Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/2841/19

Провадження № 2/126/47/2021

"18" лютого 2021 р.

м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Гуцола В. І.

із секретарем судових засідань Франківською Н.В.

за участі представника позивача ОСОБА_1 адвоката Усова А.Ю.,

представника відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвоката

Барської Т.М., відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження в м. Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , котра діє у власних інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання частково недійсним договору дарування житлового будинку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , котра діє у власних інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання частково недійсним договору дарування житлового будинку з тих підстав, що як стверджує, 21 грудня 2016 року вона, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з однієї сторони уклали нотаріально посвідчений договір дарування житлового будинку, згідно умов якого, дарувальники (батьки, дідусь та бабуся) передали безоплатно у власність (подарували), а обдарований (син та онук) з другої сторони ОСОБА_7 прийняв у дарунок житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 . Зі змісту договору вбачається, що будинок належав чотирьом дарувальникам на праві спільної часткової власності в результаті приватизації в рівних долях. Згідно п.п. 8,9 договору вартість будинку що дарується складає 166112 грн. Відтак вартість частки, що належала їй дорівнює 41528 грн. ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 14.05.2018 року. Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно, в тому числі на подарований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Спадкоємцями першої черги за законом є його дружина відповідачка ОСОБА_2 , малолітній син ОСОБА_3 та батько, котрі прийняли спадщину, а відтак є правонаступниками та відповідачами у справі, оскільки спадщина належить спадкоємцям із моменту її відкриття (ч.5 ст.1268 ЦК України). Вона вважає, що договір дарування від 21.12.2016 року належної їй частини будинку має бути визнаний судом недійним з тих причин, що відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За змістом частини першої статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Подарований житловий будинок належав ОСОБА_1 та членам її родини на праві спільної власності у результаті реалізації права на приватизацію колгоспного двору. Позивачка ОСОБА_1 продовжує проживати в спірному житловому будинку на даний час, він є її єдиним житлом, вона людина похилого віку, одинока і безпомічна, не може самостійно забезпечувати та обслуговувати себе й потребує стороннього догляду, станом на момент укладення договору дарування мала тяжку хворобу, тому вказані обставини спонукали позивачку укласти договір дарування на вкрай невигідних для неї умовах і під впливом зазначених тяжких обставин. За відсутності вказаних обставин договір дарування вчинений би не був взагалі. Ці обставини підтверджуються копією паспорта ОСОБА_1 , довідкою головного лікаря КНП Бершадської ОЛІЛ про хворобу ОСОБА_1 , довідкою сільської ради про склад сім`ї. Відповідно до положень статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Оспорюваний договір дарування частини будинку, який є єдиним житлом позивачки, було укладено під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних для неї умовах, її волевиявлення не відповідало внутрішній волі й не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором дарування, а тому цей договір підлягає визнанню судом недійсним на підставі частини першої статті 233 ЦК України.

Просить визнати недійсним нотаріально посвідчений договір від 21.12.2016 року дарування частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами розміщених за адресою: АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_1 на праві приватної власності в результаті реалізації права на приватизацію.

Відповідачка ОСОБА_2 надала суду відзив на позов, згідно з яким вона вважає, що позовні вимоги не грунтується на нормах діючого законодавства України, є необ`єктивними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, на які посилається позивач як на підставу свого пазову. Зокрема, зі змісту оспорюваного правочину випливає, що 21 грудня 2016 року громадяни ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 передали безоплатно у власність (подарували), а ОСОБА_7 прийняв як дарунок житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами під номером АДРЕСА_1 (пункт 1 Договору дарування житлового будинку). Власниками житлового будинку, що передавався в дар ОСОБА_7 , виступали дарувальники ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які набули право власності на нього в порядку реалізації права на приватизацію житла (пункт 10 Договору). Окрім того, п.п. 16. 17, 19, 20, 21 оспорюваного правочину підтверджують, що його сторони мали повне уявлення не лише про його предмет, а й досягли згоди щодо всіх істотних умов договору дарування та отримали від нотаріуса всі роз`яснення щодо нього; зміст договору та відповідних статей, які в ньому зазначені, їм зрозумілий і не з`ясованих питань у них не має, жодних доповнень і змін до викладених умов договору вони не мають; у присутності нотаріуса сторони договору заявили, що вони не позбавлені дієздатності, під опікою і піклуванням не перебувають, не страждають на захворювання, що перешкоджають усвідомити суть цього договору, а також відсутні будь - які обставини, що змушують здійснити цю операцію на вкрай невигідних для себе умовах; договір сторонами прочитаний особисто, зміст цього документу їм зрозумілий і відповідає їх волі. Отже, позивачка мала намір на укладення саме договору дарування, а не іншого правочину, позаяк усвідомлювала його умови і правові наслідки, не страждала захворюванням, яке б перешкодило їй усвідомити суть правочину. Текст договору викладений чітко, однозначно, без можливості його двоякого розуміння. В договорі вказано і не заперечується ОСОБА_1 , що нотаріусом роз`яснені наслідки укладення даного правочину, статті Цивільного кодексу України, в тому числі його статті 233. Приєднана до позову копія свідоцтва про смерть від 14.05.2018 підтверджує, що обдаровуваний ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 25 років помер. Тобто, стремління оспорити вчинений в інтересах свого онука ОСОБА_7 договір дарування житлового будинку виникло у ОСОБА_1 після смерті останнього і метою її звернення до суду є не захист свого порушеного права, а бажання зменшити розмір спадщини, щоб частка малолітнього сина покійного була якомога меншою. Відповідно до ч.1 ст.233 ЦК України правочин. який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним. Для визнання правочину недійсним з зазначених підстав обов`язково мають бути наявними обидві вказані умови. Ураховуючи, що договір дарування передбачає передачу майна в дар безоплатно і обдаровуваний ОСОБА_7 помер, що виключає можливість отримувати від нього вигоду, укладений 21 грудня 2016 року в інтересах покійного договір дарування житлового будинку не може бути визнаний таким, що вчинений на вкрай невигідних для позивача ОСОБА_1 умовах. Вважає, що відомості про перебування позивачки на обліку з приводу старечого слабоумства необхідно критично оцінювати і врахувати, що після встановлення такого діагнозу позивач ОСОБА_1 веде активний спосіб життя, вчинила ряд інших правочинів - надавала довіреність, складала заповіт, виступає позивачем у суді. І при вчиненні усіх цих дій ОСОБА_1 мала вільне волевиявлення, усвідомлювала їх значення та дієздатність її перевірялась. Отже, твердження позивача на об`єктивно існуючі та доведені належними і допустимими доказами обставини не впливають, а фактично зведені до власної необгрунтованої та неправдивої оцінки фактів, які носять суб`єктивний характер та не мають в собі підстав, за наявності яких можливе задоволення заявленої 24.12.2019 позовної вимоги. Тому просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог повністю.

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Усов А.Ю. в судовому засіданні підтримує позовні вимоги, просить визнати недійсним договір дарування однієї четвертої частини спірного житлового будинку з підстав, вказаних у позовній заяві.

Представник ОСОБА_2 адвокат Барська Т.М. позовні вимоги в судовому засіданні не визнала з підстав, вказаних у відзиві на позовну заяву, вважає, що збіг тяжких обставин на час укладення договору дарування у позивачки були відсутні, як і були відсутні вкрай невигідні умови його укладення. Тому просить в позові відмовити.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні позов визнали повністю, просять його задовольнити.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 21 грудня 2016 року громадяни ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 передали безоплатно у власність (подарували), а ОСОБА_7 прийняв як дарунок житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами під номером АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 21 грудня 2016 року, зареєстрований приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального територіального округу Вінницької області Хмель Наталією Олександрівною за № 954.

Власниками житлового будинку, що переданий в дар ОСОБА_7 , виступали дарувальники ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які набули право власності на нього в порядку реалізації права на приватизацію житла, що також підтверджується вищевказаним договором.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є особою похилого о віку, ІНФОРМАЦІЯ_3 , хворіє старечим слабоумством,що підтверджується довідкою Бершадської ОЛІЛ від 26.07.2019 року.

Судом встановлено, що іншого житла, крім ј частини спірного житлового будинку житловою площею 51.4 кв.м, розташованого по АДРЕСА_1 позивачка немає, вона як проживала так і проживає в цьому будинку.

Ці обставини визнаються учасниками справи, у суду не має обґрунтованого сумніви щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, тому, відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України вони не підлягають доказуванню.

Похилий, більш як 80-річний вік позивачки, котра хворіє старечим слабоумством суд вважає тими тяжкими для неї обставинами, під впливом яких 21.12.2016 року вона подарувала належну їй частину житла своєму внукові ОСОБА_7 на вкрай невигідних для неї умовах, оскільки іншого житла в неї немає, вона проживала і продовжує проживати у житловому будинку, частину котрого вона подарувала, що не відповідало її внутрішньому волевиявленню.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно до постанови від 21.12.2016 та правового висновкау Верховного Суду України у справі № 6-2766цс16 він звернув увагу, що відповідно до висновку ВСУ, викладеного у постанові від 19.03.2014, за змістом частини першої статті 233 ЦК України тяжкими обставинами в розумінні цієї норми можуть бути, зокрема, тяжка хвороба особи, загроза втратити житла тощо. Правочин, який вчинено особою від впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризується тим, що особа його вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини; такий правочин може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину; зазначена норма не передбачає обмежень чи заборон її застосування до окремих правовідносин, що виникають, зокрема, з договору дарування. Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За змістом зазначених норм матеріального права при укладенні договору дарування волевиявлення дарувальника має бути спрямоване на добровільне, безоплатне, без будь-яких примусів (життєвих обставин або впливу сторонніх осіб) відчуження належного йому майна на користь обдаровуваного. Разом з тим, правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа вчиняє їх добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі. З огляду на обставини справи, ВСУ дійшов висновку, що оспорюваний договір дарування було укладено під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних для позивача умовах та її волевиявлення не відповідало внутрішній волі й не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором дарування, а тому цей договір підлягає визнанню недійсним на підставі частини першої статті 233 ЦК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVTN AND OTHERS v. UKRAINE. № 4909/04, § 58, ССПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Тому, виходячи з вищенаведеного, суд вважає позов справедливим, законним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з вищенаведених підстав.

На підставі ст.ст. 203 ч.3, 215 ч.ч1,3, 233, 717 ЦК України, керуючись ст. ст. 5, 12 ч.3, 80 ч.1, 81 ч.ч.1,5,6, 258, 259, 263, 264, 265, 268, п.п. 7 п.1 роз. XIII «Перехідні положення» ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , котра проживає в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 до ОСОБА_2 , котра діє у власних інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання частково недійсним договору дарування житлового будинку задовольнити повністю.

Визнати недійсним з моменту вчинення договір дарування ј частини житлового будинку номер АДРЕСА_1 від 21 грудня 2016 року, укладений між дарувальниками ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та обдаровуваним ОСОБА_7 , зареєстрований приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального територіального округу Вінницької області Хмель Наталією Олександрівною за № 954.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відповідно до п. 15.5 перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В. І. Гуцол