання експертизи поставлено питання : « 2. Чи можливий прохід, проїзд до земельної ділянки для обслуговування частини будівель і споруд готельного комплексу по АДРЕСА_1 , площею 0,2898 га, яка належить ОСОБА_1 без встановлення земельного сервітуту?».

Крім того суд не бере до уваги висновок експерта , оскільки в даному висновку не вказано , що експертом використовувались будь які прилади , матеріали для проведення експертизи , тобто даний висновок містить відповіді на поставленні питання , однак в дослідницькій частині цього висновку не вказано, що при проведенні обстеження земельної ділянки була використана рулетка чи будь які інші засоби вимірювання GPS. В цьому висновку також не вказано, що експерт має право на проведення будь яких геодезичних робіт. А встановлення координат поворотних точок є саме геодезичними роботами.

Суд також не бере до уваги лист Директора департаменту містобудування та архітектури , головного архітектора міста від 19.02.2020 року за № 93/01-11 в якому вказано про неможливість облаштування проїзду з проспекту Грушевського біля будинків АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , до земельної ділянки по АДРЕСА_1 , оскільки між частиною комплексу, який належить позивачу по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 є частина території міста , яка є територією громадської забудови з побудованими будинками (багатоповерховими) і встановленими проїздами.

Тобто встановлення окремого проїзду є неможливим, оскільки ця територія має вже існуючі проїзди , однак в цьому листі не вказано чи може позивач користуватися вже існуючими проїздами в тому числі внутрішньо дворовими проїздами.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні в своїх показаннях вказав, що позивачка користується внутрішньо дворовими проїздами та привезення продуктів до кафе, яке влаштоване в будівлі, яка їй була виділена.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно ч.1, 2 ст. 80, ч.1 ст. 81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, під час судового розгляду вказаної справи позивачка не довела, а також не надала доказів, на підтвердження неможливості використання свого майна без обтяження сервітутом земельної ділянки , що між нею та відповідачами у справі не досягнуто домовленості про встановлення сервітуту та його умов, нормальне господарське використання своєї земельної ділянки неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом, не обґрунтована необхідність встановлення земельного сервітуту, не наведено обґрунтованих доводів, у зв`язку з чим повинен бути встановлений сервітут і що задоволення її потреб неможливо здійснити яким-небудь іншим способом.

За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги з якими звернулася позивачка є не обґрунтованими, не доведеними та не підтверджені достовірними та беззаперечними доказами, а тому відмовляє в їх задоволенні.

В порядку ст. 141 ЦПК України, суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.. 258 260, 263 265 ЦПК України , суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення постійного земельного сервітуту в виді проходу та проїзду на траспортному засобі по наявному шляху на земельній ділянці, що перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0296 га. відмовити.

Судові витрати в виді судового збору в сумі 768 гривень 40 коп. віднести на рахунок держави.

В стягненні з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрат на проведення експертизи в сумі по 3514 гривень 00 коп. з кожного відповідача , відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня складання повного рішення .

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , реєстраційний номер картки платника податків: НОМЕР_5 ).

Відповідач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_6 , реєстраційний номер картки платника податків: НОМЕР_6 ),

Відповідач - ОСОБА_3 ( АДРЕСА_7 , реєстраційний номер картки платника податків: НОМЕР_7 ).

Повне рішення складено 23 грудня 2021 року

Суддя Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Бондар О.О