СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/27639/21

пр. № 2-о/759/2109/21

17 грудня 2021 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Твердохліб Ю.О.

за участю секретаря Кушнірчук А.Р., Скиданенко Г.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, в якій, з урахуванням уточнень, просить видати обмежувальний припис у вигляді тимчасового обмеження прав щодо заборони ОСОБА_3 перешкоджати користуванню квартирою АДРЕСА_1 , заборонити ОСОБА_3 вести з нею листування, телефонні переговори.

Свою заяву ОСОБА_1 мотивує тим, що вона є користувачем квартири АДРЕСА_1 на підставі ордеру від 30.08.1968 року № 1467, виданого її батькові ОСОБА_4 . Розпорядженням Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 27.11.2008 р. за № 1746 було внесені зміни в договір найму жилого приміщення на двокімнатну квартиру в зв`язку зі смертю мого батька та укладено договір найму з її матір`ю - ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 є її братом, зареєстрований у вищевказаній квартирі, він вчиняє сварки та бійки, постійно погрожує фізичною розправою.

22.11.2021 року вона зверталася до Святошинського відділу поліції ГУ НП України в м. Києві з заявою про вчинення з боку ОСОБА_3 домашнього насильства до неї, її дочки та матері.

ОСОБА_3 проживає у квартирі з дружиною та дочкою, які упродовж майже двадцяти років, систематично унеможливлюють її проживання, її доньки та матері, вчиняють домашнє насильство, а саме: діяння психологічного, фізичного насильства, що виражається у наступному: психологічне насильство - словесні образи, лайка, приниження, погрози фізичної розправи, залякування; фізичне насильство - штовхання.

На зауваження та прохання не реагує, погрожує виселити її та доньку з квартири. Усі ці діяння відбувалися в присутності неповнолітньої дочки. Систематично вчиняли (брат та його дружина) скандали, що унеможливлює моє подальше проживання з дитиною і з мамою в цій квартирі. Мати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на теперішній час потребує стороннього догляду, оскільки вона хворіє на синдром деменції і знаходиться під наглядом лікаря за місцем проживання. Через хворобу вона не може розуміти значення своїх дій, керувати ними і потребує опіки. ОСОБА_3 не тільки відмовляє мені в нормальному позитивному вирішенні мого проживання в квартирі, лікування матері, але почав погрожувати, вчиняти сварки та гуркотіти у двері. Його поведінка зухвала та порушує мої права. Зазначала, що знаходиться в постійному нервовому напруженні,страшно зайти в квартиру, оскільки ОСОБА_3 пообіцяв вбити. Користуючись тим, що в квартирі мешкають тільки беззахисні жінки ОСОБА_3 постійно ображає та ігнорує її звернення.

Звернулась до суду з проханням про видачу обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав щодо заборони відповідачу, який систематично вчиняє щодо неї насильницькі дії, перебувати в місці її проживання, шляхом, заборони відповідачу наближатися на відстань до 100 м до місця проживання за адресою: квартири АДРЕСА_1 до вирішення питання судом про порядок користування квартирою.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07.12.2021 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати за правилами окремого провадження, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Заявниця та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлені вимоги про обмежувальний припис підтримали повністю, просять суд задовольнити їх у повному обсязі. Зазначили, що заявниця та її дочка і мати, постійно потерпають від домашнього насилля з боку кривдника, що позбавляє їх нормального життя. Раніше в квартирі проживали батьки, після смерті батька залишилася проживати мати ОСОБА_5 . Брат раніше проживав окремо, зараз поживає у спірній квартирі разом з дружиною та дочкою. Вона також проживала окремо з чоловіком та дочкою, після того як розійшлася з чоловіком перейшла жити до матері, яка хворіє. На час розгляду справи судом вони у квартирі АДРЕСА_1 не проживають, оскільки ОСОБА_3 чинить їм перешкоди у проживанні.

Заінтересована особа ОСОБА_3 судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся засобами телефонного зв`язку та шляхом направлення смс повідомлення.

Суд розглядає справу не пізніше 72 годин після надання заяви про видачу обмежувального припису до суду.

Стаття 350 -5 ЦПК України не містить вимог про обов`язкове повідомлення заявника у справах про видачу обмежувального припису, а навпаки вказує на те, що справа може розглядатися без його участі.

Враховуючи скорочені строки розгляду заяви про видачу обмежувального припису, специфіку характеру та предмету правовідносин, які складаються між заявником та заінтересованою особою, необхідності оцінки ризиків для життя і здоров`я учасників таких правовідносин, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності кривдника.

Свідок ОСОБА_6 надала показання суду про те, що брат заявниці з її слів тиран, забирає в неї ключі від кватири, де вона зареєстрована. ОСОБА_1 не проживає в квартирі з братом.

Свідок ОСОБА_7 надала показання суду про те, що вона дочка заявниці, ОСОБА_3 її дядько. Зараз вони у квартирі АДРЕСА_1 не проживають, ОСОБА_3 чинить їм перешкоди у проживанні в цій квартирі, лається нецензурно, погрожує , коли приходять намагється виштовхати з квартири.

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що з ОСОБА_1 вони вчилися разом в школі. В квартирі АДРЕСА_1 проживали батьки заявниці. ОСОБА_3 раніше не проживав у квартирі АДРЕСА_1 , переїхав десь 10 років назад. ОСОБА_3 та його дружина створює дискомфорт у квартирі, було, що заявниця приходила і не могла потрапити у квартиру. На сьогодні заявниця не проживає в цій квартирі, бо вона не може там проживати через поведінку ОСОБА_3 .

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису визначений главою 13 розділу IV "Окреме провадження" ЦПК України.

Відповідно до ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до п. 1 та 3 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків".

Частиною 2 ст. 3 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - рідні брати і сестри; інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука).

В ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" наведено визначення термінів, які вживаються в цьому законі, зокрема:

- домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь;

- економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру;

- психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

- фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.- кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі;

- обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи;

- особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі;

- оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (ч. 2 та ст. 26 Закону).

У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі 3 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18), від 29 серпня 2019 року у справі № 640/23804/18 (провадження № 61-3848св19), від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц (провадження № 61-3510св20) та від 10 лютого 2021 року у справі № 761/49109/19 (провадження № 61-9144св20).

Правилами глави 13 ЦПК України визначено, що розгляд справ про видачу і продовження обмежувального припису провадиться в порядку окремого провадження, а правилами ст. 294 цього Кодексу встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 ЦПК України)

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Брати участь у доказовій діяльності можуть усі особи, які беруть участь у справі, це їх право. Однак доказування кожної обставини, яка має значення для ухвалення рішення у справі, на підставі закону стає обов`язком певного суб`єкта. У процесуальній діяльності небайдуже, хто зобов`язаний бути активним у встановленні факту, оскільки завжди має бути можливість покласти наслідки його недоведеності на когось із учасників процесу.

Розподіл і роз`яснення учасникам справи їх обов`язку щодо доказування - це функція суду в рамках юрисдикційної процедури, це завдання суду організувати дійсно змагальний процес. Розподілити тягар доказування у справі - це означає зробити припущення про наявність або відсутність юридичних фактів на користь однієї із сторін. Якщо противна сторона твердженнями і доказами не може переконати суд у хибності такого припущення, то припущення трансформується у твердження про наявність відшукуваного факту, яке буде відображено у мотивувальній частині судового рішення.

За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висуваючи вимогу про видачу обмежувального припису стосовно кривдника - ОСОБА_3 , заявник посилається на наявність обставин, які доводять застосування до неї особисто, її дитини та матері психологічного та фізичного насильства.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: наймач - ОСОБА_5 , дочка - ОСОБА_1 , син - ОСОБА_3 , онуки - ОСОБА_9 , ОСОБА_7 . Квартира не приватизовна, є двокімнатною (а.с.15).

З пояснень учасників справи вбачається існування тривалого конфлікт з приводу користування ОСОБА_3 квартирою, через незадоволення заявника поведінкою та способом життя останнього.

Крім того, з пояснень учасників справи вбачається, що квартира, в якій вони зареєстровані, є єдиним наявним житлом заявника з донькою та заінтересованої особи, і їх матері.

Кожна особа має право звернутись за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед інших, визнання права, припинення дії, яка порушує право. (ст. 16 ЦК України)

За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Оцінивши пояснення учасників справи, суд вважає встановленими обставини, що постійне місце проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстроване у квартирі АДРЕСА_1 .

Доказів, які мали б свідчити про наявність у заінтересованої особи іншого житла, придатного для проживання, матеріали справи не містять. Вказана обставина не заперечується заявником.

Також з пояснень учасників справи вбачається намагання вирішити квартирне питання.

Виходячи із загального обсягу доказів, які долучено заявником разом із заявою про видачу обмежувального припису та досліджених в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що заявник не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення домашнього насильства щодо неї внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 , а також ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку із невчиненням щодо останнього обмежувального припису, що є її процесуальним обов`язком у силу статей 12, 81 ЦПК України.

Так, сам факт звернення заявника до органів поліції у листопаді 2021 року свідчить про наявність конфлікту між заявником та заінтересованою особою та не підтверджує факт вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства в будь-якій формі так і зазначення доказів такого насильства, а також ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку із невчиненням щодо останнього обмежувального припису, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 29 серпня 2019 року у справі № 640/23804/18 (провадження № 61-3848св19), від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц (провадження № 61-3510св20) та від 10 лютого 2021 року у справі № 761/49109/19 (провадження №61-9144св20).

В матеріалах справи відсутня інформація про доведення у встановлений законодавством спосіб протиправних дій ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Згідно довідки від 16.12.2021 року, виданої за результатом розгляду повідомлення ОСОБА_1 від 23.11.2021 року (а.с.40) фактів грубого порушення правопорядку за адресою : АДРЕСА_1 , не встановлено. У зв`язку з відсутністю обставин та фактичних даних, які б свідчили про наявність в даній події ознак кримінального правопорушення, вказана подія не внесена до єдиного реєстру досудових розслідувань.

За змістом положень ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Щодо обраного заходу тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків шляхом заборони перебувати в місці спільного проживання, заборони ОСОБА_3 наближатися на відстань до 100 м до місця проживання за адресою: квартири АДРЕСА_1 до вирішення питання судом про порядок користування квартирою,

та обмеження спілкування з ОСОБА_1 , то доказів вчинення ОСОБА_3 будь-якого з видів домашнього насильства в розумінні Закону Україну "Про запобігання та протидію домашньому насильству" заявником суду не надано.

Також слід зазначити, що застосування таких заходів фактично призведе до порушення конституційних прав ОСОБА_3 на житло та вільне користування майном.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи) (ч. 3 ст. 26 цього Закону).

Вказані ризики також не доведені заявником.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України заявник не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення ОСОБА_3 психологічного та фізичного насильства відносно неї, а також ризиків настання насильства у майбутньому, тому заява ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_3 не підлягає задоволенню.

У силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, слід віднести на рахунок держави.

Керуючись статтями 76-81, 89, 259, 263-265, 293, 350-2 - 350-6, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Зацікавлена особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП невідомий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 28.12.2021 р.

Суддя Твердохліб Ю.О.