Справа № 133/3290/21
Провадження № 22-ц/801/2549/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кучерук І. М.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 рокуСправа № 133/3290/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Шемети Т.М., секретар Ліннік Я.С., розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 01 листопада 2021 року, постановлену суддею Кучерук І.М., повний текст ухвали складено 04 листопада 2021 року, в справі за скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на повідомлення головного державного виконавця Козятинського МР ВДВС Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Щерби В.Л. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання,

встановив:

23 жовтня 2021 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просив скасувати повідомлення головного державного виконавця Козятинського відділу ДВС у Хмільницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Хмельницький) Щерби В.Л. про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 06 жовтня 2021 року.

В скарзі зазначає, що вказане повідомлення винесено у зв`язку з тим, що у виконавчому документі не вказано ознаки та відомості щодо умов, розміру та строків виконання зобов`язань. Ухвала суду, як виконавчий документ, містила резолютивну частину зобов`язати боржника сплатити на його користь 63 400 гривень на протязі двох місяців з дня укладення угоди шляхом передачі грошей особисто в руки під розпис на примірнику угоди боржника або в розмірі 100 000 гривень на протязі чотирьох місяців з того ж дня таким же чином.

Дана бездіяльність є протиправною, оскільки такий виконавчий документ містить вказану інформацію та іншу передбачену законом, що підтверджується його змістом, та його зміст відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки скаргу подано повторно після усунення виявлених судом недоліків згідно ухвали суду від 13.10.2021, беручи до уваги, що вперше скаргу було подано вчасно, просить поновити строк для звернення до суду із скаргою.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 01 листопада 2021 року у задоволенні скарги ФОП ОСОБА_1 на повідомлення головного державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ФОП ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити вимоги скарги.

Скарга мотивована тим, що відповідно до ч. 3 ст. 208 ЦПК України, на яку послався суд першої інстанції, ухвала суду про затвердження мирової угоди у разі невиконання цієї угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень, що і було зроблено. Крім того, суд погодився з тим, що мирова угода містить умови, строки та розмір виконання зобов`язань сторонами, що вказує на незаконність оскаржуваного рішення державного виконавця.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

У судове засідання учасники справи не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, відповідно до якої неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, беручи до уваги строки розгляду справи, колегія суддів прийшла до висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність належно повідомлених учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24.12.2020 затверджено мирову угоду, укладену 23.12.2020 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на таких умовах: ОСОБА_2 зобов`язується сплатити на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 гроші кошти в сумі 63 400 (шістдесят три тисячі чотириста) гривень на протязі 2-х місяців з дня укладення даної мирової угоди шляхом передачі грошей фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 особисто в руки під розпис на примірнику угоди ОСОБА_2 або в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень на протязі 4-х місяців з дня укладення даної мирової угоди шляхом передачі грошей фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 особисто в руки під розпис на примірнику угоди ОСОБА_3 . Судові витрати у справі покладено на позивача. Провадження у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу закрито (а.с.4).

06.10.2021 головним державним виконавцем Козятинського відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Щербою В.Л. винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання №40196 (ухвали Козятинського міськрайонного суду Вінницької області №133/2755/20 від 24.12.2020) на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». У повідомленні зазначено, що ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом і як виконавчий документ повинна містити у своїй резолютивній частині не лише вказівку про затвердження мирової угоди, а й інші передбачені законодавством ознаки та відомості, зокрема, щодо умов, розміру і строків виконання зобов`язань сторін, тощо. За недодержання відповідних умов ухвала про затвердження мирової угоди не може вважатися виконавчим документом, що підлягає виконанню державною виконавчою службою (а.с.2).

У п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні скарги, зробив висновок, що судове рішення (ухвала суду про затвердження мирової угоди) не містить заходів щодо примусового його виконання з огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства, який закріплено у с. 13 ЦПК України, оскільки судом затверджено мирову угоду саме на тих умовах, які визначені сторонами.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, адже він є неправильним та незаконним.

Встановлено, що державним виконавцем 06.10.2021 винесено вищезгадане повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Поряд з наведеним вище висновком суду першої інстанції є його інший висновок: «зміст ухвали Козятинського міськрайонного суду від 24.12.2020 у справі №133/3290/21, якою затверджено мирову угоду від 23.12.2020, вказує на те, що сторони у справі дійшли згоди про зобов`язання відповідача вчинити на користь позивача певні дії, а саме сплатити ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 грошові кошти у визначеній сумі та у встановлений строк. Отже, вказана угода містить умови, розмір та строки виконання зобов`язань сторонами».

Тобто, існує два взаємовиключних висновки, адже суд встановив наявність зобов`язання однієї особи перед іншою, яке виражене у грошовій формі, та строк виконання такого зобов`язання. При цьому, суд вказує, що рішення не містить заходів щодо примусового його виконання.

Ухвала Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24.12.2020 про затвердження мирової угоди є беззаперечно виконавчим документом (ч. 2 ст. 208 ЦПК України), передбачає заходи примусового виконання, зокрема, заходи, передбачені ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Але ці заходи є заходами примусу.

Дана мирова угода не містить заходи примусу, адже відповідно до положень ч. 1, 4 ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди.

У постанові Верховного Суду від 25.02.2019 у справі №910/22730/17 викладена правова позиція, згідно з якою ухвала суду про затвердження мирової угоди, якою передбачено обов`язок боржника сплатити суму коштів, містить елементи примусу відповідно до вимог ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» і є виконавчим документом.

А «зауваження» суду щодо окремого звернення до суду із позовом про спонукання до виконання мирової угоди суперечить вимогам ч. 3 ст. 208 ЦПК України, відповідно до якої у разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

Дана ухвала суду про затвердження мирової угоди відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (вимоги до виконавчого документа), а тому в силу ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягає до примусового виконання.

У даному випадку ухвала суду, якою затверджена мирова угода, пред`явлена стягувачем до примусового виконання у зв`язку з невиконанням боржником мирової угоди щодо сплати боргу. Примусове виконання ухвали суду від 24.12.2020 про затвердження мирової угоди полягає у стягненні з боржника на користь стягувача вказаних в ухвалі сум.

Отже, державний виконавець безпідставно на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» повернув ухвалу суду про затвердження мирової угоди стягувачу без прийняття до виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обгрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує виконавця або іншу посадову особу органу ДВС усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, відповідно до положень ст. 451 ЦПК України, рішення державного виконавця підлягає визнанню неправомірним, повідомлення скасуванню із зобов`язанням державного виконавця вирішити питання про прийняття до виконання виконавчого документа (ухвали суду про затвердження мирової угоди).

Також колегія суддів вважає за необхідне задовольнити клопотання ФОП ОСОБА_1 про поновлення строку на оскарження повідомлення.

Так, згідно з ч. 1 ст. 448 ЦК України, скарга на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 449 ЦПК України, скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного чи приватного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Встановлено, що стягувач вперше подав до суду скаргу 12.10.2021, тобто у 10-ти денний строк з моменту винесення головним державним виконавцем оскаржуваного повідомлення, однак, 13.10.2021 скарга була залишена без розгляду у зв`язку з тим, що заявником не надано доказів надсилання копій скарги боржнику та державному виконавцю, тобто через невідповідність вимогам ч. 2 ст. 183 ЦПК України.

ФОП ОСОБА_1 вдруге подав скаргу 23.10.2021, що свідчить про те, що з моменту залишення поданої вперше скарги без розгляду пройшов незначний проміжок часу, а тому, оскільки вперше скаргу було подано вчасно, причини пропуску строку, на думку колегії суддів, є поважними.

При вирішенні питання про поновлення строку колегія суддів враховує, що стягувач послідовно вживає дії щодо оскарження неправомірного, на його думку, повідомлення, що свідчить про поважність пропущення процесуального строку, оскільки заявник правомірно очікував, що його скарга буде розглянута судом.

Відповідно до ст. 452 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Таким чином, наявні підстави для стягнення з Козятинського відділу ДВС у Хмільницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) на користь ФОП ОСОБА_1 судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги в розмірі 2 270 грн.

Керуючись ст. 374, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 01 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Поновити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 строк для подання скарги на рішення головного державного виконавця.

Визнати неправомірним та скасувати рішення у формі повідомлення головного державного виконавця Козятинського відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Хмельницький) Щерби Віктора Леонідовича про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 06 жовтня 2021 року.

Зобов`язати головного державного виконавця Козятинського відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Хмельницький) Щербу Віктора Леонідовича повторно розглянути заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо примусового виконання ухвали Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24 грудня 2020 року в цивільній справі №133/2755/20 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Стягнути з Козятинського відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Хмельницький) () на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

Т.М. Шемета