Справа № 649/848/21
Провадження № 2/649/308/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2021 року Великолепетиський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого Соловйова В.В.

секретаря судового засідання Погорілої О.С.

за участю: позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду смт Велика Лепетиха Каховського району Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майна обумовленого договором позики та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення майна обумовленого договором позики та визнання права власності, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 05 червня 2018 року до неї звернувся ОСОБА_2 з проханням надати йому у борг 4000 доларів., для чого саме він їй не пояснив. Вона погодилася і надала відповідачу у борг 4000 доларів. ОСОБА_2 отримав грошові кошти та між нами було укладено договір позички у якому відповідач зазначив, що у разі відсутності коштів для повернення позички він зобов`язується передати ОСОБА_1 у власність належний йому земельний пай Державний Акт серія ЯД №749480 кадастровий номер №:07:005:0056 розташований на території Князегригорівської сільської ради. За умовами договору позики ОСОБА_2 зобов`язався повернути ОСОБА_1 грошові кошти до 31.12.2020 року. По закінченню строку повернення боргу тобто 31.12.2020 року ОСОБА_2 борг у сумі 4000 доларів. їй не повернув. ОСОБА_1 неодноразово зверталася до відповідача з вимогою повернення суму боргу, але відповідач їй пояснив, що через відсутність грошових коштів він не має можливості цього зробити. Право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку Державний Акт серія №749480, кадастровий номер №:07:005:0056, розташовану на території Князегригорівської сільської ради Великолепетиського району Херсонської області підтверджується: свідоцтвом про право на спадщину за законом 16.07.2013 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу 6284359 від 16.07.2013 року. Позивач вважає, що оскільки у відповідача відсутні грошові кошти для повернення боргу, що було передбачено договором позики то він повинен передати їй у власність майно, а саме: земельну ділянку Державний Акт серія №749480, кадастровий номер №:07:005:0056, розташовану на території Князегригорівської сільської ради Великолепетиського району Херсонської області, що було передбачено договором позики від 05.06.2018 року.

У підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, але надала до суду заяву у якій зазначила, що позов підтримує у повному обсязі, просить суд його задовольнити, а справу розглянути у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 у підготовче судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву у якій зазначив, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення та просить суд розглянути справу у його відсутність.

Прийнявши відповідно до ст. 206 ЦПК України визнання позову відповідачем та вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 05 червня 2018 року позивач ОСОБА_1 надала позику відповідачу ОСОБА_2 у розмірі 4000 доларів, про що було складено договір позики грошових коштів від 05.06.2018 року. За умовами даного договору Позивач надає ОСОБА_2 позику у розмірі 4000 доларів, а Відповідач зобов`язався у строк до 31.12.2020 року повернути Позивачу вказані кошти. Також даним договором передбачено, що у разі неповернення позики у вказаний строк Відповідач зобов`язується передати Позивачу у власність майно, а саме: земельну ділянку площею 3,67 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташовану на території Князегригорівської сільської ради Великолепетиського району Херсонської області, Державний Акт серія №749480, кадастровий номер №:07:005:0056.

Право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку Державний Акт серія №749480, кадастровий номер №:07:005:0056, розташовану на території Князегригорівської сільської ради Великолепетиського району Херсонської області підтверджується: свідоцтвом про право на спадщину за законом 16.07.2013 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу 6284359 від 16.07.2013 року.

Вищевказаним договором позики також підтверджується, що 05.06.2018 року ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 4000 доларів, згідно договору позики від 05.06.2018 року і з цього слідує, що позивач виконала своє зобов`язання про надання позики.

Таким чином, між сторонами був укладений договір позики, де Позивач передала Відповідачу грошові кошти, що підтверджується вищевказаним договором, а тому договір позики між сторонами є укладеним відповідно до ст. 1046 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Відповідач в установлений строк не повернув Позивачу кошти, а тому відповідно до ст.ст. 526, 629, 1046 ЦК України повинен сплатити Позивачу грошові кошти у розмірі 4000 доларів, або передати у власність Позивача майно, яке передбачено договором позики від 05.06.2018 року, так як зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України і договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Беручи до уваги, що Позивачем виконані усі істотні умови договору позики, але Відповідач не має змоги виконати своє зобов`язання по поверненню суми позики, ухиляється від нотаріального посвідчення договору позики, суд приходить до висновку, що оскільки у Відповідача відсутні кошти для виконання свого зобов`язання по поверненню позики у сумі 4000 доларів то ОСОБА_2 повинен передати у власність ОСОБА_1 майно, а саме: земельну ділянку площею 3,67 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташовану на території Князегригорівської сільської ради Великолепетиського району Херсонської області, Державний Акт серія №749480, кадастровий номер №:07:005:0056., крім того, відповідач позов визнав.

Відповідно до ст. 328 ЦК України суб`єкти права власності набувають право власності на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 Земельного кодексу України, набувати право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення можуть: а) громадяни України; б)юридичні особи України, створені і зареєстровані за законодавством України, учасниками (акціонерами, членами) яких є лише громадяни України та/або держава,та/або територіальні громади; в)територіальні громади; г) держава.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

З 1 липня 2021 року набрав чинності Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо умов обігу земель сільськогосподарського призначення», згідно якого фізичні особи - громадяни України можуть набувати право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, таким чином суд приходить до висновку, що звертаючись із вимогою про визнання права власності на земельну частку (пай), позивачем обрано належний спосіб захисту свого порушеного права.

Приймаючи до уваги те, що при укладенні договору позики сторони домовились про усі істотні умови договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору позивачкою, а відповідач ОСОБА_2 не виконав взятих на себе зобов`язань, а також з огляну на те, що під час розгляду справи відповідач позов визнав, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», було зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 3,67 га. у межах згідно з планом, що розташована на території Князегригорівської сільської ради Великолепетиського району Херсонської області, яку призначено для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, Державний Акт серія №749480, кадастровий номер: №:07:005:0056 підтверджується: свідоцтвом про право на спадщину за законом 16.07.2013 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу 6284359 від 16.07.2013 року, а тому позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

На підставі ст. 130 ЗК України, ст. ст. 15, 16, 202, 207, 328, 526, 527, 530, 610, 612, 629, 1046, 1049 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 82, 200, 206, 265, 328, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майна обумовленого договором позики та визнання права власності задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 майно, яке обумовлено договором позики від 05.06.2018 року, а саме: земельну ділянку площею 3,67 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташовану на території Князегригорівської сільської ради Великолепетиського району Херсонської області, Державний Акт серія №749480, кадастровий номер №:07:005:0056.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серія НОМЕР_2 виданий Великолепетиським РВ УМВС України в Херсонській області 13.09.2010 року, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) право власності на земельну ділянку площею 3,67 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташовану на території Князегригорівської сільської ради Великолепетиського району Херсонської області, Державний Акт серія №749480, кадастровий номер №:07:005:0056.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Херсонського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий підпис