справа № 489/294/19 провадження №2/489/593/21
РІШЕННЯ

Іменем України

29 грудня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Єлишевої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення безпідставно набутого майна

встановив:

У січні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом в якому просила стягнути з відповідача отриманий ним відповідно до розписки від 20.05.2017 аванс у розмірі 52600,00 грн., а також понесені нею витрати на здійснення ремонтних робіт у сумі 169081.00 грн.

Як на підставу позовних вимог вказала, що 20.05.2017 вона сплатила відповідачу грошові кошти (аванс) в розмірі 52600,00 грн. в рахунок вартості будинку АДРЕСА_1 , який оформлено відповідачем розпискою в присутності двох свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

На той час відповідач повідомив, що домоволодіння перебуває у спільній частковій власності, а тому для його продажу необхідна згода всіх співвласників, а тому необхідний час для подальшого нотаріального оформлення правочину. Саме з цих підстав передача авансу була зафіксована розпискою, як попередня домовленість.

Після отримання авансу відповідач в присутності свідків дозволив проживати в будинку та здійснювати в ньому будівельні роботи. Проте, в подальшому стало відомо, що відповідач не є власником домоволодіння та розпоряджається майном на підставі доручення від свого батька ОСОБА_3 , який є власником будинку та яка оформлена після укладення розписки.

Своїми діями відповідач ввів її в оману, через що вона витратила значну суму коштів, а правочин щодо продажу домоволодіння так і не було вчинено.

Так як будинок був непридатний для проживання, тому розпочала ремонтні роботи. Загальна сума витрат з урахуванням сплаченого авансу та витрат на ремонт склала 221681,00 грн., з яких витрати на ремонт будинку 169081,00 грн.

Посилаючись на наведені обставини позивач звернулася до суду за захистом свого права.

08.04.2019 відповідач ОСОБА_2 надав відзив на позов в якому просив задоволенні позовних вимог відмовити. Вказав, що коли сторони домовлялися про вчинення правочину щодо купівлі-продажу домоволодіння та між ними було досягнуто згоди про ціну договору 388600,00 грн.

При цьому, строк укладення основного договору сторони не моли можливості передбачити через те, що відчужуване майно є спільною частковою власністю, а відтак його продаж потребував належного повідомлення всіх співвласників.

Також домоволодіння до теперішнього часу відповідачем не продане іншій особі, а сім`я позивачки про живає у будинку, що свідчить проте те, що позивач на підставі статті 1212 ЦК України має на меті не захист своїх прав щодо повернення переданого відповідачу авансу, а створення умов для досягнення зменшення ціну продажу домоволодіння.

Щодо стягнення витрат на ремонт будинку в сумі 169081,00 грн. вони також є безпідставними. У даному випадку відповідач не тільки не вчиняв неправомірних дій відносно позивачки чи її майна, а навпаки його дії щодо підготовки документів для укладення договору купівлі-продажу, його дозвіл на проживання в приміщенні, що підлягало продажу, та його готовність в будь-який час укласти договір купівлі-продажу на раніше узгоджених з позивачем умовах, свідчать про відсутність будь-яких ознак винної поведінки, що виключає стягнення шкоди.

Крім того всі роботи по ремонту та поліпшенню квартири (будинку) відповідно до частини другої статті 383 ЦК України потребують згоди власника. Однак позивачем не надано доказів того ремонт в будинку здійснений за згодою його власника. Крім того, звертаючись з позовом до відповідача позивач ставить вимоги до нього, як власника нерухомого майна та заподіювача шкоди, тоді як відповідач таким не є відповідно й не може отримувати права та нести обов`язки власника цього нерухомого майна.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 18.06.2020 позов задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті за розпискою від 20.05.2017 грошові кошти в сумі 52600,00 грн. Провадження в частині вимог про стягнення 169081,00 грн. понесених витрат по ремонту будинку закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 07.10.2020 рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 18.06.2020 в частині закриття провадження у справі щодо вимог про стягнення 169081,00 грн. понесених витрат по ремонту будинку скасовано, а справу направлено до того ж суду для продовження розгляду. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва суду від 26.11.2020 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 21.04.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

У судове засідання, призначене на 20.12.2021, учасники справи не з`явилися, до суду надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких позивач просила позовні вимоги задовольнити, а відповідач та третя особа в задоволенні вимог позивача відмовити.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За положеннями частини п`ятої статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи встановлено, що позивач 20.05.2017 сплатила відповідачу 52600,00 грн. авансу в рахунок покупної ціни за житловий будинок по АДРЕСА_2 і з його згоди поселилась в цьому будинку та розпочала ремонтні роботи. Загалом на поліпшення будинку нею було витрачено 169081,00 грн.

В подальшому вона дізналась, що відповідач не є власником вказаного будинку і договір купівлі-продажу щодо цього майна укладено не було.

Посилаючись на наведені обставини позивач просила стягнути з відповідача 52600,00 грн. авансу та 169081,00 грн. понесених витрат по ремонту будинку.

Як вказано вище, рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 18.06.2020 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті за розпискою від 20.05.2017 грошові кошти в сумі 52600,00 грн., а провадження в частині вимог про стягнення 169081,00 грн. понесених витрат по ремонту будинку закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 07.10.2020 наведене рішення в частині закриття провадження у справі щодо вимог про стягнення 169081,00 грн. понесених витрат по ремонту будинку скасовано, а справу направлено до того ж суду для продовження розгляду.

Таким чином, вирішенню підлягають позовні вимоги про стягнення з відповідача витрат понесених позивачем на ремонт будинку.

Судом встановлено, що в 2018 році ОСОБА_1 зверталася до Ленінського районного суду міста Миколаєва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення авансу на придбання будинку у подвійному розмірі - 105200,00 грн. та витрат на здійснення ремонту будинку в сумі 169081,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 28.11.2018 у справі № 489/1896/18 в задоволенні позову відмовлено. В апеляційному порядку рішення не оскаржувалося та набрало законної сили.

Із вказаного рішення суду вбачається, що позивачкою був здійснений ремонт на загальну суму 169081,00 грн., що підтверджується договором на монтаж натяжних стель № 1170602 від 12.06.2017, договором на постачання послуг ліній зв`язку від 31.05.2017, договором № 1067 від 27.06.2017 про установку металопластикових вікон, копій квитанцій, товарних чеків та видаткових накладних, у зв`язку з чим вона просила стягнути вищезазначену суму з відповідача.

Стягнення з відповідача витрат на здійснення ремонту в сумі 169081,00 грн. позивач просила здійснити з посиланням на положення статті 1166 ЦК України.

Відмовляючи в задоволенні наведених позовних вимог суд виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що ремонт в будинку АДРЕСА_3 був здійснений за згодою власника будинку. Тим більш, позивач сама зазначає, що відповідач, який надав дозвіл на проживання в будинку, не був власником будинку, про що їй було достеменно відомо та що вона підтвердила у судовому засіданні.

У позові по справі, яка розглядається, позивач пред`явила позовні вимоги до того самого відповідача, змінивши правову підставу на положення статті 1212 ЦК України, що було встановлено і апеляційним судом в постанові від 07.10.2020.

У зв`язку із цим, при вирішенні спору суд виходить з наступного правового регулювання.

Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Положеннями частини другої статті 383 ЦК України встановлено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого.

Зазначеними вимогами цивільного законодавства встановлено, що всі роботи по ремонту та поліпшенню умов будинку потребують згоди власника.

Власником нерухомого майна є ОСОБА_3 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (номер запису про право власності: 25393766).

Відповідно до частини першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі (частина перша). У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна (частина друга).

Звертаючись з позовом про відшкодування витрат понесених на ремонт будинку позивач пред`явила вимоги до відповідача, який не є власником будинку про що їй було відомо та підтверджено в ході розгляду справи № 489/1896/18 та не оспорювалося при розгляді цієї справи.

Враховуючи, що понесені позивачем витрати на ремонт будинку є поліпшенням будинку, тобто благами, які отримав власник такого нерухомого майна, відповідно відсутні передбачені статтею 1212 ЦК України підстави для стягнення з відповідача, який не є його власником, вартості поліпшення вказаної позивачем.

З огляду на письмові докази, досліджені в ході розгляду справи, оцінивши у сукупності, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а також враховуючи диспозитивність цивільного судочинства, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки вимога заявлена до неналежного відповідача.

Щодо допитаних в судовому засіданні свідків то їх покази не мають значення для вирішення даного спору з огляду на наведений висновок суду.

Так як в позові відмовлено, підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про грошових коштів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ;

третя особа: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_5

Повний текст судового рішення складено 29.12.2021.

Суддя І.В.Коваленко