У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Б. І. ,

при секретарі Тодосієнко О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 6 скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на бездіяльність державного виконавця,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною скаргою посилаючись на те, що 04.02.2016 року державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Гаєвою М.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №50026506 на підставі виконавчого листа №2/357/643/15, виданого 02.04.2015 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості в сумі 295 741,96 грн. та цього ж дня винесено постанову про арешт його майна та оголошення заборони його відчуження. Скаржник зазначає, що вказана заборгованість перед банком погашена в повному обсязі внаслідок укладення Договору про припинення зобов`язань за кредитним договором від 31.10.2017 року з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». У зв`язку з наведеним, скаржник протягом 2018-2019 років звертався до міського відділу із заявами щодо вчинення дій про закриття виконавчого провадження та зняття арешту з майна, однак на даний час жодних дій відділом вжито не було. А тому просить визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Київ) Лінецької О.В. щодо не прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження № 50026506 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»; зобов`язати державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Київ) Лінецьку О.В., а у випадку нездійснення нею повноважень - уповноважену особу (державного виконавця) Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Київ) винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 50026506 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», яке 04.02.2016 відкрито державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Гаєвою М.І., на підставі виконавчого листа № 2/357/643/15, виданого 02.04.2015 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості в сумі 295 741,96 гривень; визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лінецької О.В. щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 , який був накладений 04.02.2016 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 50026506 від 04.02.2016, яку виніс державний виконавець міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Гаєва М.І. у виконавчому провадженні № 50026506; зобов`язати державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Київ) Лінецьку О.В., а у випадку нездійснення нею повноважень уповноважену особу (державного виконавця) Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт, накладений 04.02.2016 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 50026506 від 04.02.2016 року, які виніс державний виконавець міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління Гаєва М.І. у виконавчому провадженні №50026506 на майно боржника ОСОБА_1 .

В судове засідання скаржник та його представник не з`явились, представник скаржника направила до суду клопотання про розгляд скарги за їхньої відсутності, а також письмові пояснення по справі.

Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до суду свого представника не направив, про розгляд скарги повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду ( ч. 2 ст. 450 ЦПК України).

Суд, оглянувши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення скарги з наступних підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління Гаєвою М.І. від 04.02.2016 року відкрито виконавче провадження №50026506 з виконання виконавчого листа №2/357/643/15, виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 02.04.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість в сумі 295 741,96 грн.

Того ж дня, постановою державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління Гаєвою М.І. від 04.02.2016 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику.

Постановою державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лінецької Олесі Василівни від 22.01.2020 року прийнято виконавче провадження №50026506.

Судом встановлено також, що 31.10.2017 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір про припинення зобов`язань за кредитним договором №223381162 від 20 грудня 2007 року, за умовами якого сторони домовились, що з 31 жовтня 2017 року боргові зобов`язання за кредитним договором припиняються внаслідок звільнення Кредитором Позичальника від сплати Боргових зобов`язань(прощення боргу), а Кредитний договір вважається розірваним. Сторони домовились вважати, що рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 2015 року у справі №357/17529/14-ц про стягнення з позичальника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором вважається позичальником виконаним у зв`язку з чим Кредитор зобов`язується протягом 15-денного строку надати заяву до Відділу державної виконавчої служби про припинення виконавчого провадження. Наведене підтверджується копією договору про припинення зобов`язань за кредитним договором №223381162 від 20 грудня 2007 року.

З матеріалів справи вбачається, що 04 квітня 2018 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» направило на адресу Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області заяву про закінчення виконавчого провадження згідно п.9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

У своїй скарзі ОСОБА_1 вказує на бездіяльність державного виконавця щодо вчинення дій про закриття виконавчого провадження та зняття арешту з майна, оскільки всупереч зазначеному державними виконавцями Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ) жодних дій з приводу закриття виконавчого провадження та зняття арешту з майна вчинено не було, що підтверджується інформацією про виконавче провадження від 31.12.2020 року.

При розгляді скарги суд враховує наступне.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 18 ЦПК України визначено, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.2 та п.3 ч.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. - і за її межами. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Статтею 19 зазначеного Закону передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Відповідно до ст..13 Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження» наведено виключний перелік підстав, за яких виконавче провадження підлягає закінченню:

1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення;

2) затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення;

3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обовязків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника;

4) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена;

7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів;

8) визнання боржника банкрутом;

9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;

11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьоюстатті 63 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;

13) непредявлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначеністаттею 41цього Закону;

14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у звязку з цим перераховані до Державного бюджету України;

15) якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимогЗакону України"Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки;

16) погашення, списання згідно ізЗаконом України"Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

Статтею 40 Закону передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Згідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Аналогічні положення містяться і в ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як визначено в ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно положень ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи зі змісту статті 447 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Відповідно до ч.4 ст.59 Закону підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що фактично ОСОБА_1 було виконано рішення Білоцерківського міськрайонного суду, на підставі якого 02.04.2015 року було видано виконавчий лист № 2/357/643/15 про стягнення з нього на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості у розмірі 295 741,96 грн. Про що свідчить договір про припинення зобов`язань за кредитним договором №223381162 від 20 грудня 2007 року, відповідно до якого заборгованість за виконавчим листом № № 2/357/643/15 відсутня. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до відділу ВДВС із відповідною заявою про закінчення виконавчого провадження та зняття арешту, однак на даний час виконавче провадження не закінчено, арешти не зняті.

Таким чином, вимоги ОСОБА_1 щодо бездіяльності державного виконавця обґрунтовані, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. 451 ЦПК України, суд-

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Київ) Лінецької О.В. щодо не прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження № 50026506 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Зобов`язати державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Київ) Лінецьку О.В., а у випадку нездійснення нею повноважень - уповноважену особу (державного виконавця) Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Київ) винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 50026506 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», яке 04.02.2016 відкрито державним виконавцем міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Гаєвою М.І., на підставі виконавчого листа № 2/357/643/15, виданого 02.04.2015 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості в сумі 295 741,96 гривень.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лінецької О.В. щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 , який був накладений 04.02.2016 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 50026506 від 04.02.2016, яку виніс державний виконавець міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Гаєва М.І. у виконавчому провадженні № 50026506

Зобов`язати державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Київ) Лінецьку О.В., а у випадку нездійснення нею повноважень уповноважену особу (державного виконавця) Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт, накладений 04.02.2016 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 50026506 від 04.02.2016 року, які виніс державний виконавець міського відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління Гаєва М.І. у виконавчому провадженні №50026506 на майно боржника ОСОБА_1 .

Ухвала може бути оскаржена.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СуддяБ. І. Кошель