печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2021 р. суддя Печерського районного суду м. Києва Соколов О.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , про встановлення факту недостовірності інформації та її спростування,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана заява ОСОБА_1 , про встановлення факту недостовірності інформації та її спростування.

Представник заявника - адвокат Рибачок Анатолій Олексійович звернулася до суду з вказаною заявою та просить встановити факт неправдивості та спростувати інформацію, що була поширена на веб-сайтах:

1. ІНФОРМАЦІЯ_1 , назва статті: «

ІНФОРМАЦІЯ_2 »; посилання на статтю:

ІНФОРМАЦІЯ_3 ; 2. ІНФОРМАЦІЯ_4 , назва статті: « ІНФОРМАЦІЯ_5»; посилання на статтю: ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

3. ІНФОРМАЦІЯ_7 , назва статті: « ІНФОРМАЦІЯ_8»; посилання на статтю:ІНФОРМАЦІЯ_9;

4.ІНФОРМАЦІЯ_10 , назва статті: « ІНФОРМАЦІЯ_11 »; посилання на статтю: ІНФОРМАЦІЯ_12 ;

5.ІНФОРМАЦІЯ_13, назва статті: « ІНФОРМАЦІЯ_14 »; посилання на статтю: ІНФОРМАЦІЯ_15 ;

6.ІНФОРМАЦІЯ_16, назва статті: «

ІНФОРМАЦІЯ_17 »; посилання на статтю:

ІНФОРМАЦІЯ_18;

7.ІНФОРМАЦІЯ_13, назва статті: «ІНФОРМАЦІЯ_19» смог вывести свое имущество из-под ареста», посилання на статтю:

ІНФОРМАЦІЯ_20.

Свою заяву у порядку окремого провадження заявник мотивує тим, що встановити відомості про авторів статей та власників веб-сайту невідомі, на підтвердження цього до матеріалів заяви додають довідки про власників. Тому відповідно до пункту 3 частини четвертої ст. 277 ЦПК України, заінтересована особа, право якої порушено, заяву подано у порядку ст. 315 ЦПК України.

Ознайомившись та проаналізувавши матеріали заяви про встановлення факту поширення недостовірної інформації, судом встановлено, що у справі провадження не може бути відкрито, в зв`язку з наявними обставинами, передбаченими статтею 315 ЦПК України, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, що передбачено частиною другою ст. 315 ЦПК України.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту неправдивості та спростування інформації, в порядку окремого провадження, представник заявника посилається на те, що автори статей та власники веб-сайтів, які на переконання заявника, які поширили недостовірну інформацію, невідомі.

Відповідно до положень пункту 3 частини четвертої ст. 277 ЦК України, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування.

Встановлення факту поширення недостовірної інформації в порядку окремого провадження можливо лише у тому разі, коли особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома.

У відповідності до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, вказаних у постанові «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1 (пункт 12), належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет, згідно з роз`ясненнями Пленуму від 27 лютого 2009 року № 1.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» власник веб-сайту - особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу.

Власник веб-сторінки - особа, яка є володільцем облікового запису, що використовується для розміщення веб-сторінки на веб-сайті, та яка управляє і (або) розміщує електронну (цифрову) інформацію в межах такої веб-сторінки. Власник веб-сайту не є власником веб-сторінки, якщо останній володіє обліковим записом, що дозволяє йому самостійно, незалежно від власника веб-сайту, розміщувати інформацію на веб-сторінці та управляти нею.

В той же час, як вбачається із матеріалів поданої заяви, заявник не позбавлений можливості встановити власників веб-сайтів, зокрема в судовому порядку шляхом витребуваня доказів відповідно до положень ЦПК. Також, у довідках сформованих ДП «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет» Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес», на які посилається заявник, наявна інформація про реєстраторів доменних імен та наявна інформація про отримувача послуг хостингу.

У заяві зазначено, що заявник намагався встановити власника зазначених веб-сайтів та авторів статей, але з`ясувати особу, яка поширила недостовірну негативну інформацію, не вдалося.

З огляду на зміст заяви вбачається, що поширювач інформації, яку заявник вважає недостовірною, не встановлений саме ним, а не встановлений взагалі. Окрім того, до заяви не додано доказів про спроби вставлення особи авторів статтей.

За таких обставин, можливості встановлення поширювача інформації заявником на даний час не є вичерпаними.

Також він не позбавлений можливості звернутися до суду за захистом своїх прав у порядку позовного провадження, адже за відсутності доказів іншого, власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу.

Частиною четвертою статті 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про застосування частини четвертої ст. 315 ЦПК України і відмову у відкритті провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 1-19, 23, 33, 34, 293, 294, 315, 351-355 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , про встановлення факту недостовірності інформації та її спростування.

Повернути ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 3178,00 грн., квитанція № 39735680-1 від 01 листопада 2021 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.М. Соколов