№ 336/8474/21
н/п № 2/336/5284/21
15 грудня 2021 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суду м. Запоріжжя в складі головуючого судді Боєва Є.С., за участі:
секретаря судового засідання Мойсєєвої Г.В.
представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, виселення,
Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м Запоріжжя із вказаним позовом.
Мотивує свої вимоги тим, що 06.01.2001 року, позивачка уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 07. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відсутність взаєморозуміння призвели до того, що 21.05.2009 року шлюбні відносини між сторонами було припинено. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, від 21.05.2009 року шлюб між сторонами було розірвано.
Позивачці на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.08.2006 року, копією технічного паспорту та витягом. У вищезазначеній квартирі зареєстровані позивач та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після розірвання шлюбу відповідач залишився проживати без реєстрації місця проживання за адресою, належній їй квартири, самостійно виїхати він не хотів. Позивач зазначає, що на теперішній час проживання разом із колишнім чоловіком, який навіть не зареєстрований у належній їй квартирі є неможливим. Відповідач вживає алкоголь та психотропні речовини, влаштовує скандали, бійки.
26.09.2021 року, відповідач наніс легкі тілесні ушкодження, у зв`язку із чим позивачкою було подано заяву до ВП № № ЗРУП ГУНП в Запорізькій області.
Відповідачем створено неможливі умови спільного проживання в належній позивачці квартирі.
ОСОБА_3 ,відмовляється виїхати із квартири, мотивуючи, це тим, що він не має іншого житла, хоча і зареєстрований за адресою проживання родичів.
На підставі вищенаведеного, позивач просить, припинити ОСОБА_3 право користування квартиру, шляхом виселення ОСОБА_3 , з житлового приміщення, за адресою: АДРЕСА_2 .
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 листопада 2021 року було відкрито провадження у справі та призначена справа до розгляду у підготовчому судовому засіданні.
08.11.2021 року, підготовче судове засідання було відкладено на 22.11.2021 року, у зв`язку із неявкою всіх сторін по справі.
22.11.2021 протокольною ухвалою закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду на 15.12.2021.
У судовому засіданні 15.12.2021 року представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити позов у повному обсязі.
Допитаний у якості свідка ОСОБА_5 пояснив, що позивачка є його матір`ю, а відповідач - батьком. Батьки розірвали шлюб, коли він був маленьким. Не зважаючи на це, а також наявність у відповідача іншого житла, він може приходить до квартири в будь-який час (зазвичай вночі), вчиняє конфлікти. Свідку не відомо, щоб позивач і відповідач вели спільне господарство.
Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи.
Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223та ч.1 ст.280 ЦПК України.
Вислухавши пояснення представника позивача, пояснення свідка, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.
Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя № 2-3002/06 за ОСОБА_2 було визнано право власності на квартиру АДРЕСА_3 . Відомості про ОСОБА_2 як власника зазначеної квартири містить і технічний паспорт на об`єкт нерухомості.
Шлюб між позивачам і відповідачем був розірваний рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, від 21.05.2009.
Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України).
Статтею 41 Конституції України та ст. 319 ч. 1 ЦК України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України).
Частиною 1 ст. 383 ЦК України закріплено положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб, будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України.
Згідно з ч. 2 ст. 406 ЦК України, сервітут, тобто право користування, може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Суд зауважує, що захист права власності це сукупність передбачених законом цивільно-правових засобів, які, по-перше, гарантують нормальне господарське використання майна (тобто вони забезпечують захист відносин власності в їх непорушеному стані), а по-друге - застосовуються для поновлення порушених правовідносин власності, для усунення перешкод, що заважають їх нормальному функціонуванню, для відшкодування збитків, які заподіяні власнику.
Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказаний спосіб захисту може бути реалізований шляхом подання негаторного позову.
Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.
Відповідно до цієї статті, власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає його користуванню та/або розпорядженню своїм майном. Підставою звернення за захистом в судовому порядку є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або/та користування належним йому майном, за умови відсутності між сторонами спірних договірних правовідносин відносин. Характерною ознакою такого порушення права власності є протиправне вчинення третьою особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або/та користування належним йому майном.
Відповідно до положень статті 391 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником майна, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Таким чином для задоволення позовів про усунення перешкод у користуванні майном необхідна одночасна наявність двох підстав: позивач повинен бути власником майна, щодо якого чиняться перешкоди, та має бути факт того, що внаслідок дій відповідача порушується право власника на користування своїм майном.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_3 , будучи колишнім членом сім`ї власника квартири, та продовжуючи користуватися належній позивачці квартирою, систематично порушує правила співжиття, що підтверджується матеріалами справи, показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_3 , повідомленням про підозру від 20.10.2021 року.
За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
На підставі наведеного, ст.ст. 263-265, 268, 280, 354 ЦПК України, суд
Припинити ОСОБА_3 , право користування квартирою адресою: АДРЕСА_2 .
Виселити ОСОБА_3 з житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2
Відповідно до ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України зазначаються наступні відомості:
Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Є.С.Боєв