ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/6144/20 Номер провадження 22-ц/814/2476/21Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Карпушина Г. Л., Обідіної О. І.,

за участю секретаря: Ракович Д. Г.

розглянув в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі виконавчого комітету Полтавської міської ради та Державної архітектурно будівельної інспекції

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 січня 2021 року у складі судді Турченко Т. В.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Полтавської міської ради про визнання права власності,

в с т а н о в и в:

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до Територіальної громади в особі Полтавської міської ради про визнання права власності.

30 грудня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали уточнену позовну заяву до Територіальної громади в особі Полтавської міської ради, третя особа: Департамент архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області про визнання права власності.

Позов мотивовано тим, що 29.10.2020 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу від 29.10.2020, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Цвітохою Ю. М. та зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 6482, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передав (продав) у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у рівних частках по 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , яка складається з наступних приміщень: 1-1 тамбур - площею 2,8 кв. м, 1-2 санвузол - площею 4,6 кв. м, 1-3 кухня - площею 15,1 кв. м, 1-4 кімната - площею 23,6 кв. м, 1-5 санвузол - площею 5,5 кв. м, 1-6 гардеробна - площею 4,0 кв. м, 1-7 кімната - площею 18,4 кв. м, 1-8 кухня - площею 11,1 кв. м, 1-9 гараж - площею 4,0 кв. м, 1-10 тамбур - площею 4,1 кв. м, 1-11 кімната - площею 44,5 кв. м. Загальною площею 137,7 кв. м житловою площею 86,5 кв. м.

Враховуючи те, що дана квартира розташована на першому поверсі та мала нестандартне планування та окремий вихід, ними було прийнято рішення про переобладнання квартири АДРЕСА_1 із зміною її цільового призначення, а саме: переобладнання в нежитлове приміщення - громадську будівлю.

Зазначав, що згідно даних технічного паспорту на нежитлове приміщення вбудоване в житловий будинок АДРЕСА_2 , станом на 16 листопада 2020 року, нежитлове приміщення складається з наступних: тамбур 1-1 - площею 4,1 кв. м., зала 1-2 - площею 43,0 кв. м, коридор 1-3 - площею 9,8 кв. м, зала 1-4 - площею 29,6 кв. м, санвузол 1-5 - площею 4,6 кв. м/., кабінет 1-6 - площею 11,3 кв. м, зала 1-7 - площею 18,8 кв. м, підсобне приміщення 1-8 - площею 10,9 кв. м, комора 1-9 - площею 3,9 кв. м. Загальна площа становить 136,0 кв. м, основна площа - 102,7 кв. м, допоміжна (підсобна) - 33,3 кв. м.

Експертним технічним висновком встановлено, що реконструкція квартири в нежитлове приміщення відповідає чинним будівельним нормам України, санітарно-епідеміологічним та пожежним нормам і правилам для даного типу будівель та не порушує права інших осіб.

Вказували, що на даний час законодавчо чітко не визначена процедура переводу житлових приміщень в нежитлові, регулювання даних правовідносин в кожному регіоні проводиться локальними нормативно-правовими актами органів місцевого самоврядування, на засіданні тимчасової комісії виконавчого комітету Полтавської міської ради їм рекомендовано вирішити порушене питання у судовому порядку, а тому вони змушені звернутися до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 29 січня 2021 року позов задоволено.

Визнано право власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на 1/2 частину за кожним нежитлового приміщення в житловому будинку АДРЕСА_2 , яке складається з: тамбура 1-1 площею 4,1 кв. м, зали 1-2 площею 43,0 кв. м, коридору 1-3 площею 9,8 кв. м, зали 1-4 площею 29,6 кв. м, санвузла 1-5 площею 4,6 кв. м, кабінету 1-6 площею 11,3 кв. м, зали 1-7 площею 18,8 кв. м, підсобного приміщення 1-8 площею 10,9 кв. м, комори 1-9 площею 3,9 кв. м. Загальна площа становить 136,0 кв. м, основна площа - 102,7 кв. м, допоміжна (підсобна) - 33,3 кв. м, із припиненням права власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на 1/2 частину кожного у квартирі АДРЕСА_1 .

Рішення суду мотивовано обґрунтованістю заявлених позовних вимог.

Апеляційну скаргу на вказане рішення суду принесено керівником Полтавської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі виконавчого комітету Полтавської міської ради та Державної архітектурно-будівельної інспекції.

Доводи апеляційної скарги мотивовано тим, що суд першої інстанції постановив рішення за відсутності порушеного відповідачем права позивача, до неналежного відповідача, перебравши на себе дискреційні повноваження відповідних органів та вирішивши питання про права інших мешканців багатоквартирного будинку, що виключає підстави для задоволення позову.

Вказує, що Полтавська міська рада не є тим органом, який уповноважений згідно чинного законодавства на розгляд питання переведення житлових приміщень у нежитлові, натомість такою юридичною особою є виконавчий комітет Полтавської міської ради.

Оскаржуваним рішенням суд вирішив питання, які відносяться до виключної компетенції органу ДАБІ та органу місцевого самоврядування - правомірності переведення житлового приміщення в нежитлове, чим вирішив питання про права та інтереси не залученого до участі органу, до дискреційних повноважень якого належить вирішення вказаного питання.

Зазначає, що на час розгляду справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження права власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на спірне нерухоме майно, а також відповідності звіту про проведення технічного обстеження нормам закону.

Своє право на апеляційне оскарження прокурор обґрунтовує тим, що виконавчим комітетом Полтавської міської ради та ДАБІ України, як органами, до компетенції яких входить право на розгляд питання про переведення житлового приміщення в нежитлове та надання дозволу на проведення реконструкції житлового приміщення, не вжито заходів щодо апеляційного оскарження рішення суду, що свідчить про неналежне виконання вказаними органами своїх повноважень і є беззаперечною підставою для внесення апеляційної скарги саме прокурором.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керівник Полтавської окружної прокуратури подав відповідь на відзив, в якому просить суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, про необхідність закриття апеляційного провадження з наступних підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України правом на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції наділені учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закон України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

У частинах третій, четвертій статті 56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Виходячи з системного аналізу наведених правових норм, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом, заявою або скаргою повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.

У Рішенні від 05 червня 2019 року № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема, цивільних правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в пунктах 6.21, 6.22 постанови від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, в пунктах 4.19, 4.20 постанови від 26.02.2019 у справі № 915/478/18, пункт 26 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц).

Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. пункт 35 постанови від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18). Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (див. пункт 27 постанови від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц).

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Відповідно до статті 4 ЖК УРСР житловий фонд утворюють жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР. Житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення).

До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

У статтях 7 та 8 ЖК УРСР, на що посилається прокурор в обґрунтування інтересів держави, зазначено, що непридатні для проживання жилі будинки і жилі приміщення переобладнуються для використання в інших цілях або такі будинки зносяться за рішенням виконавчого комітету обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів. Переведення придатних для проживання жилих будинків і жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду в нежилі, як правило, не допускається. У виняткових випадках переведення жилих будинків і жилих приміщень у нежилі може здійснюватися за рішенням органів, зазначених у частині другій статті 7 ЖК, тобто за рішенням виконавчого комітету обласної ради.

Відповідно до статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

У статті 152 ЖК України передбачена можливість переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, які провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Системний аналіз наведених норм дає підстави вважати, що власник квартири обмежений щодо можливості використовувати житлове приміщення для промислового виробництва. Водночас він має право на свій розсуд здійснювати в ній ремонт, змінювати її вигляд та призначення, але за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

У статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» № 280/97-ВР визначено повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку. Зокрема, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави вважати, що виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють безпосереднє управління лише житловим фондом, який віднесений до комунальної власності. В усіх інших випадках вони надають відповідні дозволи, здійснюючи при цьому контроль за дотриманням прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку.

Вказані норми не передбачають обмежень у переведенні в нежилі приміщення для непромислового виробництва жилих приміщень приватного житлового фонду.

Отже, у питаннях переведення житлових приміщень приватної власності у нежитлові виконавчий комітет міської ради інтересів держави не представляє, а тому підстав для представництва цього органу місцевого самоврядування прокурором колегією суддів не вбачається.

До апеляційної скарги додано листи Полтавської окружної прокуратури, які були адресовані виконавчому комітету Полтавської міської ради та Державній архітектурно-будівельної інспекції України, про порушення прав та інтересів держави в особі вказаних осіб та пропозицією оскаржити рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 січня 2021 року в апеляційному порядку.

Листом Департаменту ДАБІ у Полтавській області від 08.09.2021 за № 1016-1.15/655 повідомлено Полтавську окружну прокуратуру, про те, що Департамент не вважає, що при розгляді справи було порушено його права та не вбачає підстав для оскарження рішення суду, оскільки згідно чинного законодавства на Департамент не покладено обов`язку щодо здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю.

З матеріалів справи вбачається, що Департамент ДАБІ у Полтавській області брав участь у розгляді справи в якості третьої особи, давав пояснення по суті справи та своїм правом на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, як учасник справи у строки, встановлені статтею 354 ЦПК України, не скористався, а тому доводи апеляційної скарги щодо вирішення судом питання про права та обов`язки даного органу є безпідставними.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати; після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Враховуючи наведене, оскільки прокурором в апеляційній скарзі не доведено підстави представництва у справі з метою захисту інтересів держави особі виконавчого комітету Полтавської міської ради та Державної архітектурно-будівельної інспекції України, апеляційне провадження, відкрите за такою апеляційною скаргою, підлягає закриттю.

Керуючись статтями 362, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі виконавчого комітету Полтавської міської ради та Державної архітектурно - будівельної інспекції на рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Полтавської міської ради про визнання права власності закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді Г. Л. Карпушин

О. І. Обідіна