Провадження № 2/727/2912/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого - судді: Одовічен Я.В.

За участю секретаря: Філатової К.А.

представника позивача: Гладкого А.П.

представників відповідачів

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області, Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області, Чернівецької обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області, Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області, Чернівецької обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури.

Посилався на те, що 30 квітня та 18 червня 2013 року слідчим відділом прокуратури Чернівецької області були внесені до ЄРДР відомості про кримінальне провадження №0000010 за ч.2 ст.191 та ч.1 ст.366 КК України щодо розкрадання ОСОБА_2 та службовими особами ДП «Хотинське лісове господарство» коштів підприємства при складанні фіктивних актів прийому-здачі виконаних робіт про проведену ним рубку дерев на території Колінківського лісництва. Вказане кримінальне провадження було спрямоване для подальшого розслідування до Кельменецької місцевої прокуратури.

15.09.2016 року у вказаному кримінальному провадженні заступник керівника Кельменецької місцевої прокуратури Гриців В.А. вручив позивачу повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366 та ч.3 ст.191 КК України.

03.10.2016 року заступником керівника Кельменецької місцевої прокуратури Гриців В.А. було винесено постанову про об`єднання матеріалів досудових розслідувань в одне кримінальне провадження №0000010 і на підставі ст.216 КПК України направлено справу за підслідністю для проведення досудового розслідування до слідчого відділу Кельменецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області.

14.01.2017 року з зазначеного кримінального провадження були виділені матеріали досудового розслідування в окреме провадження та внесено до ЄРДР кримінальне провадження за №0000013 і цього ж дня слідчий Хотинського відділення поліції Кельменецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області Ринжук В.В. склав обвинувальний акт щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за ч.1 ст.366 та ч.3 ст.191 КК України, який було затверджено заступником керівника Кельменецької місцевої прокуратури Гриців В.А.

У подальшому, 15.08.2017 року зазначене кримінальне провадження надійшло на розгляд до Хотинського районного суду Чернівецької області.

Протягом усього судового розгляду він неодноразово приймав участь у судових засіданнях як обвинувачений, у зв`язку з чим вимушений був їздити з міста Чернівці до м.Хотин.

Вироком Хотинського районного суду від 07.06.2018 року його було визнано невинуватим за ч.3 ст.191 КК України та засуджено за ч.1 ст.366 КК України.

07.11.2018 року ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області справу №724/1257/17 щодо нього та ОСОБА_2 було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутності в їх діях складу кримінального правопорушення.

На вказану ухвалу прокурором було внесено касаційну скаргу, яку задоволено та постановою Верховного суду від 10.09.2019 року у справі №724/1257/17 призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

04.11.2019 року ухвалою Чернівецького апеляційного суду кримінальну справу №724/1257/17 щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутності в їх діях складу кримінального правопорушення. Вказане судове рішення набрало законної сили і станом на 22.10.2021 року касаційні скарги від учасників не надходили, касаційне провадження не відкривалось.

Зазначив, що з 15.09.2016 року до 04.11.2019 року він перебував під досудовим слідством та судом і за вказаний період прийняв участь у 23 судових засіданнях.

Таким чином, він більше трьох років, а саме протягом 37 місяців 20 днів незаконно притягувався до кримінальної відповідальності та в судовому порядку змушений був доводити свою невинуватість.

Внаслідок незаконних дій та рішень органів досудового слідства та прокуратури йому було спричинено моральну шкоду. Зокрема, було принижено його честь та гідність, він жив у постійному страху за своє майбутнє, оскільки не був упевнений у справедливому завершені справи.

Після оголошеної йому прокурором підозри та перед кожним засіданням суду і після нього, він відчував душевні переживання, його морально пригнічувала легковажність і безвідповідальність посадових осіб досудового слідства та прокурора, які пред`явили йому безглузду підозру.

Крім того, у зв`язку з перебуванням у статусі обвинуваченого в розкраданні коштів Хотинського держлісгоспу він не зміг прийняти участь у конкурсі на вакантну посаду начальника управління лісового господарства Чернівецької ОДА. Представники владних структур та його колишні колеги з лісової галузі, дізнавшись про його судові справи, уникали спілкування з ним, могли повірити в компрометуючу інформацію про розкрадання ним коштів підприємства.

Все це призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків, до позбавлення можливостей реалізації його бажань щодо подальшої професійної діяльності, погіршення відносин з оточуючими людьми, було підірвано його ділову репутацію.

На підставі ст.1167, ст.1176, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду» вважає, що має право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного перебування під слідством та судом.

Враховуючи наведені норми Закону, розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з визначеного законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Отже, мінімальний розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на його користь становить 227455 гривень (6000 гривень*37 місяців та 20 днів).

Таким чином, визначений законом розмір моральної шкоди є мінімальним, що гарантований державою, але враховуючи обставини конкретної справи, моральну шкоду оцінює в розмірі 300000 гривень, яка є співмірною з отриманими стражданнями.

Просив стягнути з Державного бюджету України на його користь на відшкодування моральної шкоди 300000 гривень.

Ухвалою суду від 04.11.2021 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовної провадження.

Представником відповідача Чернівецькою обласною прокуратурою було подано відзив на позов. У відзиві зазначила, що за відсутності належних доказів завдання позивачу моральної шкоди, заявлений розмір відшкодування є значно завищеним, невідповідає положенням Закону, а компенсація цих коштів призведе до неправомірного збагачення особи за рахунок держави. Враховуючи відсутність наданих позивачем доказів завдання моральної шкоди, відшкодування шкоди в загальній сумі 300000 гривень не відповідає вимогам розумності, справедливості та завдає необґрунтованих збитків державі. Просила відмовити у задоволенні позовної вимоги.

Відповідачем Головним управлінням Державної казначейської служби України у Чернівецькій області подано відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідача позов не визнала. Зазначила, що Головне управління не вступало у правовідносини з позивачем та своїми діями чи бездільністю не порушувало його права та інтереси.

Також вважає, що незаконність дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури судом не встановлена.

Вказував, що позивач не довів, що завдана моральна шкода стала наслідком наявності підстав, передбачених ст.ст.1,2 закону України, адже позивачем не перераховано обставин, у чому могла полягати моральна шкода.

Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідачем Головним управлінням Національної поліції України в Чернівецькій області подано відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідача позов не визнав. Зазначив, що позивач, стверджуючи, що такі незаконні дії зі сторони правоохоронних органів мали місце, не конкретизує які саме незаконні дії були вчинені відповідачем та не вказує, в якому саме рішенні суду такі факти підтверджені. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої і відповідно не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Вважає, що голослівні і нічим не підтверджені твердження позивача про погіршення фізіологічного та психологічного стану здоров`я, втрату нормальних життєвих стосунків, не можуть свідчити про спричинення йому жодних душевних страждань та необхідності вжиття додаткових зусиль для організації свого життя, а тому не утворюють підстав для відшкодування моральної шкоди.

Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідачем Державною казначейською службою України подано відзив на позовну заяву. У відзиві представник відповідача позов не визнав. Зазначив, що позивачем не надано жодних підтверджуючих документів щодо подальшої професійної діяльності, погіршення відносин з оточуючими людьми. Крім того, вказував на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди, наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідачів та їх вини в їх заподіянні.

Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

25.11.2021 року до участі у справі було залучено співвідповідача Державну казначейську службу України.

У подальшому, ухвалою суду від 06.12.2021 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду.

Позивач у судовому засіданні пояснив, що незаконне притягнення до кримінальної відповідальності призвело до його звільнення з займаної посади, після чого він протягом тривалого часу не міг працевлаштуватися. Також, внаслідок безпідставного притягнення до кримінальної відповідальності оточуючі вважали його злодієм, змінили своє ставлення до нього, внаслідок чого було порушено його нормальні життєві зв`язки. Просив позов задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області у судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у поданому до суду відзиві. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача Державної казначейської служби України у Чернівецькій області також у судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у поданому до суду відзиві. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача Чернівецької обласної прокуратури позовні вимоги визнала частково. Просили стягнути у рахунок відшкодування моральної шкоди мінімальний розмір шкоди, визначений Законом.

Представник відповідача ГУНП в Чернівецькій області позов не визнав з з підстав, викладених у поданому до суду відзиві. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до положень ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦК України.

За змістом ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ст.81 ЦПК України).

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами у цивільній справі є будь-які дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержанні з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Судом встановлено, що 30 квітня 2013 року та 18 червня 2013 року слідчим відділом прокуратури Чернівецької області були внесені до ЄРДР відомості про кримінальне провадження №0000010 за ч.2 ст.191 та ч.1 ст.366 КК України щодо розкрадання ОСОБА_2 та службовими особами ДП «Хотинське лісове господарство» коштів підприємства при складанні фіктивних актів прийому-здачі виконаних робіт про проведену ним рубку дерев на території Колінківського лісництва. Вказане кримінальне провадження було спрямоване для подальшого розслідування до Кельменецької місцевої прокуратури.

15.09.2016 року у вказаному кримінальному провадженні заступник керівника Кельменецької місцевої прокуратури Гриців В.А. вручив позивачу повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366 та ч.3 ст.191 КК України (а.с.21-25).

03.10.2016 року заступником керівника Кельменецької місцевої прокуратури Гриців В.А. було винесено постанову про об`єднання матеріалів досудових розслідувань в одне кримінальне провадження №0000010 і на підставі ст.216 КПК України направлено справу за підслідністю для проведення досудового розслідування до слідчого відділу Кельменецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області (а.с.18-20).

14.01.2017 року з зазначеного кримінального провадження були виділені матеріали досудового розслідування в окреме провадження та внесено до ЄРДР кримінальне провадження за №0000013 (а.с.14-17).

Тоді ж слідчий Хотинського відділення поліції Кельменецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області Ринжук В.В. склав обвинувальний акт щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за ч.1 ст.366 та ч.3 ст.191 КК України, який було затверджено заступником керівника Кельменецької місцевої прокуратури Гриців В.А. (а.с.26-31).

У подальшому, 15.08.2017 року зазначене кримінальне провадження надійшло на розгляд до Хотинського районного суду Чернівецької області.

Вироком Хотинського районного суду Чернівецької області від 07.06.2018 року ОСОБА_1 було визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України та частково за ч.1 ст.366 КК України. Одночасно ОСОБА_1 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України та призначено йому покарання у вмді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із здійсненням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на один рік (а.с. 35-41). Від призначеного покарання звільнено на підставі ч.5 ст.74, ст.49 КК України.

07.11.2018 року ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області вирок Хотинського районного суду Чернівецької області від 07.06.2018 року в частині засудження ОСОБА_1 за ч.1 ст.366 КК України було скасовано. Закрито кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з встановленням відсутності в діянні обвинувачених складу кримінального правопорушення (а.с.42-46).

Постановою Верховного суду від 10.09.2019 року у справі №724/1257/17, касаційну скаргу прокурора було задоволено, ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 07.11.2018 року скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції (а.с.47-53).

04.11.2019 року ухвалою Чернівецького апеляційного суду вирок Хотинського районного суду Чернівецької області від 07.06.2018 року в частині засудження ОСОБА_1 за ч.1 ст.366 КК України було скасовано. Закрито кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутностю в їх діях складу кримінального правопорушення (а.с.47-59).

Вказане судове рішення набрало законної сили, у касаційному порядку не оскаржувалось.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Виходячи із буквального тлумачення норми закону можна дійти висновку, що усі перелічені випадки, як то:- незаконне засудження; - незаконне повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення; - незаконне взяття і тримання під вартою; - незаконне проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки; - незаконне накладення арешту на майно; - незаконне відсторонення від роботи (посади).

Інші процесуальні дій, що обмежують права громадян - є самостійними підставами відшкодування моральної шкоди, тобто такими що не охоплюються їх початком, до прикладу - незаконне взяття під варту і їхнім закінченням- винесенням виправдувального вироку за реабілітуючих обставин.

Отже, за кожну із незаконних процесуальних дій органів досудового слідства та прокуратури, суду особа може вимагати відшкодування моральної шкоди.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (пункт 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Статтею 3 вказаного Закону передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода.

Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 Закону).

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, установлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (стаття 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Тобто, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме статті 1176 ЦК України та Закону.

Межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц викладено правову позицію, відповідно до якої «…моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості…».

У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності як стадія кримінального переслідування починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання законної сили виправдувальним вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 43 КПК України виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 532 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок чи ухвала суду, ухвала слідчого судді не набрала законної сили. Судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Враховуючи наведене, особа перебуває під слідством чи судом з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання законної сили виправдувальним вироком або судовим рішенням, яким закрито кримінальне провадження.

Визначаючи строк перебування ОСОБА_1 під судом і слідством внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, суд вважає його початком 15.09.2016 року (повідомлення про підозру), а останнім днем 04.11.2019 року дата прийняття ухвали Чернівецьким апеляційним судом.

Таким чином, загальний термін перебування під слідством та судом внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності становить 37 місяців 20 днів.

Згідно ст.8 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» установлено у 2021 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 6000 гривень.

Отже мінімальний законодавчо визначений розмір моральної шкоди становить: 6000 гривень *37 місяців 20 днів, а саме 226000 гривень.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними притягненням до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 , суд виходить із душевних і психічних страждань, яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі та оцінює наведені обставини, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

З урахуванням встановлених по справі обставин щодо незаконного притягнення до кримінальної відповідальності протягом 37 місяців 20 днів, а також розміру мінімальної заробітної плати на час розгляду справи судом та наданих позивачем доказів на підтвердження завдання моральної шкоди, суд приходить до висновку про стягнення за моральної шкоди у розмірі 240000 гривень, як такого, що відповідає засадам розумності, співмірності та справедливості.

Окрім того, суд враховує, що відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставістатті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до пункту 4 Положення про ДКС України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є ДКС України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

За таких обставин, суд на підставі встановлених обставини справи, що підтверджені належними та допустимими доказами у справі, приходить до висновку про доведеність заявлених позивачем позовних вимог, у зв`язку з чим наявні правові підстави для його часткового задоволення.

Керуючись ст.ст.23, 208, 638, 1066, 1067, 1068, 1071, 1074 Цивільного кодексу України; ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-83, 130, 131, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури задовольнити частково.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП не відомий), проживаючого в АДРЕСА_1 на відшкодування моральної шкоди 240000 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 24.12.2021 року.

Суддя Одовічен Я.В.