Справа № 638/9536/20
Провадження № 2/638/1548/21
УХВАЛА

Іменем України

22 грудня 2021 року м. Харків

Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Подус Г.С.,

за участю секретаря судових засідань Коваленко О.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення за договором позики

ухвалив:

ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати договір позики від 15.04.2014 року, укладений між сторонами у справі, недійсним та стягнути з відповідача на його користь судовий збір.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 12.10.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі

26.01.2021 року відповідачем подано зустрічну позовну заяву, якою просить стягнути з позивача заборгованість за договором позики від 15.04.2014 року, що складається з основної суми боргу у розмірі 5 000 000 грн. та трьох процентів річних у розмірі 246 575,34 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 22.04.2021 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення за договором позики об`єднано в одне провадження із первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 17.09.2021 року відмовлено у затвердженні мирової угоди у вищевказаній цивільній справі.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 10.12.2021 року клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення за договором позики та клопотання ОСОБА_2 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення за договором позики задоволено.

Витребувано у ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) оригінал розписки від 15.04.2014 року, складеної та підписаної ОСОБА_1 .

Витребувано у ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) оригінали письмових претензій від 05.09.2019, від 10.12.2019 року та від 29.05.2020 року.

Вказану інформацію визначено надати суду до наступного судового засідання у справі - до 22.12.2021 року о 14 годині 10 хвилин.

У судове засідання сторони не з`явились.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права.

Загальною декларацією прав людини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.48, передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (ст.8).

Частиною 1 ст.8 Конституції передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією й законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою (ст.2 закону «Про судоустрій і статус суддів»).

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи §1 ст.6 конвенції, кожна держава-учасниця конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, мета яких не пустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим не має бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (п.59 рішення ЄСПЛ від 16.12.92 у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France»).

Враховуючи, що ухвала суду про витребування доказів від 10.12.2021 року не виконана, сторони у встановлений законом строк не надали докази, та не повідомили суд про неможливість виконання зазначеної ухвали, керуючись п. 9 ч.1 ст. 257 ЦПК України, суд вбачає підстави для залишення позову без розгляду.

Так, положення ч.10 ст.84 ЦПК містять альтернативні варіанти дій суду першої інстанції в разі ухилення від виконання учасником справи вимог щодо надання доказів. Залишення позову без розгляду є одним з них і може застосовуватися тільки в разі неможливості здійснення судом розгляду справи за відсутності таких доказів.

Вказане відповідає висновкам Верховного Суду у складі колегії суддів третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 05.02.2020 року у справі № 761/17393/19

Системне тлумачення п.9 ч.1 ст.257 ЦПК свідчить, що його слід застосовувати у взаємозв`язку з положеннями чч.7 10 ст.84 ЦПК, а залишення позову без розгляду можливе лише у випадку неподання позивачем витребуваних доказів без поважних причин, тобто коли позивач володіє певними доказами, які необхідні для повного і всебічного з`ясування обставин справи, але свідомо ухиляється від надання їх суду. В іншому випадку суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, зобов`язаний розглянути справу по суті на підставі тих доказів, які надані учасниками справи.

Враховуючи, що предметом спору виступає саме визнання договору позики недійсним, а ненадання оригіналу розписки від 15.04.2014 року та оригіналів письмових претензій унеможливлює встановлення судом усіх фактичних обставин справи, та з урахуванням факту неподання вищевказаних доказів без поважних причин, суд знаходить підстави для залишення первісного та зустрічного позову без розгляду.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне повернути позивачу за первісним та зустрічним позовом сплачену суму судового збору у розмірі 851 грн 30 коп. та 11350 грн відповідно.

Керуючись п.9 ч.1 ст. 257 ЦПК України, ст.7 Закону України «Про судовий збір», суд -

постановив:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення за договором позики залишити без розгляду.

Зобов`язати Управління державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Харкова (, що розташоване за адресою: 61166, м. Харків, вул. Бакуліна, буд. 18 Харківська область) повернути ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_2 ) кошти в сумі 851 грн 30 коп згідно з квитанцією № від 05.08.2020 року, сплачені в якості судового збору.

Зобов`язати Управління державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Харкова (, що розташоване за адресою: 61166, м. Харків, вул. Бакуліна, буд. 18 Харківська область) повернути ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 (адреса: АДРЕСА_1 ) кошти у сумі 11350 грн за квитанцією №ХХХР-SEPO-E7A8-ACX1 від 12.03.2021 року, сплачені в якості судового збору.

Ухвала в частині залишення позову без розгляду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду до або через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: