БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/2045/2021
Провадження № 2-о/497/106/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2021 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кравцової А.В.,

секретар судового засідання Бекметова Х.В.,

за участю: заявника ОСОБА_1

представника заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Болград цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання на території України, заінтересована особа Болградський районний відділ міграційної служби України,

ВСТАНОВИВ:

05.11.2021р. заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення юридичного факту, та просить встановити і визнати факт того, що він постійно проживає на території України з 1989 року і до теперішнього часу.

В обґрунтування вимог заяви повідомляє, що він, заявник, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є уродженцем м.Болграда, згідно його свідоцтва про народження, яке, однак, було втрачене, на даний час він сам постійно проживає у АДРЕСА_1 , у 1975 році він закінчив восьмий клас Болградської середньої загальноосвітньої школи №2, що підтверджує свідоцтво про восьмирічну освіту. Після школи він навчався в м.Ізмаіл у технічному училищі №9. До 1985 року приблизно він проживав постійно в м. Болград, і працював на різних роботах. Потім він виїздив до м.Архангельськ, у Росію, там він знаходився орієнтовно до кінця 1989 року. З початку 1990 року він вже знаходився постійно в м.Болград, в Україні. Влітку 1991 року він, заявник, притягувався до кримінальної відповідальності і був засуджений вироком Болградського районного суду 21.11.1991р. до 1 року позбавлення волі. Вважає , що факт його притягнення до кримінальної відповідальності в м.Болград, свідчить про його перебування в Україні літом і восени 1991 року.

Позивач ніколи не отримував паспорта громадянина України, в нього був паспорт лише громадянина СССР, який він отримав приблизно у 1976 році, у шістнадцятирічному віці, і який втратив у період засудження і відбування покарання.

Отже, на даний момент в нього відсутні будь-які документи, що перешкоджає йому здійснювати громадянські права - його навіть до лікарні без паспорту не можуть оформити на лікування, якого він наразі потребує. Йому, позивачу, наразі необхідно отримати паспорт громадянина України. З цією метою він звернувся з заявою до Болградського районного сектору Головного Управління міграційної служби України в Одеській області, де йому було роз`яснено правила отримання (підтвердження) громадянства, та те, що в його випадку йому необхідно звернутися до суду для підтвердження юридичного факту.

Заявник у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, надав пояснення, аналогічні викладеним в заяві, просив заяву задовольнити.

Свідок ОСОБА_3 пояснила, що заявний - її син, він тихий, спокійний, кримінальне правопорушення, на її думку, було на нього "повішано" правоохоронними органами, після відбування покарання її син деякий час виїжджав на заробітки до РФ, але швидко повернувся і тих пір проживав весь час то з нею, то за місцем роботи - був чабаном неподалік м.Болграда, і вона вважала, що він відновив свій втрачений паспорт, оскільки він її запевнив, що він це питання вирішує. Однак з`ясувалося, що то роботодавець обіцяв допомогти, але нічого для цього не зробив. Підтверджує суду, що її син - заявник ОСОБА_1 - дійсно проживав з дня народження та проживає по теперішній час на території України, - наразі проживає в м.Болград.

Свідок ОСОБА_1 пояснив суду, що він є військовим пенсіонером, а заявник є його братом, проте він, свідок, не знав, що в брата така проблема з документами, та підтверджує суду, що заявний є дійсно його, свідка братом, усе життя проживає на території України - в м.Болград.

Представник заінтересованої особи районного сектору Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області у судовому засіданні проти задоволення вимог заяви не заперечував, підтвердив, що на час звернення до суду заявник втратив паспорт колишнього СРСР, не отримав паспорт громадянина України, в міграційній службі відсутня інформація щодо підтвердження видачі паспорта колишнього СРСР зразка 1974р. на ім`я заявника та щодо його реєстрації, хоча були зроблені відповідні запити, - є лише фотокопія ф.№1, де ці відомості підтверджуються, у тому числі і факт відбування заявником на території України покарання за рішенням суду, але ця копія не завірена належним чином, оскільки законодаством не врегульоване питання передача до архівівкарток обліку за формою №1, що вели паспортисти, тому наразі оформлення ОСОБА_1 паспорту громадянина України без встановлення у судовому порядку факту проживання його на території України - у законний спосіб, без рішення суду, - є неможливим.

Вислухавши у судовому засіданні заявника, представника заінтересованої особи, пояснення свідків, дослідивши надані суду письмові матеріали, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно положень ст.ст.4 і 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, що встановлений цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1ст.3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24.08.1991року чи 13.11.1991 року.

Суд, дослідженням доказів, що містяться в матеріалах справи, а також згідно пояснень, наданих в ході судового засідання, встановив наступне:

- згідно свідоцтва про восьмирічну освіту( серії №878620 від 10.06.1975 року , а.с.4) заявник ОСОБА_1 народився 1960 р., навчався в середній загально-освітній школі №2 м.Болграді Одеської области , закінчив у 1975 році вісім класів при задовільний поведінці;

- згідно обвінувального акту заявник ОСОБА_1 2006 року притягувався до кримінальної відповідальності ( а.5--7);

- згідно форми №1 - заяви про видачі паспорта заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Чернигів , батьки- ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , адрес проживання: АДРЕСА_2

Статтями 55,124,129-1 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або невизнаних прав, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди, суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ч.1ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.2ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови №5 від 31.03.1995р. Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Верховний суд України листом від 01.01.2012р. про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз`яснював, що у порядку ч.2 ст.315 ЦПК України суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст.315 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення юридичних фактів, у тому числі, й постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991р., який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися з фактом постійного проживання на території України в певний час.

У пункті 44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що в разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. А згідно п.7 зазначеного «Порядку», громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним з документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року.

Відповідно п.3ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає неоднозначне визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України та проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік 180 днів; Проживання на території України на законних підставах проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 не має можливості отримати паспорт громадянина України, оскільки не може підтвердити належність до громадянства України через те, що в нього відсутній паспортний документ, що підтверджує його реєстрацію на території України станом на 24.08.1991року. Проте, факт його постійного безперервного проживання на території України з моменту його народження і по теперішній час, у тому числі, й станом на 24.08.1991р., - підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, які досліджені судом, та поясненнями у судовому засіданні самого заявника і свідків.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги заявника є обґрунтованими і підлягають задоволенню, тому підлягає визнанню факт його постійного проживання на території України з 1989 року і до теперішнього часу.

Керуючись ст.ст.55,124,129-1 Конституції України, ст.ст.2-11,13,76-83,89,90, 95, 247, 259ч.6, 263-265, 268,293ч.1п.5,294, 315ч.2,319,352,354-356 ЦПК України, ст.ст.3ч.1, 9ч.2п.3 Закону України «Про громадянство України», суд

ухвалив:

Задовольнити заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання на території України, заінтересована особа Болградський районний відділ міграційної служби України.

Встановити наступний юридичний факт, та визнати, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживає на території України з 1989 року і до теперішнього часу.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Болградський районний суд Одеської області з дотриманням вимог ст.356 ЦПК України, - протягом тридцяти днів з дня отримання його копії. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин. Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повний текст судового рішення виготовлено 26.12.2021 року.

Суддя А.В. Кравцова