Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Миненко В.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації до ОСОБА_1 за участю третіх осіб ОСОБА_2 , Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 за участю третіх осіб ОСОБА_3 , Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Свої вимоги мотивував тим, що згідно свідоцтва про народження малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначені: батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_5 (а.с. 8, 9-10), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . 31 липня 2020 року наказом Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 10 ОСОБА_4 поставлено на профілактичний облік, як дитину, що опинилася у складних життєвих обставинах. 23 лютого 202 року наказом Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 1 ОСОБА_4 тимчасово влаштовано в родину ОСОБА_2 . Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування дитини. У зв`язку з наведеним просить позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно його малолітньої дитини - доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , передати органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації малолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути з ОСОБА_1 на особу, або установу в якій буде перебувати дитина аліменти на утримання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від заробітку відповідачів щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження.

21 грудня 2020 року протокольною ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

24 лютого 2021 року протокольною ухвалою суду залучено до участі у справі ОСОБА_2 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, як правонаступника ОСОБА_3 .

Крім того, 24 лютого 2021 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про неможливість прибуття в судове засідання внаслідок пандемії через ковід. Позовні вимоги не визнав повністю, оскільки бере на себе повну відповідальність за опікування, виховання та догляд за донькою, яка за взаємною згодою мешкала зі своєю матір`ю, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала повністю, оскільки батько приймає активну участь у житті дитини та спілкується з донькою. В найближчий час батько дитини планує прибути до України для оформлення документів на дитину, необхідних для виїзду до Болгарії для спільного проживання з батьком.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить прийняти рішення в найкращих інтересах дитини.

Відповідно до вимог ст.171 Сімейного кодексу України судом не заслухана думка малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки через свій ранній дитячий вік (6 років) вона не в змозі чітко і ясно висловити свою думку про позбавлення батьківських прав.

За таких обставин суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності сторін в судовому засіданні на підставі наявних справі доказів без фіксування судового засідання технічними засобами на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні правовідносини.

Згідно свідоцтва про народження малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначені: батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_5 (а.с. 8, 9-10), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11).

31 липня 2020 року наказом Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 10 ОСОБА_4 поставлено на профілактичний облік, як дитину, що опинилася у складних життєвих обставинах (а.с. 6 зв.).

23 лютого 202 року наказом Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 1 ОСОБА_4 тимчасово влаштовано в родину ОСОБА_2 (а.с. 65).

Позивач просить позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно його малолітньої дитини - доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Між сторонами виникли правовідносини щодо належного виконання батьком батьківського виховання та доказуванню підлягають обставини щодо ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування дитини.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано суду доповідну записку від 31 липня 2020 року про доцільність постановлення ОСОБА_4 на облік дітей, які перебувають в складних життєвих обставинах з метою захисту його прав та інтересів (а.с. 7), психолого-педагогічну характеристику на вихованку закладу дошкільної освіти № 576 ОСОБА_4 , відповідно до якої батько ОСОБА_1 жодного разу дитину не приводив і не забирав, зі слів матері батько проживає в Болгарії та останні 4-5 років не приймає участі у вихованні та утриманні дитини (а.с. 19), лист Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Русанівка» від 29 травня 2020 року про невідвідування батьком лікаря разом з дитиною (а.с. 20), повідомлення Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції України в місті Києві про не встановлення місця перебування ОСОБА_1 (а.с. 21, 22).

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

Частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно п.п. 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 Сімейного кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 19 серпня 2020 року № 1036439/41/3, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно його малолітньої дитини - доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 54-55).

Частина 6 ст. 19 Сімейного Кодексу України передбачає можливість суду не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Судом встановлено, що висновок органу опіки та піклування обґрунтований лише тим, що ОСОБА_1 цілком свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не займається її вихованням, не піклується про здоров`я, фізичний, духовний розвиток та не утримує її матеріально. Відповідно до повідомлення Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції України в місті Києві, місце перебування ОСОБА_1 на даний час не встановлено. ОСОБА_1 належним чином був запрошений на засідання Комісії, однак не з`явився, про причини неявки не повідомив, будь-яких підтверджень щодо участі у вихованні та утриманні дитини не надав.

Однак, судом не встановлено, що у відповідача закріпилася стійка поведінка щодо невиконання обов`язків по вихованню дитини, оскільки останній має намір забрати дитину до Болгарії для подальшого проживання з ним.

Тому суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, який вважав за можливе позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно його малолітньої дитини - доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Пленум Верховного Суду України у постанові № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» дає судам роз`яснення, що у мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду з прав людини, які згідно із Законом України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права та підлягають застосуванню в даній справі (пункт 12 вказаної постанови).

Так, позиція Європейського суду з прав людини у рішенні у справі «Хант проти України» від 07 березня 2007 року щодо питання, чи було втручання у гарантоване статтею 8 Конвенції право заявника на повагу до його сімейного життя, чи було втручання виправданим, полягає у наступному.

50. Це втручання не становитиме порушення статті 8, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей.

53. Визначаючи, чи був захід, який оскаржується, «необхідним в демократичному суспільстві», Суд, беручи до уваги справу в цілому, розглядатиме підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їхньої відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах. Більше того, необхідно зважити, що зазвичай державні органи мають перевагу у безпосередньому спілкуванні з особами, яких стосується справа. Виходячи з цих міркувань, завдання Суду полягає не у виконанні обов`язків національних органів щодо вирішення питань опіки чи доступу до дитини, а в дослідженні рішень, які виносились державними органами в межах їх свободи розсуду, на предмет їх відповідності Конвенції (див. рішення від 23 вересня 1994 р. у справі «Хокканен проти Фінляндії» (Hokkanen v. Finland), Series A, № 229-A, с. 20, п. 55, та, mutatis mutandis, рішення від 9 червня 1998 р. у справі «Бронда проти Італії» (Bronda v. Italy), Reports of Judgments and Decisions 1998?IV, с. 1491, п. 59).

54. Далі Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див., наприклад, рішення від 27 листопада 1992 р. у справі «Олсон проти Швеції (№ 2)» (Olsson v. Sweden (№ 2)), Series A, № 250, с. 35-36, п. 90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які у залежності від природи та важливості можуть переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення від 7 серпня 1996 р. у справі «Йогансен проти Норвегії» (Johansen v. Norway), Reports of Judgments and Decisions 1996?III, с. 1008-1009, п. 78).

55. У цій справі Суд зазначає, що компетентні національні суди, вирішуючи позбавити заявника батьківських прав, взяли до уваги доводи, надані матір`ю дитини та іншими свідками з її боку, відповідно до яких заявник втратив цікавість до свого сина.

56. Суд не має сумнівів, що такі доводи могли бути належними. Однак з урахуванням усталеної практики Суду, що стаття 8 включає імпліцитні процесуальні вимоги, потрібно визначити, чи було залучено заявника до процесу прийняття рішень у цілому в тій мірі, яка була достатньою для забезпечення необхідного захисту його інтересів, беручи до уваги конкретні фактичні обставини справи, а також важливість прийнятих рішень (див. рішення у справі «Ельсгольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany) [ВП], заява № 25735/94, п. 52, ECHR 2000-VIII; зазначене вище рішення у справі «P., C., та S. проти Сполученого Королівства» (P., C. аnd S. V. the United Kingdom), п. 119, та рішення у справі «Венема проти Нідерландів» (Venema v. the Netherlands), заява № 35731/97, п. 91, ECHR 2002-X, із посиланням на рішення від 8 липня 1987 р. у справі «W. проти Сполученого Королівства» (W. v. United Kingdom), Series A, № 121, с. 28-29, п. 64).

57. Повертаючись до обставин цієї справи, Суд зазначає, що відповідне цивільне провадження стосувалось сімейних відносин заявника та позбавлення його батьківських прав. Ці питання як за національним законодавством, так і в оскаржуваному провадженні мали ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. На думку Суду, досить складно визначити, в якій мірі національні суди могли дати таку оцінку, не заслухавши заявника особисто або, принаймні, з огляду на обставини справи не отримавши інформації від заявника особисто щодо його бачення подій і відносин із сином та М. за допомогою міжнародних угод про правову допомогу.

60. Таким чином, Суд доходить висновку, що заявник не був залучений у провадження, в результаті яких приймались рішення, в тій мірі, яка є достатньою для забезпечення захисту його інтересів, а державні органи вийшли за межі своєї свободи розсуду і не забезпечили справедливу рівновагу між інтересами заявника та інших осіб. Таким чином, у цій справі права заявника, гарантовані статтею 8 Конвенції, були порушені.

Отже, з урахуванням того, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою впливу на осіб, які не виконують обов`язків по вихованню дитини, та встановлених обставин щодо не врегулювання питання щодо невиконання відповідачем обов`язків по вихованню дитини органами опіки та піклування, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно його малолітньої дитини - доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також позивач просить передати органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації малолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути з ОСОБА_1 на особу, або установу в якій буде перебувати дитина аліменти на утримання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від заробітку відповідачів щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону від 13 січня 2005 р. № 2342-IV «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 цього ж Закону безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей.

Згідно із ч.2 ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи те, що у задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав позивачу відмовлено, тому суд не вбачає підстав для задоволення похідних вимог в частині передання Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнення з ОСОБА_1 на особу, або установу в якій буде перебувати дитина аліментів на утримання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від заробітку відповідачів щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Із зазначених підстав суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації до ОСОБА_1 за участю третіх осіб ОСОБА_2 , Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини повністю.

Керуючись статті 9 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, ч.3 ст. 51 Конституції України, ч. 6 ст. 19, ст.ст. 150, 152, 155, 164-167 Сімейного кодексу України, п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 141, 223, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації до ОСОБА_1 за участю третіх осіб ОСОБА_2 , Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 01 березня 2021 року.

Суддя Н.Є.Арапіна