КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/5693/2021 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
У Х В А Л А

3 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Ігнатченко Н.В., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Таймлайн-Групп» про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 4 листопада 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з указаним заочним рішенням, 19 лютого 2021 року відповідач ОСОБА_1 через представника - адвоката Бородкіна Д.І. звернувся з апеляційною скаргою із пропуском строків, встановлених процесуальним законодавством.

Згідно з пунктом 13 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У пункті 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року визначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Отже, судові рішення, що ухвалені до набрання чинності цією редакцією ЦПК України, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, однак до розгляду таких скарг застосовуються правила, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Станом на момент ухвалення рішення суду першої інстанції процедура апеляційного оскарження рішення була врегульована, зокрема, положеннями статей 292, 294, 297 ЦПК України від 18 березня 2004 (далі - ЦПК України 2004 року).

Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Частиною четвертою статті 287 ЦПК України у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги, передбачено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

У відповідності до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

В апеляційній скарзі порушено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження у зв`язку з тим, що відповідач не був присутній в судовому засіданні 4 листопада 2020 року та не отримував копію ухвали про залишення його заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Про наявність такої ухвали та про можливість апеляційного оскарження заочного рішення він дізнався лише після отримання копії даної ухвали разом зі звітом про надання адвокатської допомоги від представника ОСОБА_3 2 лютого 2021 року. Також зазначено, що скаржник не отримував заочне рішення суду від 23 жовтня 2015 року та повідомлення про судові засідання, а про наявність цього судового спору дізнався тільки у серпні 2020 року після ознайомлення з матеріалами справи.

Проте наведені підстави неможливо вважати поважними, оскільки вони не узгоджуються з процесуальними нормами закону та не відповідають матеріалам справи.

Встановлено, що 23 жовтня 2015 року Шевченківським районним судом м. Києва за відсутності всіх учасників справи було ухвалено заочне рішення про часткове задоволення позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ТОВ «Таймлайн-Групп» про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 202-206, т. 1).

Копію зазначеного рішення відповідач ОСОБА_1 отримав поштою 17 листопада 2015 року за адресою свого зареєстрованого місця проживання, про свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 219, т. 1).

13 лютого 2020 року уповноважений представник відповідача - адвокат Захаревска Н.П. ознайомилася з матеріалами справи з одночасним здійсненням її фотокопій, що підтверджується заявою та розпискою останньої (а.с. 224-225, т. 1).

Втім, лише 2 липня 2020 року уповноважений представник відповідача - адвокат Соболівський А.М. звернувся до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення (а.с. 226, т. 1).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 4 листопада 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (а.с. 21-22, т. 2).

При цьому представник ОСОБА_3 був присутній в судовому засіданні під час проголошення повного тексту вказаної вище ухвали, про свідчить протокол судового засідання від 4 листопада 2020 року (а.с. 19-20, т. 2).

За змістом частини першої статті 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Отже, ОСОБА_1 був обізнаний через свого представника про наявність ухвали суду щодо залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, її змістом, порядком та строками оскарження саме 4 листопада 2020 року, проте з апеляційною скаргою звернувся тільки 19 лютого 2021 року.

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

При цьому за положеннями статті 2 Закону України від 22 грудня 2005 року № 3262-IV «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим законом.

Із відомостей, наявних у Єдиному державному реєстрі судових рішень, що перебувають у відкритому доступі, вбачається, що ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 4 листопада 2020 року було надіслано судом в день її постановлення, зареєстровано 5 листопада 2020 року та оприлюднено 6 листопада 2020 року.

Таким чином, з цієї дати вказане судове рішення було відкритим для безоплатного цілодобового доступу, у зв`язку з чим, в разі такої потреби, відповідач або його представники, навіть незважаючи на факт обізнаності з його змістом в судовому засіданні, також мали реальну можливість ознайомитися з ухвалою від 4 листопада 2020 року та вчасно подати апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі не надано логічного та зрозумілого пояснення тому, що перешкоджало відповідачу або його уповноваженим представникам реалізувати право на апеляційне оскарження заочного рішенняпротягом встановленого законом, а також розумного строку після відмови у перегляді заочного рішення, а посилання на те, що про наявність відповідної ухвали відповідач дізнався лише після отримання її копії разом зі звітом про надання адвокатської допомоги від представника ОСОБА_3 2 лютого 2021 року є недостатньою підставою для поновлення пропущеного строку та свідчить про свідоме зволікання стороною з поданням апеляційної скарги.

Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження зазначених вище обставин, які в будь-якому випадку неможливо віднести до поважних. Одночасно за наведених обставин отримання копії ухвали 2 лютого 2021 року останнім днем подання апеляційної скарги буде 12 лютого 2021 року відповідно до пункту 13 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній на час подання апеляційної скарги.

Та, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Безпідставне поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Поновлення процесуального строку зі спливом зазначеного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Відповідно до частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними.

При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Таким чином, ОСОБА_1 необхідно надати суду апеляційної інстанції належні докази або вказати на інші підстави, які підтверджують поважність причини пропуску установленого законом строку на апеляційне оскарження з посиланням на відповідні докази.

Як передбачено пунктом 1.1. частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI у редакції, чинній на час пред`явлення позову у 2014 році, за подання до суду позовної заяви майнового характеру судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Розмір мінімальної заробітної плати у 2014 році у відповідності до вимог Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» складав 1 218,00 грн.

Згідно із підпунктом 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги, ставка судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду установлена у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Враховуючи категорію спору, розмір задоволених позовних вимог майнового характеру та вимоги апеляційної скарги, розмір судового збору в даному випадку становить 5 481,00 грн.

Апеляційна скарга повинна бути оплачена судовим збором на рахунок отримувача: UA0026010; код класифікації доходів бюджету: 22030101; отримувач коштів: ГУК у Солом. р-ні/Соломян. р-н, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38050812.

Призначення платежу: *;101; код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб або реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи; судовий збір, за скаргою ОСОБА_1 , на рішення від 23 жовтня 2015 року по справі № 761/19684/14-ц, Київський апеляційний суд.

Документи, що підтверджують сплату судового збору подаються до Київського апеляційного суду в оригіналі або належним чином засвідченні копії.

Відповідно до частини другої статті 356 ЦПК України в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема рішення або ухвала, що оскаржуються.

Із змісту апеляційної скарги вбачається, що вона подана на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2016 року, хоча насправді предметом оскарження є заочне рішення суду першої інстанції від 23 жовтня 2015 року.

Отже, відповідачу необхідно виправити дату судового рішення, яке є предметом апеляційного оскарження у даній справі.

За правилом частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу слід залишити без руху, надавши особі, яка її подала, строк для подання обгрунтованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження та усунення наведених вище недоліків апеляційної скарги.

Керуючись статтями 127, 185, 354, 356, 357 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2015 року залишити без руху та встановити строк десять днів з моменту отримання копії даної ухвали для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження, в іншому випадку буде відмовлено у відкритті апеляційного провадження, а у разі несплати судового збору або неусунення інших недоліків апеляційної скарги вона вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Н.В. Ігнатченко