Постанова

Іменем України

02 березня 2021 року

м. Київ

справа № 610/959/20-ц

провадження № 61-19505св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 03 вересня 2020 року у складі судді Купіна В. В. та постанову Харківського апеляційного суду від 07 грудня 2020 року у складі колегії суддів: Бурлака І. В., Котелевець А. В., Яцини В. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви і рішень судів

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі - ПАТ «Укртрансгаз») про визнання наказу про звільнення недійсним та його скасування, поновлення на роботі.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він з лютого 2002 року працював на посаді водія у Червонодонецькому вузлі зв`язку Шебелинського цеху технологічного зв`язку Харківського регіонального центру «Газтехзв`язок» Управління «Укргазтехзв`язок», яке на правах філії входить до складу ПАТ «Укратрансгаз». Наказом по Управлінню «Укргазтехзв`язок» від 26 березня 2014 року № 130-К його звільнено з роботи уз зв`язку зі скороченням штатів працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. У жовтні 2017 року він звернувся з листом до директора Управління «Укргазтехзв`язок» ПАТ «Укртрансгаз» із проханням роз`яснити підстави його звільнення, на який отримав відповідь, що філія Управління «Укргазтехзв`язок» не є уповноваженим органом. Вважає, що директор філії не має повноважень на видачу наказу про скорочення штатної посади. Із відповіді директора Управління «Укргазтехзв`язок» ПАТ «Укртрансгаз» вбачається, що наказ по філії Управління «Укргазтехзв`язок» від 25 грудня 2013 року № 291 «Щодо оптимізації структури Харківського регіонального центру», яким передбачалося скорочення з 26 березня 2014 року двох штатних посад водія автотранспортних засобів, видано неуповноваженим органом. Тобто з`явився новий наказ. 12 жовтня 2017 року він написав заяву директору філії «Управління «Укргазтехзв`язок» ОСОБА_2 про надання роз`яснення аргументації пункту 1 статті 40 КЗпП України про його звільнення в наказі № 130 «Управління «Укргазтехзв`язок» від 26 березня 2014 року, яким чином зроблена процедура звільнення за скороченням штатної посади, зміни в організації праці, а саме, чому в наказі від 25 грудня 2013 року № 291 директора філії «Управління «Укргазтехзв`язок» ПАТ «Укртрансгаз» ОСОБА_3 зазначено скоротити з 26 березня 2014 року, а насправді його звільнили 26 березня 2014 року. 28 листопада 2017 року він отримав відповідь від ОСОБА_2 від 22 листопада 2017 року, в якій зазначено, що філія «Управління «Укргазтехзв`язок» не є уповноваженим органом, тобто директор філії немає повноважень на надання наказу про скорочення штатної посади. Таким чином, наказ по Управлінню «Укргазтехзв`язок» від 26 березня 2014 року № 130-к, яким його звільнено з роботи у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України з посиланням на наказ директора Управління «Укргазтехзв`язок» ОСОБА_3 від 25 грудня 2013 року № 291 і попередженням на цей наказ не є дійсним, оскільки директор управління не є уповноваженим органом і юридичною особою.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив визнати наказ від 26 березня 2014 року № 130-к недійсним, скасувати його, а також поновити на роботі.

03 липня 2020 року відповідач подав клопотання про закриття провадження у вказаній справі у зв`язку з наявністю судових рішень, що набрали законної сили щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, зокрема, у справах: № 610/1590/14-ц, № 610/2487/18-ц.

Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 03 вересня 2020 року закрито провадження у справі.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що підставою цього позову є обставини, які вже були досліджені та враховані при винесенні рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 16 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 06 серпня 2015 року, та враховані під час ухвалення постанови Верховного суду від 25 березня 2020 року.

Постановою Харківського апеляційного суду від 07 грудня 2020 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи ухвалу суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 16 червня 2015 року у справі № 610/1590/14-ц, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Укртрансгаз» про визнання наказу про звільнення незаконним, скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, які є тотожними цим вимогам, - відмовлено. Ухвалюючи судове рішення про визнання наказу про звільнення недійсним, скасування наказу та поновлення на роботі обставини про те, що директор філії не має повноважень на видачу наказу про скорочення штатної посади, досліджено та враховано судами при винесенні судового рішення, яке є чинним. Так, судами досліджено та надано належну правову оцінку Статуту ПАТ «Укртрансгаз», наказу голови Правління ПАТ «Укртрансгаз» від 27 листопада 2013 року № 415 «Про затвердження штатних розписів», наказу виконуючого обов`язки голови Правління ПАТ «Укртрансгаз» від 30 грудня 2013 року № 474 «Про затвердження змін до штатного розпису», яким затверджено зміни до штатного розпису працівників філії «Управління «Укргазтехзв`язок», наказу по філії «Управління «Укргазтехзв`язок» від 25 грудня 2013 року № 291 «Щодо оптимізації структури Харківського регіонального центру», пунктом 1 якого передбачено скорочення з 26 червня 2014 року двох штатних посад водія автотранспортних засобів, одну з яких обіймав позивач. Таким чином, фактично ОСОБА_1 намагається повторно шляхом подання позову оскаржити судові рішення, за якими йому відмовлено в задоволенні позовних вимог, які за змістом, суб`єктним складом є тотожними цьому позову.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У грудні 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 03 вересня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 07 грудня 2020 року, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права. У своїй касаційній скарзі вказує, що у постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 610/1590/14-ц зазначено, що обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги. Його позов - це позов між тими самими сторонами про той самий предмет, але з інших підстав.

Також у своїй касаційній скарзі ОСОБА_1 просив витребувати докази.

Підстави для задоволення такого клопотання відсутні, з огляду на те, що відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Учасники справи своїм правом надати відзив на касаційну скаргу не скористалися.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 15 січня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

27 січня 2021 року справа надійшла до суду касаційної інстанції.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Обставини встановлені судами

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Укртрансгаз» про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди

Позовна заява мотивована тим, що він з лютого 2002 року працював на посаді водія автотранспортних засобів 1 класу Червонодонецького вузла зв`язку Шебелинського цеху технологічного зв`язку Харківського регіонального центру «Газтехзв`язок» Управління «Укргазтехзв`язок», яке на правах філії входить до складу ПАТ «Укртрансгаз». Наказом по Управлінню «Укргазтехзв`язок» від 26 березня 2014 року № 130-к його було звільнено з роботи у зв`язку зі скороченням штатів працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. Вважав своє звільнення незаконним, та просив суд визнати незаконним і скасувати наказ по Управлінню «Укргазтехзв`язок» ПАТ «Укртрансгаз» від 26 березня 2014 року № 130-к про звільнення його з роботи та поновити його на роботі в Управлінні «Укргазтехзв`язок» ПАТ «Укртрансгаз» на посаді водія 1 класу вузла зв`язку Червоний Донець Шебелинського ЦТЗ Харківського регіонального центру «Газтехзв`язок» з 26 березня 2014 року; стягнути з ПАТ «Укртрансгаз» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 134 381,94 грн та інші грошові суми, що виплачувались працівникам, у розмірі 12 827,00 грн. Крім того, вказував, що у зв`язку з незаконним звільненням йому завдана моральна шкода, яка полягає у погіршенні здоров`я і позбавленні можливості реалізації ним своїх професійних навичок, звичок і бажань, тому просив стягнути з ПАТ «Укртрансгаз» 10 000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 16 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 06 серпня 2015 року, у справі № 610/1590/14-ц, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Укртрансгаз» про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 16 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укртрансгаз» про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Заява мотивована тим, що у жовтні 2017 року він звернувся листом до директора Управління «Укргазтехзв`язок» ПАТ «Укртрансгаз» з проханням роз`яснити підстави його звільнення, на який отримав відповідь, дослівно: «філія «Управління «Укргазтехзв`язок» не є уповноваженою особою». Вказане свідчить, що директор філії немає повноважень на видання наказу про скорочення штатної посади. На момент ухвалення рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 16 червня 2015 року вказані обставини йому відомі не були.

Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 15 листопада 2018 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 20 червня 2019 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставини рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 16 червня 2015 року відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що обставини, на які посилається заявник як на нововиявлені, не спростовують факти, покладені в основу судового рішення, і ці обставини не можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається, а по суті є переоцінкою доказів, які були оцінені судом в процесі розгляду справи. Крім того, в листі, на який посилається ОСОБА_1 , зазначено, що філія «Управління «Укргазтехзв`язок» не є уповноваженим органом і не може коментувати рішення судів, прийняті у справі № 610/1590/14-ц, тобто не містить нововиявлених обставин та не свідчить про наявність підстав для скасування рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 16 червня 2015 року.

Постановою Верховного Суду від 25 березня 2020 року ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 15 листопада 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 20 червня 2019 року залишено без змін.

У справі № 610/3403/15-ц ОСОБА_1 звертався до суду з позовом до ПАТ «Укртрансгаз», посилаючись на те, що наказом по управлінню «Укргазтехзв`язок» ПАТ «Укртрансгаз» від 26 березня 2015 року його звільнено у зв`язку зі скороченням штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України), із посади водія автотранспортних засобів 1 класу Червонодонецького вузла зв`язку Шебелинського цеху технологічного зв`язку Харківського регіонального центру «Газтехзв`язок», яку він обіймав з березня 2002 року. Вважав, що попередження про наступне звільнення від 24 січня 2014 року є незаконним, оскільки не містить посилань на зміни в організації виробництва і праці, в ньому не зазначено про зміни штатного розпису, а сам наказ підписаний не уповноваженою особою.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 17 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 11 лютого 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2016 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 18 грудня 2015 року.

Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 18 січня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 03 квітня 2017 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 14 листопада 2019 року вказані судові рішення залишено без змін.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК Українисуд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Європейського суду з прав людини у своєму рішенні від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також у рішенні від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» зазначено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Закриття провадження у справі можливе лише за умови, якщо рішення, що набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто співпадають сторони, предмет і підстави позовів.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення, а підстава - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При визначенні підстави позову як елементу його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Отже, відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК Українисуд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду чинності.

Закриття провадження у справі - це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість подальшого судового розгляду справи.

У пунктах 26, 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) зазначено, що: «згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що: «необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України(у редакції 2004 року) зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору».

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що є таке, що набрало законної сили рішення у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 у цій справі також стосуються визнання незаконним і скасування наказу по Управлінню «Укргазтехзв`язок» ПАТ «Укртрансгаз» від 26 березня 2014 року № 130-к про звільнення його з роботи.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідачів щодо якої вона просить ухвалити рішення, а підставою - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

У справі, що переглядається та у справі № 610/1590/14-ц спір виник між тими самими сторонами: позивач - ОСОБА_1 , відповідач - ПАТ «Укртрансгаз», підстави і предмет позовів у цій справі та у справі № 610/1590/14-ц, є однаковими, а тому суди попередніх інстанцій обґрунтовано закрили провадження у справі.

Доводи заявника про те, що підстави позову у двох розглядуваних справах є різними, оскільки у справі, що переглядається, свої позовні вимоги він обґрунтовував тим, що директор філії не має повноважень на видачу наказу про скорочення штатної посади, не може свідчити про нетотожність позовів, оскільки предметом позову залишився наказ по Управлінню «Укргазтехзв`язок» ПАТ «Укртрансгаз» від 26 березня 2014 року № 130-к про звільнення з роботи, що було предметом судового розгляду у справі № 610/1590/14-ц, і судами вже надано правову оцінку цьому наказу, що підтверджується судовими рішеннями, що набрали законної сили.

Судами досліджено та надано належну правову оцінку Статуту ПАТ «Укртрансгаз», наказу голови Правління ПАТ «Укртрансгаз» від 27 листопада 2013 року № 415 «Про затвердження штатних розписів», наказу виконуючого обов`язки голови Правління ПАТ «Укртрансгаз» від 30 грудня 2013 року № 474 «Про затвердження змін до штатного розпису», яким затверджено зміни до штатного розпису працівників філії «Управління «Укргазтехзв`язок», наказу по філії «Управління «Укргазтехзв`язок» від 25 грудня 2013 року № 291 «Щодо оптимізації структури Харківського регіонального центру», пунктом 1 якого передбачено скорочення з 26 червня 2014 року двох штатних посад водія автотранспортних засобів, одну з яких обіймав позивач.

Отже, оскаржувані рішення відповідають нормам процесуального права, оскільки Ne bis de adem re sit actio - нe можна двічі вчиняти позов за тією ж самою справою.

Інші доводи касаційної скарги ґрунтуються на власному тлумаченні заявником норм процесуального права і зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками судів попередніх інстанцій щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду касаційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду та встановлення нових обставин, які не були встановлені судами попередніх інстанцій.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваних рішеннях, питання вичерпності висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що переглядається, судові рішення відповідають вимогам вмотивованості.

Верховний Суд розглянув справу в межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження; і підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Балаклійського районного суду Харківської області від 03 вересня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 07 грудня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик