Єдиний унікальний номер: 379/198/20
Провадження № 2/379/43/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2021 року Таращанський районний суд Київської області

в складі:

головуючого судді Зінкіна В.І.,

за участю секретаря судового засідання Гопкало О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Таращі, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом, у якому зазначив, що 07.08.2014 між публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал», яке 19 липня 2016 року припинилося шляхом приєднання до ПАТ «ПУМБ», в зв`язку з чим, ПАТ «ПУМБ» є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», та ОСОБА_1 , укладено кредитний договір № GP-6656460, відповідно до умов якого, відповідачка отримала кредит в розмірі 19776,96 грн. Позивач посилається на те, що відповідачка не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк, внаслідок чого у неї виникла заборгованість, яка станом на 22.01.2020 складає 123490,98 грн, з яких: 19435,95 грн - заборгованість за кредитом; 3658,97 грн - заборгованість за процентами; 12281,7 грн - заборгованість за комісією; 88114,36 грн - штрафні санкції. В зв`язку з чим, просить суд стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість в сумі 123490,98 грн та витрати зі сплати судового збору у сумі 2102,00 грн.

У поданому відзиві на позовну заяву відповідачка заперечує проти позовних вимог та не визнає їх у повному обсязі. Вказує, що представником поповича до позовної заяви не долучений кредитний договір. Крім того, у меморіальному ордері відсутній її підпис про отримання кредиту. Також, жодного доказу, який би підтверджував, що банківська картка її видавалася і що на цю картку зараховувалися банком грошові кошти надано не було. Також позивачем не було додано до позову підтвердження відкриття рахунку, на який позивачем надавався картковий кредит та куди мали повертатися грошові кошти. Розрахунок заборгованості, який поданий позивачем не відповідає дійсності і є одностороннім арифметичним відображенням певних сум і не підтверджує існування тих чи інших фінансових операцій. Представником позивача додано довідку про стан та історію заборгованості за кредитним договором № GР-6656460 від 08.08.2014, виписку з рахунку ОСОБА_1 із зазначенням сум заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за кредитним договором № GР-6656460 станом на 22.01.2020 року (включно), зазначений виконавець яких невідомо чи мав право на їх формування, також дані довідки не містять жодного підпису уповноважених осіб. Крім того вважає, що зазначена у позові сума є завищеною та необґрунтованою, і такою що не підтверджується наявними у матеріалах справи документами. Вважає, що вірною має бути загальна сума заборгованості в розмірі 18696,96 грн, а документи які містяться в матеріалах справи, не доводять зазначену у позові заборгованість за кредитом. У зв`язку з невідповідністю розміру наданого їй кредиту у позовній заяві та виписці з рахунку про непогашення заборгованості, незрозуміло, які суми та за який період були сплачені по тілу кредиту, по відсотках, по штрафних санкціях за кредитним договором. В зв`язку з викладеним, просить відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належно, в позовній заяві просить розглянути справу за відсутності представника позивача.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належно. Подала заяву про розгляд справи без її участі, позов не визнає. У разі можливості просить зменшити неустойку.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З`ясувавши обставини справи, перевіривши їх поданими доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина 1 ст.82 ЦПК України визначає, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлено, що 07.08.2014 між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та відповідачкою відповідно до Пропозиції укласти договори (оферта), був укладений договір № GP-6656460 (далі - кредитний договір), найменування кредитного продукту - кредит на загальні цілі.

Згідно п.2.2 кредитного договору, кредит надано в розмірі 19776,96 грн, в т.ч. з метою рефінансування - 18044,67 грн, в т.ч. на оплату договору страхування - 1732,29 грн.

Строк кредитування становить 48 місяців.

Сторони погодили, що за користування кредитними коштами, позичальник сплачує 9 % річних, а також комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1,35 % (п.п.2.4, 2.5 Договору).

Відповідачка не виконує належним чином свої кредитні зобов`язання, в зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість.

На момент розгляду справи, доказів про погашення заборгованості за кредитним договором з боку відповідачки суду не надано.

Згідно з ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Цивільний кодекс, крім обов`язку належного виконання зобов`язання встановлює також принцип своєчасності його виконання (ст. 530 ЦК України).

У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Звертаючись до суду, позивач посилається на те, що відповідачка належним чином не виконала свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого у неї виникла заборгованість, яка станом на 22.01.2020 складає 123490,98 грн, з яких: 19435,95 грн - заборгованість за кредитом; 3658,97 грн - заборгованість за процентами; 12281,7 грн - заборгованість за комісією; 88114,36 грн - штрафні санкції.

На підтвердження заборгованості, позивач надав суду довідку про стан та історію заборгованості за кредитним договором № GP-6656460 від 08 серпня 2014 року, яка містить періоди нарахування банком платежів, дати їх сплати позичальником, перерозподіл сплачених відповідачкою коштів (сума кредиту, проценти, комісія), період та суми неоплачених платежів.

Згідно вказаної довідки, непогашена, прострочена відповідачем заборгованість за сумою кредиту - в розмірі 19435,95 грн; 3658,97 грн - заборгованість за процентами; 12281,7 грн - заборгованість за комісією; 88114,36 грн - штрафні санкції.

За правилами ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом, послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17, 23 ст. 1 Закону).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому, встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісії, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконними, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Кредитний договір має містити обґрунтований розрахунок розміру комісії. Але в договорі відсутні як поняття комісії, так і обґрунтований розрахунок розміру комісії.

Положеннями ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачем про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміну витрат, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

За таких обставин, суд вважає незаконним встановлення у кредитному договорі плати за обслуговування кредиту, а саме за послуги, які супроводжують кредит як компенсація супутніх витрат банку за рахунок позичальника, оскільки банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які той здійснює на власну користь, тому, вимога позивача щодо стягнення з відповідачки в рахунок погашення заборгованості за спірним кредитним договором на його користь комісії у розмірі 12281,7 грн задоволенню не підлягає.

Стосовно стягнення штрафних санкцій, суд зазначає наступне.

Цивільно - правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно - правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК).

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК штраф і пеня є одним видом цивільно - правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно - правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Із наданих стороною позивача розрахунку заборгованості довідки про стан та історію заборгованості за кредитним договором № GP-6656460 від 08 серпня 2014 року; виписки з рахунка ОСОБА_1 в графі заборгованість за неустойкою не наведено суму, яку просить стягнути Банк, як штрафні санкції в розмірі 88114,36 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, суд вважає, що наданий розрахунок банку не містить відомостей, що б дозволили перевірити вірність нарахування штрафних санкцій позивачем.

За наведеного у задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафних санкцій слід відмовити.

Аналогічна позиція викладена в постанові Київського апеляційного суду від 18.11.2019 № 760/33936/18.

За наведених обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в частині стягнення заборгованості по фактично отриманим позичальником коштам, тобто лише заборгованості за кредитом в розмірі 19435,95 грн, заборгованості за процентами в розмірі 3658,97 грн, у задоволенні ж позову про стягнення комісії та штрафних санкцій слід відмовити.

Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 19, 81, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 549, 611, 629, 1049, 1050 ЦК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (, місцезнаходження: вул. Андріївська, 4, м. Київ, 04070) заборгованість у розмірі 23097,92 грн (двадцять три тисячі дев`яності сім гривень дев`яності дві копійки).

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (, місцезнаходження: вул. Андріївська, 4, м. Київ, 04070) судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 393,11 грн (триста дев`яності три гривні одинадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивні частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Таращанський районний суд Київської області.

Головуючий:В. І. Зінкін