Справа № 183/5418/19
№ 2/183/1078/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2021 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Городецького Д. І.,

секретаря судового засідання Пономаренко О.О.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Береста О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Мегабанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором (з ануїтетними платежами) та за договором про відкриття рахунку, видачу та обслуговування платіжних карток міжнародної платіжної системи з відкриттям кредитної лінії,-

в с т а н о в и в:

04 вересня 2019 року АТ "Мегабанк" звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалося на те, що 22 вересня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Мегабанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Мегабанк» та ОСОБА_2 укладений Кредитний договір №107-015-850-2-17-Г (з ануїтетними платежами), на підставі якого банк надав ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 28 026,91 гривень, на строк з 22 вересня 2017 року по 21 вересня 2020 року, зі сплатою 15 % річних, що підтверджується заявою на отримання кредиту на споживчі цілі від 22 вересня 2017 року, заявою на видачу готівки № TR. 1671262.2322.46 від 22 вересня 2017 року та випискою з рахунку № НОМЕР_1 за період з 22 вересня 2017 року по 30 червня 2019 року.

Зі своєї сторони, банк виконав всі умови підписаного договору, надав ОСОБА_2 кредит у зазначеному вище розмірі, однак, відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань, своєчасно не сплачував кредит, відсотки за користування кредитом та комісійну винагороду, в результаті чого станом на 01 липня 2019 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі40 117,37 грн., яка складається з: залишку кредиту 26 781,39 грн., залишку нарахованих та несплачених відсотків 22,55 грн., залишку нарахованої та несплаченої комісії 701,32 грн., а також штрафу 12 612,11 грн.

Позивач також посилався на те, що 27 вересня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Мегабанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Мегабанк» та ОСОБА_2 укладений Кредитний договір №112-015-170-К про відкриття рахунку № НОМЕР_2 , видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії у розмірі 10 000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 40,0%, з кінцевим погашенням заборгованості за кредитною лінією перед банком до 10-00 год. 25 вересня 2020 року.

Зі своєї сторони, банк виконав всі умови підписаного договору, надав ОСОБА_2 кредит у зазначеному вище розмірі, однак, відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань, своєчасно не сплачував кредит, відсотки за користування кредитом та комісію, в результаті чого станом на 01 липня 2019 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 16 284,71 грн., яка складається з: залишку кредиту 10 000,00 грн., залишку нарахованих та не сплачених відсотків 2 276,46 грн., простроченої заборгованості за розрахунково-касове обслуговування 8,25 грн., а також штрафу 4 000,00 грн.

Зазначену суму за кредитними договорами, а також судові витрати в розмірі 1921,00 грн. позивач просить стягнути з відповідача на його користь.

Ухвалою суду від 20 вересня2019 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2020 року позовні вимоги Акціонерного товариства "Мегабанк" задоволено, з та стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства "Мегабанк" заборгованість за кредитним договором № 107-015-850-2-17-Г від 22 вересня 2017 року в сумі 40 117,37 грн., яка складається з: залишку кредиту 26 781,39 грн., залишку нарахованих та несплачених відсотків 22,55 грн., залишку нарахованої та несплаченої комісії 701,32 грн., а також штрафу 12 612,11 грн. та заборгованість за кредитним договором № 112-015-170-К про відкриття рахунку, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії від 27 вересня 2017 року в сумі 16 284,71 грн., яка складається з: залишку кредиту 10 000,00 грн., залишку нарахованих та не сплачених відсотків 2 276,46 грн., простроченої заборгованості за розрахунково-касове обслуговування 8,25 грн., а також штрафу 4 000,00 грн., а також судові витрати в розмірі 1921,00 грн.
Ухвалою суду від 02 вересня 2020 року заочне рішення від 30 січня 2020 року було скасоване за заявою представника відповідача Кулебакіна Є.В про перегляд заочного рішення, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача посилався на необґрунтованість позовних вимог АТ «Мегабанк», просив в позові відмовити з огляду на наступне. Починаючи з 23.03.2018 року відповідач ОСОБА_2 наказом командира і/ч НОМЕР_3 № 15-РС призваний у Збройні Сили України на військову службу за контрактом та, будучи військовослужбовцем проходив військову службу за призивом на особливий період. так, у період з 17.04.2018 року по 06.06.2018 року, з 01.08.2018 року по 10.09.2018 року та з 25.09.2018 року по 11.10.2018 року ОСОБА_2 брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони на території Донецької та Луганської областях. Станом на сьогодні, відповідач (старший солдат) перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_3 . До дня вступу на службу останній належним чином виконував зобов`язання по кредитам, які припинив виконувати лише тоді, коли був направлений до зони АТО. Посилаючись на приписи п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей» представник відповідача зазначає, що відповідач як військовозобов`язаний та учасник АТО звільняється від сплати відсотків за користування кредитом, а також від сплати штрафів/пені за несвоєчасну сплату платежів по кредиту. Дана пільга поширюється та діє для військовослужбовців з початку (тобто з 18.03.2014 року) і до закінчення особливого періоду, для резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, а тому нарахування відсотків за користування кредитом та штрафів не гуртуються на вимогах закону. Крім того, представник відповідача наголошує на тому, що кредитні договори є несправедливими та суперечать вимогам ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки позивач перед укладенням договорів не надав позичальнику в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, зокрема відносно орієнтованої сукупної вартості по кожному кредиту. Вказує на те, що ОСОБА_2 не надавався графік погашення кредиту, який є невід`ємною частиною договору, який повинен відображати всі істотні умови кредитування, а тому дані договори є недійсними. Також представник відповідача зазначив, що ОСОБА_2 не погоджується із сумами тіла кредиту визначеними в позові, які, на його переконання, є набагато меншими, оскільки за його підрахунками, останній майже повністю його сплатив.

У відповіді на відзив представник позивач АТ «Мегабанк» посилався на обставини, викладені в позові, наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вважає, що доводи представника відповідача не узгоджуються з нормами чинного законодавства. Зазначив, що у відзиві представник відповідача посилається на положення ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168.Однак, представник відповідача не врахував, що вищезгадані Правила, втратили чинність 10.06.2017 року на підставі Постанови Національного банку України від 08.06.2017 року № 49, а тому на час укладення кредитних договорів від 22 та 27 вересня 2017 року вже не були чинними. Так, згідно з п. 5 Правил від 08.06.2017 року, банк надає споживачу розпис складових загальної вартості кредиту та графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та сукупних послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою наведеною в Додатку № 2 до цих Правил. В свою чергу Додаток № 2 до Правил від 08.06.2017 року являє собою таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, якій міститься вся необхідна інформація щодо дати платежу, суми платежу за відповідний період, погашення процентів за користування кредитом, платежів за додаткові та сукупні послуги, реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту. А тому, АТ «Мегабанк» повністю було дотримано всі вимоги законодавства щодо надання споживчого кредиту та детального розпису загальної вартості кредиту та графіку платежів, з якими останній ознайомився та особисто підписав що примірник по кожному Договору, що Додаток № 1 до Договорів, що свідчить про те, що ОСОБА_2 був ознайомлений з усіма істотними умовами кредитування та погодився з ними на момент укладення Договорів. Щодо нарахування відсотків та штрафних санкцій по кредитним договором зазначив, що відповідач ОСОБА_2 не звертався до АТ «Мегабанк» з заявою про припинення нарахування процентів та штрафів та не подавав відповідні документів, які б підтверджували, що він є військовослужбовцем, резервістом або військовозобов`язаним. Водночас, звернув увагу на те, що відповідач почав порушувати строки та умови сплати платежів за кредитами з 01.12.2017 року, в той час як кредити останнім були отримані у вересні 2017 року, тоді як штрафи позивачем були нараховані згідно з умовами договору, оскільки відповідачем були порушені строки сплати ануїтетних платежів та/або комісійної винагороди понад 90 (дев`яносто) календарних днів, тобто ще до початку вступу на військову службу.

В судовому засіданні представник позивача Акціонерного товариства "Мегабанк" позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позові та відповіді на відзив, просив позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені ним у відзиві, просив відмовити в задоволенні вимог.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши надані сторонами письмові докази, дійшов до такого висновку.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 22 вересня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Мегабанк» (правонаступником якого є позивач - Акціонерне товариство «Мегабанк») та ОСОБА_2 укладений Кредитний договір №107-015-850-2-17-Г (з ануїтетними платежами), на підставі якого банк надав ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 28 026,91 грн., на строк з 22 вересня 2017 року по 21 вересня 2020 року, зі сплатою 15 % річних на споживчі цілі шляхом видачі готівки з каси Банку на умовах, що підтверджується заявою на отримання кредиту на споживчі цілі від 22 вересня 2017 року, заявою на видачу готівки № TR. 1671262.2322.46 від 22 вересня 2017 року та випискою з рахунку № НОМЕР_1 за період з 22 вересня 2017 року по 30 червня 2019 року.

Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору Кредитодавець надає кредитні кошти в сумі та на умовах визначених Договором, які Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі згідно з додатками.

На підставі п. 4.1. Кредитного договору повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється Відповідачем щомісячними ануїтетними платежами передбаченими Договором.

Згідно з п. 2.9 Кредитного договору, розмір щомісячного платежу, який включає суму ануїтетного платежу (крім першого та останнього) та суму щомісячної комісійної винагороди сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця і становить 1 676,85 грн.

Позичальник зобов`язався повернути кредит в повному обсязі до 16.00 год. 21 вересня 2020 року (п. 3.2.1Кредитного договору).

Відповідно до п. 3.2.3. Кредитного договору Позичальник зобов`язаний своєчасно сплачувати щомісячні платежі (ануїтетні платежі та відповідні комісійні винагороди) за Договором на передбачених Договором умовах.

Відповідно до п. 2.8. Кредитного договору за обслуговування кредитної заборгованості Позичальник сплачує комісійну винагороду в розмірі 2,5 % від суми Кредиту.

Пунктом 1.3 цього Договору передбачено, що цей договір є договором приєднання до Правил обслуговування клієнтів в ПАТ «Мегабанк».

Згідно з п. 5.5. Кредитного договору своїм підписом позичальник підтверджує, що з Правилами, які розміщені на офіційному сайті Банку www/megabank.ua та/або у відділеннях Банку, а також умовами Договору, ознайомлений і згодний.

У відповідності до п. 4.3 Кредитного договору, нарахування процентів за користування Кредитом проводиться з 1-го по останній календарний день звітного місяця, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці, 360 днів у році та процентної ставки, передбаченої Договором. При цьому день видачі та день повернення Кредиту вважаються одним днем.

Відповідно до п. 4.4. Кредитного договору, у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів Кредитодавець обліковує заборгованість за кредитом в повному обсязі на відповідному рахунку простроченої заборгованості. При цьому правовідносини сторін за цим договором не втрачають своєї чинності та діють протягом строку дії договору. З цього моменту Кредитодавець припиняє нарахування щомісячної комісійної винагороди, процентна ставка за Кредитом встановлюється в розмірі, встановленому в п. 2.11 цього Договору, а за невиконання прийнятих зобов`язань щодо сплати ануїтетних платежів та комісійних винагород Позичальник сплачує штраф у розмірі, передбаченому п. 6.3 цього Договору.

Згідно пункту 6.3 Кредитного договору, Позичальник зобов`язується у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та/або комісійної винагороди понад 90 (дев`яносто) календарних днів, сплатити Кредитодавцеві штраф у розмірі 45% від суми кредиту.

Станом на 01 липня 2017 року заборгованість за кредитом складає 26 781,39 грн., що підтверджується випискою по рахунку НОМЕР_4 за період з 22 вересня 2017 року по 30 червня 2019 року та розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 01 липня 2019 року.

Відповідачем в порушення вимог п.п. 1.1, 4.1 Кредитного договору, не сплачені в повному обсязі проценти за користування кредитом за період 01 вересня 2018 року по 30 червня 2019 року включно в розмірі 22,55 грн., що підтверджується випискою по рахунку Відповідача № НОМЕР_5 за період з 22 вересня 2017 року по 30 червня 2019 року та розрахунком заборгованості за Кредитним договором станом на 01 липня 2019 року.

В порушення вимог п.п. 1.1, 4.4 Кредитного договору, відповідачем не сплачено комісійну винагороду за період з березня 2018 року по квітень 2018 року включно в розмірі 701,32 грн., що підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_6 за період з 22 вересня 2017 року по 30 червня 2019 року та розрахунком заборгованості за Кредитним договором станом на 01 липня 2019 року.

Згідно пункту 6.3 Кредитного договору, Позичальник зобов`язується у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та/або комісійної винагороди понад 90 (дев`яносто) календарних днів, сплатити Кредитодавцеві штраф у розмірі 45% від суми кредиту, а саме - 12 612,11 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за Кредитним договором станом на 01 липня 2019 року.

Згідно довідки-розрахунку Банку станом на 01 липня 2019 року за кредитним договором №107-015-850-2-17-Г від 22 вересня 2017 року утворилась заборгованість в сумі 40 117,37 грн., яка складається з: залишку кредиту - 26 781,39 грн., залишку нарахованих та несплачених відсотків за період з 01.09.2018 року по 30.06.2019 року - 22,55 грн., залишку нарахованої та несплаченої комісії за період з березня 2018 року по квітень 2018 року - 701,32 грн., а також штрафу - 12 612,11 грн.

Крім того також встановлено, що в період користування зазначеним вище Кредитним договором, позивач відкрив відповідачу ОСОБА_2 поточний рахунок № НОМЕР_2 (далі - Картрахунок), на підставі отриманої від Клієнта Заяви-Анкети встановленого зразка, та видав платіжну картку міжнародної платіжної системи, та в подальшому здійснював обслуговування Картрахунку Клієнта та надав кредитні кошти в сумі 10 000,00 грн. на умовах визначених Договором № 112-015-170-К про відкриття рахунку.

Згідно з п. 1.1. Договору, Позивач відкриває Відповідачу поточний рахунок № НОМЕР_2 (далі - Картрахунок), в гривні, на підставі отриманої від Клієнта Заяви - Анкети встановленого зразка, видає платіжну картку міжнародної платіжної системи далі - Картка), здійснює обслуговування Картрахунку Клієнта та надає кредитні кошти (встановлює ліміт овердрафту/кредитної лінії) в сумі та на умовах визначених Договором.

Згідно з п. 1.4. Договору, цей Договір є договором приєднання до Правил обслуговування клієнтів в АТ «МЕГАБАНК» (далі - Правила), а Картка, що видається на підставі цього Договору є власністю Банку. Цей Договір разом з Правилами, Тарифами на послуги Банку та іншими додатковими угодами і додатками складають єдиний договір. Підписи Сторін під цим Договором вважаються одночасно підписами під Правилами, при цьому після підписання Сторонами цього Договору Правила не підлягають додатковому підписанню Сторонами і вступають в силу для Сторін одночасно з підписанням цього Договору.

Пунктом 2.2. Договору між Сторонами узгоджені наступні умови кредитування:

-рахунок, на якому встановлено ліміт кредитної лінії ;

-розмір ліміту кредитної лінії - 10 000,00 грн.;

-пільговий період для нарахування процентів по заборгованості, що виникла внаслідок здійснення операцій в торгово-сервісних мережах 55 днів;

-процентна ставка за користування відновлювальною кредитною лінією по операціям, які здійснені в торгово-сервісних мережах у пільговий період (до 55 днів) з дати першого зняття коштів - 0,01 % річних (фіксована);

-процентна ставка за користування кредитною лінією по операціям, які здійснені в торгово-сервісних мережах - 40 % річних (фіксована);

-процентна ставка за користування кредитною лінією по операціям : зняття готівки в термінальних пристроях (РОБ-термінал, банкомат) - 38% річних (фіксована);

-процентна ставка за користування кредитом у разі наявності простроченої заборгованості за Договором (фіксована), % річних наведена в Додатку до договору;

-дата встановлення ліміту кредитної лінії - 27 вересня 2017 року;

-кінцевий строк, до якого має бути погашена заборгованість за кредитною лінією у повному обсязі (до 10:00 год.) - 24 квітня 2020 року.

Позивач виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, а саме п.п. 1.1., 1.2. Договору, викривши Відповідачу поточний рахунок, видавши платіжну картку міжнародної платіжної системи та здійснивши перерахування кредитних коштів на поточний рахунок Відповідача в межах ліміту кредитної лінії, що підтверджується виписками з особового рахунку № НОМЕР_7 за період з 27 вересня 2017 року по 30 червня 2019 року, відкритим Відповідачу у Позивача.

Відповідно до п. 2.2.9 Договору, Відповідач зобов`язався здійснити кінцеве погашення заборгованості за кредитною лінією перед Позивачем в строк до 10-00 години 25 вересня 2020 року.

Згідно з п. 3.1.1. Договору, Відповідач зобов`язався на умовах, визначених Договором повністю повернути кредитні кошти (у разі користування ними), сплатити передбачені Договором проценти, неустойку, при використанні ліміту кредитної лінії мінімальний обов`язковий платіж та інші платежі, здійснювати погашення несанкціонованого овердрафту.

Відповідачем, в порушення прийнятого на себе зобов`язання, не було здійснено повернення у повному обсязі кредитних коштів, тому, починаючи з 18 квітня 2018 року було перенесено заборгованість в розмірі 10 000,00 грн. на рахунок простроченої заборгованості, що підтверджується випискою по особовому рахунку № НОМЕР_8 за період з 27 вересня 2017 року по 30 червня 2019 року, а також розрахунком заборгованості станом на 01 липня 2019 року.

Отже, станом на 01 липня 2019 року сума заборгованості за використаним лімітом кредитної лінії складає 10 000,00 грн.

В порушення п.п. 2.2, 2.4, 3.1.1 Договору, Відповідачем не сплачені проценти за користування кредитом за період з 29 вересня 2017 року по 28 лютого 2018 року включно в розмірі 2 276,46 грн., що підтверджується випискою по особовому рахунку № НОМЕР_9 та № НОМЕР_10 за період з 27 вересня 2017 року по 02 березня 2019 року, а також розрахунком заборгованості станом на 01 липня 2019 року за Договором № 112-015-170-К про відкриття рахунку, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії від 27 вересня 2017 року.

Згідно з п. 1.11 Додатка № 1 до Договору, відповідачем також не була своєчасно сплачена комісія в розмірі 8,25 грн. (тариф за послуги СМС-інформування становить 0,75 грн. - вартість за одну СМС), тому з 29 листопада 2017 року комісія перенесена на рахунок простроченої заборгованості, що підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_11 , а також розрахунком заборгованості станом на 01 липня 2019 року.

Відповідно до п. 5.2. Договору, у разі порушення строків сплати обов`язкового мінімального платежу (в т.ч. сплати не в повному обсязі) більше ніж на 90 календарних днів поспіль, Позичальник зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 40,0% від суми використаного ліміту.

Виходячи з наведеного, Відповідачу нараховано штраф у розмірі 4 000,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 01 липня 2019 року.

Таким чином, відповідач порушив взяті на себе зобов`язання згідно кредитного договору № 112-015-170-К про відкриття рахунку, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії від 27 вересня 2017 року, у зв`язку з чим станом на 01 липня 2019 року за ним утворилась заборгованість в сумі 16 284,71 грн., яка складається з: залишку кредиту 10 000,00 грн., залишку нарахованих та не сплачених відсотків 2 276,46 грн., простроченої заборгованості за розрахунково-касове обслуговування 8,25 грн., а також штрафу 4 000,00 грн.

Згідно з п. 4.1. Договору, своїм підписом Відповідач підтверджує, що один оригінал цього Договору із додатками, Картка та ПІН-код до неї, Витяг з правил користування платіжною карткою, Тарифи, Паспорт споживчого кредиту ним отримані, з довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб, з реальною річною процентною ставкою та загальною вартістю кредиту на дату укладення Договору, а також графіком платежів у письмовій формі ознайомлений.

Згідно з п. 4.13. Договору, Сторони погоджують та своїм підписом Відповідач підтверджує наступне: договір з усіма додатками та Правила, являють у сукупності для Сторін один єдиний Договір, у зв`язку з чим істотні умови, які є обов`язковими для Договору відповідно до чинного законодавства України, можуть міститися як у тексті Договору чи додатках до нього, так і у Правилах; сторони домовились про особливий порядок внесення змін до Договору, передбачений Правилами та умовами цього Договору, у зв`язку з чим Клієнт підписанням Договору підтверджує, що внесення змін із дотриманням цього порядку не є односторонньою зміною умов укладеного Договору, Правил, Тарифів, тощо;з Правилами та Тарифами, які розміщені на офіційному сайті Банку www.meqabank.ua та/або у відділеннях Банку, а також умовами Договору ознайомлений і згодний. Шрифт тексту, що застосований у Правилах, Тарифах та Договорі жодним чином не ускладнюють його читання та розуміння змісту та суті цих документів;укладання цього Договору відповідає його інтересам, внутрішній волі та волевиявленню, а також підтверджує відсутність будь-якої умови чи обставини, які б Клієнт вважав незрозумілими, обтяжливими для нього та такими, що порушують та позбавляють його прав, які він звичайно мав до укладання цього Договору.

Таким чином, між сторонами склалися правовідносини щодо виконання зобов`язання за кредитним договором, які врегульовані нормами Глави 71 ЦК України.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, та має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності справедливості.

Згідно до ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків є договори.

Відповідно до ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1ст.1054 ЦК України кредитодавець зобов`язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За змістом ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями ч. 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.611ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частиною 1 ст.550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 2 ст.1050 ЦК України передбачено, що в разі, якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику (кредит) частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини Позикодавець (Кредитор) має право дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до умов договору.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Банку не повернуті, а також враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача залишку простроченого кредиту в сумі 26 781,39 грн. за Кредитним договором №107-015-850-2-17-Г (з ануїтетними платежами) від 22 вересня 2017 року та в сумі 10 000,00 грн. за Кредитним договором № 112-015-170-К про відкриття рахунку, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії від 27 вересня 2017 року підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення заборгованості з комісійної винагороди за обслуговування кредиту та розрахунково-касове обслуговування за Кредитними договорами, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Так, представник відповідача у відзиві посилався на положення ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168.

В той же час суд зауважує, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції чинній на момент укладення Кредитного договору№ 107-015-850-2-17-Г (з ануїтетними платежами) від 22 вересня 2017 року та Кредитного договору № 112-015-170-К про відкриття рахунку, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії від 27 вересня 2017 року, цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування в частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

А вищезгадані Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168, втратили чинність на підставі Постанови Національного банку України від 08.06.2017 року № 49, а тому на час укладення зазначених вище Кредитних договорів вже не були чинними.

Так, відповідно до ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

Статтями 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Постановою Національного банку України від 08 червня 2017 року №49 затверджені Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила), які розроблено відповідно до Законів України «Про банки і банківську діяльність» «Про національний банк України», «Про споживче кредитування», які встановлюють порядок та методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача.

Згідно з пунктом 8 наведених Правил,банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки. Банк зазначає реальну річну процентну ставку та загальну вартість кредиту за рядком «Усього» у колонках 9 і 10 (відповідно) форми, наведеної в додатку 2 до цих Правил.

Як зазначалося вище, відповідно до п. 2.8 Кредитного договору № 107-015-850-2-17-Г від 22 вересня 2017 року Позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості, в розмірі 2,5 % від суми кредиту щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця.

Графіком щомісячних платежів та обчислення загальної вартості кредиту та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком № 1 до Кредитного договору № 107-015-850-2-17-Г від 22 вересня 2017 року, і містить підпис відповідача ОСОБА_2 , визначено та погоджено сторонами кредитного договору комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості, загальний розмір якої становить 25 924,79 грн.

Залишок несплаченої комісії станом на 01 липня 2019 року за період з березня 2018 року по квітень 2018 року становить 701,32 грн., що підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_6 за період з 22.09.2017 року по 30.06.2019 року та розрахунком заборгованості за Кредитним договором № 107-015-850-2-17-Г від 22 вересня 2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» у разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.

Тобто, пунктом 2.8 Кредитного договору № 107-015-850-2-17-Г від 22 вересня 2017 року Банком фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування».

При цьому, надання інших послуг, за вказану плату, умовами договору не передбачено.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Згідно з частиною другою статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Враховуючи наведене, оскільки позичальнику було встановлено щомісячну плату за послуги Банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд констатує, що положення наведеного вище пункту Кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за Кредитним договором, є нікчемними.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2020 року у справі №194/1387/19 (провадження № 61-7416св20) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19 (провадження №61-22778св19) у справах з аналогічним суб`єктним складом та щодо аналогічних правовідносин (укладення кредитного договору після набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування»).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, позивач просив стягнути за Кредитним договором № 112-015-170-К від 27 вересня 2019 року суму простроченої заборгованості за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 8,25 грн., що встановлена п.п. 1.11 Додатку № 1 до Договору № 112-015-170-К від 27 вересня 2017 року про відкриття рахунку, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії, Тарифний пакет «Кредитна карта», в якому викладені умови користування кредитною карткою, зокрема тариф за послуги SMS-інформування (вартість одної SMS 0,75 грн.).

В свою чергу, поняття розрахунково-касового обслуговування (РКО) - це послуги, що надаються Банком клієнту на підставі відповідного договору, укладеного між ними, які пов`язані з переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійснення інших операції, передбачених договором.

В той же час, суд вважає, що обслуговування кредиту - це фактично нагадування (інформування) про дату сплати чергових платежів та про стан заборгованості позичальника по кредиту, шляхом надсилання останньому SMS-повідомлень. Отже, Банком фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування» та відповідно до приписів ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування», є нікчемними.

У зв`язку з наведеним, позовні вимоги про стягнення суми нарахованої та несплаченої комісії за період з березня 2018 року по квітень 2018 року за Кредитним договором № 107-015-850-2-17-Г від 22.09.2017 року в розмірі 701,32 грн. та суми простроченої заборгованості розрахунково-касового обслуговування за послуги SMS-повідомлення за Кредитним договором № 112-015-170-К від 27.09.2017 року в розмірі 8,25 грн. не підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення заборгованості по процентам та штрафам, суд зазначає наступне.
Як зазначалося вище, заборгованість по процентам за користування кредитом за період 01 вересня 2018 року по 30 червня 2019 року включно за Кредитним договором № 107-015-850-2-17-Г від 22.09.2017 року складає 22,55 грн., що підтверджується випискою по рахунку Відповідача № НОМЕР_5 за період з 22 вересня 2017 року по 30 червня 2019 року та розрахунком заборгованості за Кредитним договором станом на 01 липня 2019 року.

Згідно розрахунку станом на 01 липня 2019 року, позивачем згідно пункту 6.3 Кредитного договору № 107-015-850-2-17-Г від 22.09.2017 року нараховано штраф у розмірі 45% від суми кредиту, а саме - 12 612,11 грн. у зв`язку з порушенням останнім строків сплати ануїтетних платежів понад 90 (дев`яносто) календарних днів.

Крім того, заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 29 вересня 2017 року по 28 лютого 2018 року включно за Кредитним договором № 112-015-170-К від 27.09.2017 року складає 2 276,46 грн., що підтверджується випискою по особовому рахунку № НОМЕР_9 та № НОМЕР_10 за період з 27 вересня 2017 року по 02 березня 2019 року, а також розрахунком заборгованості станом на 01 липня 2019 року за Договором № 112-015-170-К про відкриття рахунку, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії від 27 вересня 2017 року.

Згідно розрахунку станом на 01 липня 2019 року позивачем згідно п. 5.2. Договору № 112-015-170-К від 27.09.2017 року нараховано штраф у розмірі 40% від суми використаного ліміту, а саме 4 000,00 грн., у зв`язку з порушенням строків сплати обов`язкового мінімального платежу (в т.ч. сплати не в повному обсязі) більше ніж на 90 календарних днів поспіль.

В той же час, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є військовослужбовцем та з 23 березня 2018 року за контрактом проходив військову службу у Збройних Силах України.

В період з 17 квітня по 06 червня 2018 року, з 01 серпня 2018 року по 10 вересня 2018 року та з 25 вересня 2018 року по 11 жовтня 2018 року ОСОБА_2 безпосередньо брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони на території Донецької та Луганської областях на підставі наказів командира військової частини НОМЕР_3 № 82 від 16 квітня 2018 року, № 116 від 06 червня 2018 року, № 157 від 01 серпня 2018 року, № 184 від 10 вересня 2018 року, № 195 від 25 вересня 2018 року та № 208 від 11 жовтня 2018 року, що підтверджується довідкою в/ч НОМЕР_3 від 21 квітня 2020 року за вих. № 180.

Станом на сьогодні, відповідач (старший солдат) перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_3 та має безтермінове посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_12 .

Згідно ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб, які належать до учасників бойових дій, належать особи, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції.

Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Згідно Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

За змістом статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.

У частині четвертій статті 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду.

Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.

Водночас статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу.

Системний аналіз наведених правових норм, а також загальновідомих обставин іноземної агресії щодо України дає суду підстави стверджувати, що у проміжки між періодами проведення мобілізації стан особливого періоду не припинявся.

Разом з цим пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.

Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року в справі № 522/12270/15-ц, постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року в справі № 521/7927/16-ц.

В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває до теперішнього часу.

Крім того, Національний банк України у своєму листі від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Тобто на вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.

Оскільки відповідачем надано суду документи, що підтверджують його статус військовослужбовця (учасника бойових дій), на нього поширюються пільги, передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».

У зв`язку з наведеним, позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування споживчим кредитом за період з 01.09.2018 року по 30.06.2019 року за Кредитним договором № 107-015-850-2-17-Г від 22.09.2017 року в розмірі 22,55 грн., не підлягають задоволенню, оскільки з 23 березня 2018 року по 11 жовтня 2018 року ОСОБА_2 проходив військову службу по призову на особливий період, та на сьогоднішній день перебуває на військовій службі, а тому і відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" звільнений від нарахування йому відсотків та будь-яких штрафних санкцій.

В той же час, суд зауважує, що приписи п. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в частині штрафів на відповідача ОСОБА_2 не поширюються, оскільки останній почав порушувати строки та умови сплати платежів за Кредитними договорами з 01.12.2017 року, в той час як кредити останнім були отримані у вересні 2017 року, тоді як штрафи позивачем були нараховані згідно з умовами договору, у зв`язку з порушенням позичальником строків сплати платежів понад 90 (дев`яносто) календарних днів, тобто ще до початку вступу його на військову службу - 23 березня 2018 року.

При цьому, твердження представника відповідача про те, що відповідач ОСОБА_2 заперечує суми залишку по кредитам, які, на його переконання, є набагато меншими та за його підрахунками майже повністю ним сплачені судом не приймаються до уваги, оскільки ані ним, ані його представником розрахунки заборгованості, здійснені позивачем не спростовані, зокрема станом на дату ухвалення рішення докази на погашення заборгованості по кредитам в повному обсязі або частково останніми не подані.

Інші доводи сторін судом не приймаються до уваги, оскільки не спростовують наведених вище висновків суду.

При цьому, згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Також слід зазначити, що згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Акціонерного товариства "Мегабанк", з відповідача на користь позивача належить стягнути: заборгованість за кредитним договором № 107-015-850-2-17-Г від 22 вересня 2017 року в розмірі 39 393,50 грн., яка складається з: залишку кредиту в сумі 26 781,39 грн., штрафу згідно п. 6.3 Договору в сумі 12 612,11 грн.; заборгованість за кредитним договором № 112-015-170-К про відкриття рахунку, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії від 27 вересня 2017 року в розмірі 16 276,46 грн., яка складається з: залишку кредиту в сумі 10 000,00 грн., залишку нарахованих та не сплачених відсотків за період з 29.09.2017 року по 28.02.2018 року в сумі 2 276,46 грн., штрафу згідно п. 4.6 Договору в сумі 4 000,00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Акціонерне товариство "Мегабанк" при зверненні до суду сплатило судовий збір у розмірі 1 921,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 303-2 від 23 серпня 2019 року.

В той же час, згідно до приписів ч.6 ст. 141 ЦПК України, оскільки відповідач, як військовослужбовець та учасник бойових дій на підставі п. п. 12, 13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, відповідну суму слід компенсувати позивачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов Акціонерного товариства "Мегабанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором(з ануїтетними платежами) та за договором про відкриття рахунку, видачу та обслуговування платіжних карток міжнародної платіжної системи з відкриттям кредитної лінії, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства "Мегабанк" заборгованість за кредитним договором № 107-015-850-2-17-Г від 22 вересня 2017 року в сумі 39 393,50 грн. (тридцять дев`ять тисяч триста дев`яносто три грн. 50 коп.), яка складається з: залишку кредиту в сумі 26 781,39 грн. та штрафу згідно п. 6.3 Договору в сумі 12 612,11 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства "Мегабанк" заборгованість за кредитним договором № 112-015-170-К про відкриття рахунку, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії від 27 вересня 2017 року в сумі 16 276,46 грн. (шістнадцять тисяч двісті сімдесят шість грн. 46 коп.), яка складається з: залишку кредиту в сумі 10 000,00 грн., залишку нарахованих та не сплачених відсотків за період з 29.09.2017 року по 28.02.2018 року в сумі 2 276,46 грн. та штрафу згідно п. 4.6 Договору в сумі 4 000,00 грн.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби у Дніпропетровській області повернути Акціонерному товариству "Мегабанк" витрати по сплаті судового збору в сумі 1 921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна грн. 00 коп.), сплачених за меморіальним ордером № 303-2 від 23.08.2019 р..

В задоволенні іншої частини позовних вимог Акціонерного товариства "Мегабанк", - відмовити.

Учасники справи:

- позивач: Акціонерне товариство "Мегабанк", місцезнаходження юридичної особи: 61002, м. Харків, вул. Алчевських, буд. 30, , номер рахунку для зарахування коштів № НОМЕР_13 у АТ «Мегабанк», МФО 351629;

- відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_14 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 06 грудня 2021 року.

Суддя Д. І. Городецький