ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/653/21 Справа № 201/2289/20 Суддя у 1-й інстанції - Демидова С. О. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Дніпровської міської ради,

на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2020 року у справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , реєстратора Комунального підприємства «Юридична реєстрація нерухомості та бізнесу» Гладкова Юрія Володимировича про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2020 року Дніпровська міська рада звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , реєстратора Комунального підприємства «Юридична реєстрація нерухомості та бізнесу» Гладкова Юрія Володимировича про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно /а.с. 2-8/.

Позов обґрунтовано тим, що 26 вересня 2019 року державним реєстратором Гладковим Ю.В. зареєстровано право власності на гараж 3, який розташований за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 підставою для виникнення право власності зазначено протокол зборів співвласників багатоквартирного будинку, серія та номер відсутні виданий 05 вересня 2019 року. Земельна ділянка на якій розміщено гараж в користування чи у власність ОСОБА_1 не передавалась та відноситься до земель комунальної власності, тому позивач зазначив, що розміщення вказаного об`єкта порушує права та законні інтереси територіальної громади міста Дніпра, як землевласника, а тому пославшись на вимоги ст. ст. 83, 12, 78, 80, 116, 152, 153, 212 ЗК України, ст. ст. 376, 331 ЦК України на Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» просили суд: усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, належною до земель комунальної власності територіальної громади міста Дніпра, шляхом надання Дніпровській міській раді права на знесення самочинно побудованого гаражу № НОМЕР_1 загальною площею 15 м2 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 за рахунок ОСОБА_1 ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 48873658 від 26 вересня 2019 року прийняте реєстратором комунального підприємства «Юридична реєстрацію нерухомості та бізнесу» Гладковим Ю.В. про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на гараж № НОМЕР_1 загальною площею 15 м2 розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2020 року у задоволенні заявлених позовних вимог Дніпровської міської ради відмовлено в повному обсязі /а.с. 70-76/.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Дніпровська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що судом допущено порушення норм процесуального та матеріального права /а.с. 78-88/.

Відповідач по справі не скористався своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу Дніпровської міської ради.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2020 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з того, що позивачем, ні при подачі позовної заяви, ні в судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме ОСОБА_1 будо вчинено самочинне будівництво, не надано суду жодних актів обстеження земельної ділянки, акти перевірки дотримання вимог земельного законодавства, який складено працівником відділу контролю за використання земель управляння земельних відносин, коли саме було виявлено порушення земельного законодавства, графічних матеріалів, висновків землевпорядної чи будівельно - технічної експертизи, які вказували б на конкретну земельну ділянку на якій розташоване майно відповідача та характеристики будівлі, яку позивач вимагає знести, оскільки відсутність таких доказів може призвести до порушення прав третіх осіб, майно яких також може бути знесеним. Окрім того суду не надано доказів чи намагався позивач в досудовому порядку врегулювати даний спір.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 24 вересня 2019 року за ОСОБА_1 , зареєстровано право власності на гараж 3, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , загальна площа якого становить 15 м2. Державний реєстратор: ОСОБА_2 , Комунальне підприємство «Юридична реєстрація нерухомості та бізнесу», підстава внесення запису: протокол зборів співвласників багатоквартирного будинку, б/н, виданий 05 вересня 2019 року, індексний номер 48873658 від 26 вересня 2019 року (а.с. 9-10).

Згідно наданої відповіді управлінням державного архітектурно будівельного контролю Дніпропетровської міської ради від 30 лютого 2020 року відсутня інформація щодо реєстрації документів, що дають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 13).

20 лютого 2020 року на адвокатський запит департаментом державної архітектурно- будівельної інспекції у Дніпропетровській області надано відповідь , стосовно відсутності відомостей щодо видачі/реєстрації Департаментом документів, які надають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта «гараж» за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 14-15).

Дніпровською міською радою рішення про надання земельної ділянки в оренду (суборенду), у власність або у користування для будівництва та обслуговування спірної капітальної будівлі гаража АДРЕСА_3 , не приймалось.

Правом на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають органи державної влади, органи місцевого самоврядування і інспекції державного архітектурно-будівельного контролю.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном.

У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду мають такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Системний аналіз положень статей 376 ЦК України, 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» дає підстави для висновку, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

За змістом статті першої Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» про самовільне зайняття земельної ділянки свідчить вчинення особою будь-якої дії, спрямованої на фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дії, які відповідно закону є правомірними.

За правилом статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Установивши, що відповідач здійснив самочинне будівництво з порушенням будівельних норм і правил, без належного дозволу на будівництво об`єктів нерухомості та із самовільним зайняттям земельної ділянки, яка знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Дніпро, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позову, оскільки у ОСОБА_1 відсутні документи, які підтверджують його право власності або право користування земельною ділянкою, на якій здійснено самочинне будівництво, відповідач своїми діями обмежує її законного власника, Дніпровську міську раду, у праві розпоряджатися земельною ділянкою та використовувати за призначенням.

Отже, наявні підстави для звільнення вказаної земельної ділянки і повернення її Дніпровській міській раді на підставі статті 212 ЗК України, оскільки позивачем надані належні та допустимі докази, які підтверджують факт існування на спірний земельній ділянці самочинно збудованого гаража.

При вирішенні питання про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки дослідженню підлягає, зокрема, наявність у особи права на отримання земельної ділянки у власність чи у користування, вжиття нею заходів до оформлення права на земельну ділянку, тощо.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не вживав необхідних заходів для оформлення свого права землекористування, та беручи до уваги, всі встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність достатніх правових підстав для звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення самочинного будівництва.

Також, колегія суддів звертає увагу на відсутність правових підстав для реєстрації права власності на спірне майно виходячи з наступного.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом вказаної норми, державна реєстрація є актом визнання та підтвердження права власності чи іншого речового права, однак, не є підставою для виникнення такого права.

Щоб здійснити державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, необхідною є сукупність юридичних фактів, з якими закон пов`язує виникнення права власності на майно, в тому числі, але не виключно, документи, що підтверджують правомірність створення нерухомого майна та дотримання передбаченої ст. 331 ЦК України процедури створення нерухомого майна.

Як вже було встановлено судом, спірне майно є об`єктом самочинного будівництва.

Закон передбачає лише один випадок, при якому можливе визнання права власності на самочинне будівництво, виключно у випадку, коли земельна ділянка надається уже під збудоване нерухоме майно і визнання права власності в такому випадку можливо лише на підставі рішення суду.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент здійснення реєстраційної дії), державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Однак, матеріали справи не містять рішення суду про про визнання за відповідачем права власності на об`єкт самочинного будівництва.

Зі змісту інформаційної довідки з державного реєстру прав на нерухоме майно № 191605534 від 05.12.2019 року, підставою для виникнення права власності та, відповідно, підставою для проведення реєстрації прав на спірний гараж, вказано протокол зборів співвласників багатоквартирного будинку, без номеру, від 05.09.2019 року.

Однак, співвласники багатоквартирного не мають повноважень для вирішення питання виникнення, зміни та припинення прав на нерухоме майно, яке первинно їм не належить і яке, як зазначалося вище, має статус самочинного будівництва.

Враховуючи вказані вище норми, протокол зборів співвласників багатоквартирного будинку в силу приписів ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» не може підтверджувати виникнення, зміну та припинення прав та майно.

Згідно приписів ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», належним способом захисту права в даному випадку буде скасування судом рішення про державну реєстрацію прав.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 48873658 від 24.09.2019 року, прийняте реєстратором Комунального підприємства «Юридична реєстрація нерухомості та бізнесу» Гладковим Юрієм Володимировичем, про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на гараж № НОМЕР_1 , загальною площею 15 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, встановивши, що суд першої інстанції, внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права, прийшов до невірних висновків щодо відмови у задоволенні заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення по справі про задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 2 102 грн. з кожного та за апеляційний розгляд справи у розмірі 1 576,50 грн. з кожного, а всього: у розмірі 3 678,50 грн. з кожного, а також стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за апеляційний розгляд справи у розмірі 1 576,50 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2020 року - скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення заявлених позовних вимог.

Усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, належною до земель комунальної власності територіальної громади міста Дніпро, шляхом надання Дніпровській міській раді права на знесення самочинно побудованого гаражу № НОМЕР_1 , загальною площею 15 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 , за рахунок ОСОБА_1 .

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 48873658 від 24.09.2019 року, прийняте реєстратором Комунального підприємства «Юридична реєстрація нерухомості та бізнесу» Гладковим Юрієм Володимировичем, про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на гараж № НОМЕР_1 , загальною площею 15 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 та реєстратора Комунального підприємства «Юридична реєстрація нерухомості та бізнесу» Гладкова Юрія Володимировича на користь Дніпровської міської ради судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 2 102 грн. з кожного та за апеляційний розгляд справи у розмірі 1 576,50 грн. з кожного, а всього: у розмірі 3 678,50 грн. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_1 та реєстратора Комунального підприємства «Юридична реєстрація нерухомості та бізнесу» Гладкова Юрія Володимировича на користь держави судовий збір за апеляційний розгляд справи у розмірі 1 576,50 грн. з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О.Макаров