Справа № 372/1003/21
Провадження № 2-956/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2021 року м. Обухів

Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Зінченко О.М.,

при секретарях судового засідання - Тищенко І.Д., Литвинюк Ю.М.

представника ОСОБА_1 ,

розглянувши у приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_3 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4 , третя особа Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

22 березня 2021 року представник позивача звернувся у суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_3 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4 , третя особа Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог з урахування їх збільшення, представник позивача посилається на те, що ОСОБА_2 є власником квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Наразі у квартирі позивач проживає з дружиною - ОСОБА_5 , що зафіксовано депутатом Обухівської міської ради ОСОБА_7 в акті обстеження на предмет реєстрації проживання від 05 березня 2021 року та підтверджується і довідками про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 ... В вказаній квартирі також зареєстровані ОСОБА_3 , 1974 року народження та її малолітній син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .З травня 2020 року відповідачі проживають за іншою адресою, а саме АДРЕСА_2 . Всі обов`язки, що випливають із утримання житлового приміщення, виконує лише позивач та його дружина, які самостійно забезпечують належне утримання приміщення та його збереження. Позивач просить визнати ОСОБА_3 та її малолітнього сина ОСОБА_6 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 16.04.2021 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження.

Ухвалою суду від 24.06.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та доданих доказів до позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення заявлених вимог заперечила, крім того повідомила, що квартиру вона з сином залишила протиправно, позивач обіцяв частину квартири подарувати сину ОСОБА_4 ..

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області в судовому засіданні проти визнання малолітнього ОСОБА_6 таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 заперечила.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у приватній власності позивача ОСОБА_2 перебуває квартира за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири та витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

ОСОБА_3 та ОСОБА_6 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 , однак за вказано адресою не проживають, що підтверджується.

Наразі у квартирі позивач проживає з дружиною - ОСОБА_5 , що зафіксовано депутатом Обухівської міської ради ОСОБА_7 в акті обстеження на предмет реєстрації проживання від 05 березня 2021 року та підтверджується і довідками про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , та підтверджується копією ату обстеження квартири від 05.03.2021 року, довідкою про реєстрацію місця проживання особи №3116 від 26.06.2020 року та довідкою про реєстрацію місця проживання особи №610 від 27.01.2021 року.

В квартирі АДРЕСА_4 також зареєстровані ОСОБА_3 та її малолітній син - ОСОБА_6 .

Однак, як вбачається з даних акту обстеження на предмет реєстрації проживання від 05 березня 2021 року, з травня 2020 року відповідачі проживають за іншою адресою.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

При цьому, у відповідності до вимог ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст.ст.150,156 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Отже, як вбачається з положень ст.156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право користування будинком особи, яка не є членом сім`ї власника будинку, не передбачено чинним житловим законодавством. Таке право користування зберігається лише для членів сім`ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, за умови збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

В пункті 11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», зазначено, що відповідно до ст.107 ЖК України наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Окрім того, положеннями ст. 391 ЦК України регламентовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

В той же час, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання малолітнього ОСОБА_6 , 2009 року народження таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

За змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах обов`язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Пунктом 1 ст. 16 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., редакція зі змінами схваленою резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, яка ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91р.встановлено, що жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність.

Суд вважає, що оскільки малолітній ОСОБА_6 2009 року народження був зареєстрований як член сім`ї, а тому сам факт не проживання у квартирі, не може бути безумовною підставою для визнання дитини такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Крім того, задоволення вищевказаних позовних вимог буде порушати права дитини на житло, а тому такі вимоги не підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.3ст. 133 ЦПК Українидо витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до вимог ч. 1, 3ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 ЦПК України.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15000,00 грн., суд виходить із фактично підтверджених та узгоджених з матеріалами справи наданих послуг, складності правовідносин між сторонами та їх правового регулювання, та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості вважає за необхідне відмовити в задоволені вказаної вимоги.

Згідно із статтею 133 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 908,00 гривні, що підтверджено наданою квитанцією. За цих обставин стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума сплаченого судового збору.

Отже, на підставі зазначених судом норм чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, беручи до уваги всі зібрані і досліджені судом докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи вищевказане, керуючись ст. ст. 12, 13, 19, 78, 81, 89,141, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 391,405 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп..

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Зінченко