Справа № 740/4257/21
Провадження № 2/740/1204/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2021 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участю секретаря судового засідання Лазоренко Л. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживача шляхом повернення коштів,

установив:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошові кошти в сумі 22 784,00 грн через неналежне виконання зобов`язання та здійснити розподіл судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 квітня та 03 травня 2019 року позивачка звернулася до відповідача, який на той час здійснював підприємницьку діяльність в магазині вікон « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , з метою придбання металопластикових вікон. Між ними було укладено два правочини в усній формі. На виконання вказаних договорів 24 квітня 2019 року позивачка оплатила товар на суму 7000,00 грн через АТ КБ «Приватбанк», а згодом ще 17 800,00 грн. Відповідач зобов`язався надати металопластикові вікна у двотижневий строк, але і на час подання позову свої зобов`язання не виконав.

Позивачка неодноразово зверталася до відповідача з метою отримання товару, який запевняв, що товар буде наданий, але цього не відбулося. Задля вирішення указаного спору позивачка зверталася до Ніжинського РВП ГУ НП в Чернігівській області, але їй рекомендовано звернутися до суду, оскільки між нею та відповідачем виникли цивільно-правові відносини.

Також позивачці стало відомо, що з 21.10.2019 року ОСОБА_2 припинив свою підприємницьку діяльність.

Позивачка зазначила, що після численних відвідувань магазину відповідача на її картку було повернуто частину коштів, а саме: 03.05.2019 20 і 200 грн, 05.05.2019 1796,00 грн, що в сумі складає 2016,00 грн.

Оскільки відповідач отримав від позивачки грошові кошти за товар, який не поставив, то повинен повернути ці грошові кошти позивачці. Так як відповідач повернув позивачці частину грошових коштів у сумі 2016,00 грн, то залишилася неповернутою сума в розмірі 22 784,00 грн.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 серпня 2021 року відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; розгляд справи призначено на 15-00 год. 21 вересня 2021 року, який у подальшому неодноразово відкладався, востаннє на 23 грудня 2021 року, 14-00 год.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Позивачка подала до суду заяву, в якій просила провести засідання без її участі, позов підтримала, просила задовольнити.

Відповідач подав до суду заяву, в якій заперечив проти задоволення позову, пославшись на те, що жодного договору між ним та позивачкою не укладалося, що продажем вікон займався не він, а його двоюрідний брат ОСОБА_3 , який у 2018 році попросив його відкрити ФОП, на що він погодився, а згодом почалися проблеми щодо кредитів та договірних зобов`язань. Фірмою управляв ОСОБА_3 , який укладав договори, а не він.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно із ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, керуючись своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що 24.04.2019 року ОСОБА_1 сплатила на рахунок магазину вікон «Теплий дім» за сервісом «оплата частинами» 17 800,00 грн, а 03 травня 2019 року 7800,00 грн (а. с. 8, 9); оплату здійснено на ФОП ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 (а. с. 40).

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 з 01.08.2018 року був фізичною особою підприємцем; основний вид діяльності роздрібна торгівлею залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах; з 21.10.2019 року за власним рішенням припинена підприємницька діяльність (а. с. 13, 14).

Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до приписів ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Приписами ст. 639 ЦК України договір може бути укладеним у будь-якій формі, якщо вимоги до форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, зокрема, вибір контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Статтею 629 ЦК України установлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться та у встановлені строки.

У ст. 610 ЦК України зазначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, або іншими документами.

Згідно із п. 1, 4 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на захист своїх прав державою та звернення до суду за захистом порушених прав.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами ст. 89 ЦПК України с уд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зі справи вбачається, що між сторонами у справі був укладений усний договір про купівлю-продаж металопластикових вікон, за придбання яких позивачка сплатила грошові кошти і на рахунок, який належав відповідачу як ФОП на той час.

Відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження своїх доводів щодо відсутності договірних відносин між ним та позивачкою, у тому числі й неотримання від позивачки вказаних грошових коштів за придбання металопластикових вікон.

Оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги доведені й обґрунтовані та наявні підстави для задоволення позову в указаному позивачем розмірі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено в повному обсязі, а позивачка як споживач була звільнена від сплати судового збору за подання цього позову до суду, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 908,00 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу слід зазначити таке.

У справі міститься договір про надання правової допомоги адвокатом Подлуцьким М. О., квитанція до прибуткового касового ордера та розрахунок суми судових витрат, згідно з яким позивачка сплатила витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн (а. с. 16 18).

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Тлумачення наведеної норми права дає підстави для висновку, що можливість подання сторонами доказів на підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу у відповідній інстанції, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи у конкретній інстанції.

Тобто докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції подаються до закінчення судових дебатів у справі в суд першої інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом першої інстанції за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно із ч. 2 вказаної вище статті порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24 січня 2019 року в справі № 910/15944/17, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з принципу співмірності наданих адвокатом послуг із наступними критеріями:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, відповідність суми витрат на професійну правничу допомогу досліджуються судом у кожному конкретному випадку та вирішуються на підставі наданих учасниками справи доказами (постанова Верховного Суду у справі № 911/1563/18 від 05.08.2019) .

Зменшуючи в тому числі суми на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому Верховним Судом висловлена правова позиція, що суд з власної ініціативи, за наведеними критеріями, може зменшити розмір судових витрат (постанова Верховного Суду у справі № 922/445/19 від 03.10.2019).

Витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн, які позивачка просить стягнути з відповідача на скою користь, не відповідають критеріям реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та можуть потягнути надмірний тягар для відповідача.

Ураховуючи конкретні обставини цієї справи, суд вважає, що витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 5000,00 грн є співмірними зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг, а також значенням справи для сторін.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76 81, 89, 259, 263 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживача шляхом повернення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) 22 784 (двадцять дві тисячі сімсот вісімдесят чотири) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати з оплати правничої допомоги в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь держави судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складене і підписане 28 грудня 2021 року.

Суддя І. М. Шевченко