Справа № 308/1128/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участі секретаря судового засідання Химинець О.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовною заявою «Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтеркеш Україна» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 23.12.2021 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 28.12.2021 року.

Позивач, «Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтеркеш Україна», в особі представника за дорученням М.М. Паращинець, звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до віповідача ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що «27» липня 2019 року між ТОВ «ІНТЕРКЕШ УКРАЇНА» (далі - «Позивач») та ОСОБА_1 (далі - «Позичальник») було укладеного Кредитний договір № 10-27890 (далі - «Договір»), згідно якого Позичальник отримав кредит в розмірі 7 000,00 грн. (сім тисяч гривень 00 гоп.) зі сплатою 54,75 % (п`ятдесят чотири цілих сімдесят п`ять сотих) відсотків річних з кінцевим терміном повернення 26.07.2020 року.

Свої зобов`язання за Договором Позивач виконав повністю, що підтверджується видатковим касовим ордером з підписом Позичальника про отримання кредитних коштів.

Разом із тим відповідач станом на «21» січня 2021 року, Відповідач вищевказані умови Договору не виконав та за ним обліковується заборгованість за Договором кредиту № 10-27890 від 27.07.2019 року у сумі 18 834,73 грн. (вісімнадцять тисяч вісімсот тридцять чотири) гривні 73 копійок, а саме: 5 237,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1 284,00 грн. - відсотки за користування кредиту; 12 210,00 грн. - нараховані штрафні санкції (пеня); 68,08 грн. - нараховане інфляційне збільшення заборгованості; 35,65 грн. - 3 % річних згідно ст. 625 Цивільного кодексу України.

Позивач згідно прохальної частини позовної заяви просить суд: стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 виданий Ужгородським MB УМВС України в Закарпатській області 19.06.2002 р., РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ТОВ «ІНТЕРКЕШ Україна» (), заборгованість по Договору кредиту № 10-27890 від 27.07.2019 року в сумі 18 834,73 грн. (вісімнадцять тисяч вісімсот тридцять чотири) гривні 73 копійок, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270,00 (Дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.08.2021 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд проводити у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін.

20.11.2021, від представника позивача надійшло клопотання про виправлення технічної описки. Так, позивач просить суд врахувати, що спірні правовідносини позивача виникли саме з ОСОБА_1 , котра і є відповідачем у даній справі, що визначено в ухвалі суду від 23.08.2021 про прийняття позовної заяві до розгляду та відкриття провадження у справі. Факт звернення з позовом саме до ОСОБА_1 підтверджується в тому числі поданими на обґрунтування позовних вимог доказами видачі кредиту та виникнення заборгованості.

Разом із тим, в прохальній частині позовної заяви при комп`ютерному наборі була допущена описка в імені відповідача та зазначено реквізити та прізвище ОСОБА_2 . Позивач просить суд: стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 . Паспорт: серія НОМЕР_3 , виданий Ужгородським MB УМВС України в Закарпатській обл. 26.07.1999р. РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ТОВ «ІНТЕРКЕШ Україна» (), заборгованість по Договору кредиту № 10-27890 від 27.07.2019 року в сумі 18834,73 гри. (вісімнадцять тисяч вісімсот тридцять чотири) гривні 73 копійки, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270,00 (Дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок.

14.12.2021, від представника відповідача по справі ОСОБА_1 , адвоката Рудзей Ю.В., надійшов відзив на позовну заяву. Так, у відзиві адвокат вказує на те, що нарахування пені яка більш ніж у 2 рази перевищує суму тіла кредиту, згідно ст.625 ЦК України, є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності» є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором.

Крім того, адвокат зазначає, що нарахування пені, здійснювалось, згідно наданого позивачем розрахунку, і після закінчення строку дії Договору, Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором пеню припиняється, Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Окрім того, у відзиві на позовну позивач звертає увагу і на те, що відповідно Закону України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавіруспої хвороби COVID-19)», що набрав законної сили 04.07.2020 року. У разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавіруспої хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодазця неустойку, штраф, пеню за таке прострочення";

Так, адвокат зазначає, що таким чином, па період дії карантину, Відповідача звільнено від обов`язку сплати на користь позивача пені за прострочення по кредиту.

Представник відповідача просить суд: відмовити в задоволенні позову в частині стягнення пені. Розгляд справи поводити без участі Відповідача.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

Так, представник позивача просить повністю задовольнити позовні вимоги посилаючись на кредитний договір № 10-27890 від 27.07,2019 року передбачені наступні умови надання кредиту, а саме на пп.: 1.1. передбачає, що Позичальник (Відповідач) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 54.75% відсотків річних. Тип процентної ставки фіксована; п. 3.2. обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з наступного дня після дня надання кредиту Позичальнику (списання відповідної суми з рахунку Кредитодавця або видачі готівкою) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування на рахунок Кредитодавця або внесення в касу Кредитодавця готівкою) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом; п. 3.3. прострочення сплати кредиту та процентів згідно графіка розрахунків не зупиняє нарахування процентів, крім випадку прийняття окремого рішення про це Кредитедавцем; п. 6.1. Кредитного договору, сторони несуть відповідальність за порушення умов договору згідно чинного законодавства; п. 6.2. Порушення умов договору є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов визначеними кредитним договором; п. 6.4. Закінчення строку цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору; п. 6.7. Кредитного договору, у кожному випадку невиконання (або неналежного виконання) своїх зобов`язань за договором (відносно повноти та строків сплати відсотків за кредитним договором та/або сплати відсотків та/або повернення кредиту не в повному обсязі) позичальник сплачує пеню в розмірі 1 відсоток за календарний день від суми виданих грошових коштів та у разі порушення графіку погашення кредиту зазначеного в Додатку І, позичальник сплачує пеню в розмірі сто гривень.

Окрім того, представник вказує, що нараховані відсотки та пеня відповідають вимогам чинного законодавства.

Просить суд розглядати справу за його відсутності.

Відповідач та його представник на розгляд справи не з`явилися, від представника відповідача надійшла заява, в якій він вказує що підтримує поданий відзив, просить розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що «27» липня 2019 року між ТОВ «ІНТЕРКЕШ УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладеного Кредитний договір № 10-27890, згідно якого Позичальник отримав кредит в розмірі 7 000,00 грн. (сім тисяч гривень 00 гоп.) зі сплатою 54,75 % (п`ятдесят чотири цілих сімдесят п`ять сотих) відсотків річних з кінцевим терміном повернення 26.07.2020 року.

Вказане підтверджується наявними в матеріалах справи копією кредитного договору, копією видаткового касового ордеру від 27.07.2019 р. (на суму 7 000,00 грн.).

Вказані обставини сторонами по справі не оспорюються.

Відповідно до:

п. 1.1. За цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти Позичальникові у сумі 7 000,00 грн. (сім тисяч гривень 00 коп.) на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 54,75 відсотків річних. Тип процентної ставки - фіксована.

п. 1.2. договору ТОВ «Інтеркеш Україна» надає ОСОБА_1 кредит з цільовим призначенням на споживчі цілі.

п.1.4. Строк дії договору з «27» липня 2019 року до «26» липня 2020 року. Кредит надається на 12 місяців з 27.07.2019 до 26.07.2020.

п.2.2.2. пп. 2) Позичальник зобов`язаний погашати кредит та сплачувати проценти в порядку визначеному Договором;

п.3.1. Сторони домовилися, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка розрахунків, що є невід`ємною частиною цього Договору;

п. 3.3. Прострочення сплати кредиту та процентів згідно графіка розрахунків не зупиняє нарахування процентів, крім випадку прийняття окремого рішення про це Керидитодавцем;

Відповідно до п. 1.7. договору сукупна вартість кредиту складає 54,75 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 3832,50 грн. (у грошовому виразі) та включає в себе, зокрема, проценти (відсотки) за користування кредитом 54,75 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 3832,50 грн. (у грошовому виразі), вартість послуг, які становлять 0 % (у процентному виразі) або 0 грн. (у грошовому виразі).

Згідно п. 6.7. договору у кожному випадку невиконання (або неналежного виконання) позичальником своїх зобов`язань за договором (відносно повноти та строків сплати відсотків за кредитом та/або сплати відсотків та/або повернення кредиту не в повному обсязі) позичальник сплачує пеню в розмірі 1 % за календарний день від суми виданих грошових коштів та у разі порушення графіка погашення кредиту зазначеного в додатку № 1, позичальник сплачує пеню в розмір 100 грн.

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості наданого позивачем, заборгованість відповідача станом на 21 січня 2021 року становить 5 237,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1 284,00 грн. - відсотки за користування кредиту; 12 210,00 грн. - нараховані штрафні санкції (пеня); 68,08 грн. - нараховане інфляційне збільшення заборгованості; 35,65 грн. - 3 % річних згідно ст. 625 Цивільного кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно п. 3, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Як вбачається зі змісту строк дії договору - з 27.07.2019 р. по 26.07.2020 р., разом із тим, договір діє до повного виконання позичальником зобов`язань за цим договором. Закінчення строку дії договору не звільняє позичальника від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час його дії.

Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст. 598 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18, вказала, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Разом із тим, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) міститься висновок про те, що право кредитодавця нараховувати обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, провадження № 12-142гс19, зазначила, що правові висновки, подібні до викладених у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, викладено також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

Проценти, встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Крім того, Верховним Судом в постанові від 01.07.2020 у справі № 535/757/17, провадження № 61-30148св18, зроблено аналогічний висновок щодо ідентичних правовідносин (такого ж спору).

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц, провадження № 14-465цс18, вказала, що передбачене ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції.

У договорі про надання споживчого кредиту від 27.07.2019 сторони визначили строк його дії до 26.07.2020.

Повернення кредиту та сплату відсотків позичальник мав здійснювати щомісячними платежами, надаючи банку кожного місяця кошти упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання. При цьому, терміном повернення останньої частини кредиту є 26.07.2020 та матеріали справи не містять даних про зміну терміну повернення кредиту та доказів того, що між товариством та позичальником укладалися будь-які додаткові угоди щодо зміни такого.

Отже, строк кредитування позичальника є таким, що закінчився 26.07.2020, як і його право законно користуватися позиченими коштами.

Тому після зазначеної дати ТОВ «Інтеркеш Україна» не мало правових підстав для нарахування відсотків поза строком дії договору, а також пені за несвоєчасне повернення кредиту, а тому такі вимоги є безпідставними по суті. При цьому, з розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування позивачем продовжувалося по 21.01.2021, незважаючи на те, що строк дії договору встановлено до 26.07.2020 року.

Крім того, у відповідності до положень пункту 6 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування» (із змінами) у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором.

На підставі постанов Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 року № 211 (із змінами), «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 20.05.2020 року № 392 (із змінами), «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 22.07.2020 року № 641 (із змінами) та «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 року № 1236 (із змінами) з 12.03.2020 року до 31.08.2021 року на території України діє карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Відповідно до п. 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Аналогічна норма закріплена в п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».

З огляду на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит, відповідач звільнена від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за даним договором під час дії карантину.

Окрім того, слід зауважити, що згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідач здійснювала платежі зі сплати заборгованості. Так, станом на 27.06.2020 залишок по процентах 0, по пені 0, тіло кредиту 5237 грн.

Разом із тим в період з 27.06.2020 року по 31.10.2021, що є поза межами строку дії договору позивачем було здійснено нарахування процентів та пені, у зв`язку із чим, у відповідача перед позивачем з`явилася заборгованість по процентам 423 грн. та 6470 грн. пеня, тіло кредиту 5237 грн.

Так, згідно наданого розрахунку позивач просить суд стягнути із відповідача на його користь: заборгованість по Договору кредиту № 10-27890 від 27.07.2019 року в сумі 18 834,73 грн. (вісімнадцять тисяч вісімсот тридцять чотири) гривні 73 копійок станом на 21.01.2021 року, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270,00 (Дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок.

При цьому згідно позовної заяви станом на 21.01.2021 року складовими вказаної суми є: 5 237,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1 284,00 грн. - відсотки за користування кредиту; 12 210,00 грн. - нараховані штрафні санкції (пеня); 68,08 грн. - нараховане інфляційне збільшення заборгованості; 35,65 грн. - 3 % річних згідно ст. 625 Цивільного кодексу України.

Тобто відсотки та пеня нараховано за період з 27.06.2020 по 21.01.2021 рік.

Таким чином суд вважає, що матеріалами справи встановлено наступне: строк дії договору встановлено до 26.07.2020; нарахування процентів за користування кредитними коштами та пеня нараховані позивачем поза строком дії договору в період з 27.06.2020 року по 21.01.2021 року, окрім того, згідно зі змісту договору встановлено, що цільовим призначенням є споживчі цілі, що дає підстави дійти висновку про те, що відповідач звільнена від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за даним договором під час дії карантину, тобто в періоді, починаючи з 12.03.2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76, 77 ЦПК України).

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованість за кредитом у сумі 5340,73 грн., з яких: 5237 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 68,08 грн. інфляційні втрати; 35,65 грн. 3 % річних від простроченої суми. В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з боржника на користь позивача слід стягнути понесені стягувачем судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Оскільки позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути відшкодування судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме: 2270,00 грн. сплаченого судового збору х 18834,73 грн. заявлених до стягнення коштів : 5340,73 грн. присуджених коштів = 644 грн. судового збору до стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 525-526, 549, 610-612, 625, 1054-1055, 1056 1, п. 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 81, 89, 141, 263 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву «Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтеркеш Україна» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 ) на користь ТОВ «ІНТЕРКЕШ Україна» (), заборгованість по Договору кредиту № 10-27890 від 27.07.2019 року в сумі 5340,73 грн., з яких: 5237 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 68,08 грн. інфляційні втрати; 35,65 грн. 3 % річних від простроченої суми.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 ) на користь ТОВ «ІНТЕРКЕШ Україна» (), судовий збір в сумі 644 грн.

В решті позовних вимог - відмовити.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтеркеш Україна», , поштова адреса: 88000, м. Ужгород, вул. Швабська, 17.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош