Справа № 308/6809/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

при секретарі Боті О.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

15.07.2020 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою ОСОБА_2 . Свої вимоги позивач мотивує тим, що 28.08.1993 між ним та ОСОБА_3 був укладений шлюб, який зареєстрований у Самбірському міському відділі записів актів цивільного стану Львівської області за актовим записом №219. Останні декілька років сімейні відносини у них не складались. З часом у них змінилися погляди на життя, стали різні характери та погляди на життя. На протязі останнього часу кожен з них живе окремо своїм життям та інтересами. Шлюб носить формальний характер.

Ухвалою суду від 16.10.2020 сторонам було надано строк на примирення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вказав, що примирення не відбулося, наполягав на розірванні шлюбу. З літа 2020 року вони разом не проживають, у нього є інша жінка.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, просила не розривати між ними шлюб, оскільки у них є четверо дітей.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

28.08.1993 між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 укладено шлюб, який зареєстрований у Самбірському міському відділі записів актів цивільного стану Львівської області за актовим записом №219, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1 від 28.08.1993.

Приписами ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Згідно ст. 112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Судом встановлено, що спільне життя між подружжям не склалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, шлюб існує формально. З літа 2020 позивач Парлаг ВО. Та ОСОБА_2 разом не проживають. Спільне життя з ОСОБА_2 і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача ОСОБА_1 , у якого є інша жінка.

Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , слід розірвати.

Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Керуючись ст. ст.4,13,89,200,206,247,258,259,263-265,268,273,354,355 ЦПК України, ст. ст.56,105,110,112,115 СК України, суд

ухвалив:

Шлюб між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_2 ), укладений 28.08.1993 згідно зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 28.08.1993, виданим Самбірським міським відділом записів актів цивільного стану Львівської області за актовим записом №219 - розірвати.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов