У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" грудня 2021 р. cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Цуранов А. Ю. перевіривши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради про встановлення факту залучення до складу формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою в порядку окремого провадження, в якій просить встановити факт, що він був залучений до складу формувань цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у період з 18.05.1987 року по 18.06.1987 року.

Свої вимоги мотивує тим, що він є громадянином, віднесеним до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. З 18.05.1987 року по 18.06.1987 року залучався до формувань цивільної оборони по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, став інвалідом I групи, причина інвалідності пов`язана з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Щоб підтвердити статус інваліда війни, йому необхідно отримати відповідне посвідчення. Заявник звернувся до заінтересованої особи із заявою щодо встановлення статусу інваліда війни та видачу посвідчення «Інвалід війни», однак посвідчення не отримав, оскільки факт виконання заходів по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі формувань цивільної оборони повинен бути підтверджений первинними документами підприємства. Встановлення факту заявнику необхідне для отримання посвідчення «Інвалід війни».

Вищезазначену справу зареєстровано судом та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передано судді Цуранову А.Ю.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (ч. 3 ст. 294 ЦПК України).

Перелік підвідомчих суду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, наведений у частині першій статті 315 ЦПК України. Встановлення факту постійного проживання особи на території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи до цього переліку не віднесено.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналіз наведених норм процесуального права дає підстави зробити висновок про те, що в порядку цивільного судочинства розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі № 761/16799/15-ц.

Згідно із роз`ясненнями, наданими ВСУ в п. 2 постанови № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, фактів проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, а також фактів закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових винагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать, зокрема, інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Правовий статус особи з інвалідністю внаслідок війни підтверджується відповідним посвідченням, виданим відповідно до Порядку видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 року № 302 (надалі - Порядок №302).

У п. 10 Порядку № 302 зазначено, що посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Згідно з п. 13 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 року № 551 спірні питання щодо визначення статусу осіб, вирішуються комісією при Мінсоцполітики, до складу якої, крім його фахівців, входять представники МОЗ, ДАЗВ, МВС, Міноборони, Київської облдержадміністрації та громадських об`єднань, статутна діяльність яких пов`язана із соціальним захистом осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (за згодою), за поданням уповноважених органів.

З огляду на документи, які є у матеріалах справи, заявник звернувся до суду з метою отримання доказу, який би підтверджував правомірність його дій, спрямованих на отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

Верховним Судом сформована усталена судова практика у справах за заявами фізичних осіб про встановлення факту участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі формувань Цивільної оборони, зокрема у постановах від 22.10.2020 № 370/1286/20, від 27.03.2019 року в справі № 310/8703/17, від 19.11.2019 року в справі № 758/1149/18, від 18.09.2019 року в справі № 569/5187/19, від 25.09.2019 року в справі № 310/8705/17.

Так, згідно вказаних висновків Верховного Суду, оскільки законодавство передбачає спеціальний порядок встановлення статусу інваліда війни, то в окремому провадженні не може бути встановлений юридичний факт залучення заявника до складу невоєнізованих формувань Цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який фактично підтвердить належність особи до інвалідів війни.

У випадку якщо компетентний орган державної влади отримав від заявника документи, які підтверджують факт його залучення до формувань Цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, проте надав відмову, яку заявник, маючи документальні підтвердження зазначеного факту, вважає безпідставною, він може оскаржити такі дії органу влади до адміністративного суду, до повноважень якого належить, зокрема, перевірка законності й обґрунтованості відмови заінтересованої особи та оцінка наданих їй заявником документів як доказів його залучення до формувань Цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

При цьому суд враховує, що рішення Київського окружного адміністративного суду від 22.06.2021 року у справі № 320/4523/21, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.10.2021 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області про визнання протиправними дій останнього щодо відмови у видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни 1 групи та зобов`язання видати таке посвідчення та нагрудний знак.

У вказаному рішенні зазначено про можливість повторного звернення позивача до органу праці та соціального захисту населення із заявою про визнання за останнім статусу особи з інвалідністю внаслідок війни у випадку зібрання додаткових доказів.

З огляду вищевикладене, слід дійти про те, що законодавство передбачає спеціальний порядок встановлення статусу інваліда війни, тобто в окремому провадженні не може бути встановлений юридичний факт залучення заявника до складу невоєнізованих формувань цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який фактично підтвердить належність заявника до інвалідів війни.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зважаючи на вказане, заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку окремого провадження за правилами цивільного судочинства, тому у відкритті провадження слід відмовити.

Керуючись ст. 186, 315, 260, 261 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради про встановлення факту залучення до складу формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відмова у відкритті провадження у справі перешкоджає повторному зверненню до суду з такою самою заявою.

Роз`яснити заявнику його право на звернення до суду у встановленому законом порядку в порядку адміністративного позовного провадження.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня складення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СуддяА. Ю. Цуранов