Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Кривенко О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського обласного комунального позашкільного навчального закладу «Мала академія наук учнівської молоді» про визнання незаконним і скасування наказу про відсторонення позивача від роботи та поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом та просила суд визнати незаконним і скасувати Наказ відповідача від 08.11.2021 року за №147/к/тр про відсторонення позивача з роботи, поновити її на роботі та зобов`язати відповідача виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи.

І. Позиція сторін у справі.

Позивач свої вимоги мотивувала тим, що з 03.09.2019 року вона працює на посаді двірника у Київському обласному комунальному позашкільному навчальному закладу «Мала академія наук учнівської молоді». Наприкінці жовтня 2021 року керівник закладу її повідомив про необхідність до 05.11.2021 року провести профілактичне щеплення від респіраторної хвороби COVID-19 та повідомив, що в разі відмови від такого щеплення, позивач з 08.11.2021 року буде відсторонена від роботи. При цьому, позивач зазначає, що ані в трудовому договорі, ані в посадовій інструкції, ані в іншому документі, підписаному між нею та відповідачем, такого зобов`язання з її сторони немає. ОСОБА_1 вважає такі дії відповідача протизаконними та такими, що обмежують її права як працівника щодо повноцінної роботи. 08 листопада 2021 року відповідач вручив позивачу витяг з наказу № 147-к/тр від 08.11.2021 про відсторонення її від роботи з підстав відсутності щеплення від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з посиланням на наказ МОЗ України від 04.10.2021 № 2153.

В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги та додатково зазначила, що невиправданість оскаржуваного наказу № 147-к/тр від 08.11.2021р. підтверджена ще й тим, що вона працює на вулиці, лише з ранку заходить до приміщення закладу, відмічається на вахті, бере ключ від комори де знаходиться інвентар та протягом робочого дня не перебуває в приміщенні закладу. Позивач потребує роботу, перебуває в скрутному матеріальному становищі. Вважає, що даний наказ підлягає скасуванню, оскільки він є незаконним і таким, що грубо порушує її конституційні, природні та трудові права. Зазначила, що ні постановою КМУ №1096, ні наказом МОЗ № 2153 не встановлено обов`язку проходження працівниками закладів освіти профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, саме до 08.11.2021 року, законних підстав для відсторонення її від роботи даними підзаконними нормативними актами не передбачено. Позивач зазначила, що також не встановлено порядку та термінів проведення профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та вона має право відмовитися від таких щеплень, а тому просила суд скасувати наказ № 147-к/тр від 08.11.2021 про відсторонення її від роботи та поновити на роботі, виплативши заробітну плату за час відсторонення від роботи.

Відповідач, заперечуючи позовні вимоги, вказав, що ОСОБА_1 було правомірно відсторонено від роботи, оскільки Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 2153 від 04.10.2021 року і відповідно до ст. 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я, ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», п. 8 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 167 ( в ред. Постанови КМУ від 24.01.2020 року № 90), затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Згідно вказаного переліку обов`язковому профілактичному щепленню проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричинено коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого, Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території гострої респіраторної хвороби COVID-19, підлягають працівники закладів загальної середньої, у тому числі позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та установ незалежно від типу та форми власності. Установа КПНЗ «Мала академія наук учнівської молоді» відноситься до закладів позашкільної освіти і таким чином підпадає під дію вказаних норм права. Таким чином, вимога про обов`язкове профілактичне щеплення позивача проти COVID-19 є законною та такою що ґрунтується на діючому законодавстві. Така вимога не є забаганкою керівництва закладу, а є складовою частиною загальнодержавної політики в царині охорони здоров`я населення України. В даному випадку, права індивідуума (позивача), який відмовляєтся від обов`язкового профілактичного щеплення суперечить правам інших працівників та учнів закладу на захист від інфекційних хвороб. Згідно рішення Європейського Суду з прав людини від 28 квітня 2021 справі CASE OF VAVRICKA AND OTHERS v. THE CZECH REPUBLIC, обов`язок проходження вакцинації є відповіддю національних органів влади на нагальну соціальну потребу в захисті здоров`я окремої особи та суспільства в цілому від відповідних хвороб, і тому, в таких випадках, відсутнє порушення ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(яка ратифікована Законом від 17 липня 1997 року за № 475/976-ВР). Відповідач зазначив, що аргумент позивача про те, що КЗпП не передбачає відсторонення працівника від роботи через відсутність щеплення від COVID-19 спростовується ст. 46 вказаного Кодексу. У вказаній нормі закону зазначається, що допускається відсторонення працівника від роботи у разі ухилення від обов`язкового медичного огляду та в інших випадках, передбачених законодавством, а тому відповідач просив суд відмовити в позові.

В судовому засіданні представник відповідача заперечила позовні вимоги та підтримала свою позицію, що викладена у відзиві.

ІІ.Процесуальні дії та рішення у справі.

23.11.2021 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області відкрито провадження в даній справі в порядку спрощеного провадження (а.с.23).

08.12.2021 року відповідач надав суду відзив на позов (а.с.28-29).

ІІІ. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 03.09.2019 року працює на посаді двірника у Київському обласному комунальному позашкільному навчальному закладу «Мала академія наук учнівської молоді» (а.с.10).

Судом встановлено, що 28.10.2021 року двірнику Київського обласного комунального позашкільного навчального закладу «Мала академія наук учнівської молоді» ОСОБА_1 було вручене повідомлення за підписом директора Світлани Минзар про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19. З посиланням на наказ МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» та пункту 41-6 постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236, заклад просив ОСОБА_1 до 05.11.2021 року надати документ, який підтверджує, що позивач отримала повний курс вакцинації або одну дозу дводозної вакцини від COVID-19, які включені ВООЗ до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях, або міжнародний , внутрішній сертифікат або іноземний сертифікат, що підтверджує вакцинацію від COVID-19 однією дозою дводозної вакцини (жовтий сертифікат) або однією дозою однодозової вакцини чи двома дозами вакцини (зелений сертифікат), які включені ВООЗ до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях. У разі відсутності таких документів, позивачу запропоновано надати довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого Наказом МОЗ від 16.09.2011року №595. ОСОБА_1 попереджено, якщо до 05.11.2021 року вона не надасть жодного із зазначених документів, то 08.11.2021 року її буде відсторонено від роботи без збереження заробітної плати на підставі ст. 46 КЗпП та ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 р. № 1645-ІІІ. Додатково позивача інформовано, що період її відсторонення від роботи без збереження заробітної плати не увійде до страхового стажу для призначення пенсії і оплати тимчасової непрацездатності, та не увійде до стажу, що дає право на щорічну відпустку ( а.с.13-14).

Судом встановлено, що згідно Акту №280 від 08.11.2021 року, складеного у присутності позивача та членів комісії (свідків) за підписом директора Київського обласного комунального позашкільного навчального закладу «Мала академія наук учнівської молоді» Світлани Минзар, вбачається, що позивач ОСОБА_1 станом на 09:30год. 08.11.2021 року не надала директору закладу вищевказаних в повідомленні документів. Позивач письмово пояснила, що вакцинація в Україні є добровільною, а тому від вакцинації відмовляється (а.с.11-12).

Встановлено, що 08.11.2021 року Київським обласним комунальним позашкільним навчальним закладои «Мала академія наук учнівської молоді» виданий наказ № 147/к/тр, яким, ОСОБА_1 була відсторонена від роботи двірника з 08.11.2021 року у зв`язку з відсутністю в неї обов`язкового профілактичного щеплення від COVID-19, без збереження заробітної плати. Підставою для видання цього наказу слугувало повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення від COVID-19 від 28.10.2021р., Акт від 08.11.2021 р. №280 (а.с.15-16).

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно із ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. ст. 81, 82 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 46 Кодексу законів про працю України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством, а саме: у випадках, перелічених у статті 46 Кодексу законів про працю України або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативним документом.

Стаття 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 6 квітня 2000 року № 1645-III встановлює, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до ч.1-2 ст.27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» профілактичні щеплення з метою запобігання захворюванням на туберкульоз, поліомієліт, дифтерію, кашлюк, правець та кір в Україні є обов`язковими. Обов`язковим профілактичним щепленням для запобігання поширенню інших інфекційних захворювань підлягають окремі категорії працівників у зв`язку з особливостями виробництва або виконуваної ними роботи. У разі необгрунтованої відмови від щеплення за поданням відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби вони до роботи не допускаються.

Підпунктами 1-2 пункту 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236 (в редакції, чинній на 08 листопада 2021 року) «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на керівників державних органів (державної служби), керівників підприємств, установ та організацій покладено забезпечення: 1) контролю за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

За Переліком професій, виробництв та організацій, працівники які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021 р. № 2153 обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники: 1) центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; 2) місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; 3) закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Зміст права на працю, закріпленого положеннями частин першої і другої статті 43 Конституції України, крім вільного вибору праці, включає також відповідні гарантії реалізації цього права. Конституційний Суд України вказував, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі працівників повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими (абзац сьомий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 7 липня 2004 року № 14-рп/2004). Не може бути дискримінації у реалізації працівниками трудових прав. Порушення їх рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимим, а будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватись з урахуванням та дотриманням приписів Конституції України та міжнародних правових актів (рішення Конституційного Суду України у справі від 4 вересня 2019 року № 6-р(II)/2019).

Підставою для відсторонення від виконання своїх посадових обов`язків позивача ОСОБА_1 у наказі № 147/к/тр від 08.11.2021р стало посилання на повідомлення працівника про обов`язкове профілактичне щеплення від COVID-19 від 28.10.2021р., складене директором Київського обласного комунального позашкільного навчального закладу «Мала академія наук учнівської молоді» Світланою Минзар, яка у своїх діях при відстороненні позивача керувалась статтею 46 Кодексу законів про працю України, статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказом МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», пунктом 41-6 постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236.

При цьому у статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 6 квітня 2000 року N 1645-III чітко визначено, що працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, відсторонюються від виконання зазначених видів робіт у разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом. Тобто відмова цих працівників від обов`язкових профілактичних щеплень має відбутись саме у такому порядку, який встановлений законом.

Порядок відмови від здійснення обов`язкових профілактичних щеплень визначений у ч. 6 статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 6 квітня 2000 року N 1645-III , де зазначено, якщо особа та (або) її законні представники відмовляються від обов`язкових профілактичних щеплень, лікар має право взяти у них відповідне письмове підтвердження, а в разі відмови дати таке підтвердження - засвідчити це актом у присутності свідків.

Відомості про профілактичні щеплення, поствакцинальні ускладнення та про відмову від обов`язкових профілактичних щеплень підлягають статистичному обліку і вносяться до відповідних медичних документів. Медичні протипоказання, порядок проведення профілактичних щеплень та реєстрації поствакцинальних ускладнень встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Іншого порядку відмови від обов`язкових профілактичних щеплень ані цей, ані будь-який інший закон не містять. Не містить цей закон і іншої підстави для встановлення юридичного факту відмови особи від обов`язкових профілактичних щеплень, аніж відібране лікарем письмове підтвердження особи від вакцинації або акт, складений лікарем у присутності свідків, про відмову скласти особою таке письмове підтвердження.

Враховуючи це, посилання відповідача у наказі № 147/к/тр від 08.11.2021р. як на підставу для відсторонення позивача від роботи на повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення від COVID-19 від 28.10.2021р., є порушенням вимог частин другої та шостої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 6 квітня 2000 року N 1645-III.

Оскаржуваний Наказ № 147/к/тр-к від 08.11.2021р. про відсторонення ОСОБА_1 , від виконання роботи не містить відомостей про медичний огляд позивача та відібране у неї ЛІКАРЕМ відповідне письмове підтвердження.

Відповідач виніс наказ про відсторонення на підставі одного лише повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення, яке саме по собі не створює жодних юридичних наслідків та не засвідчує, у встановленому Законом порядку (процедурі), юридичного факту відмови чи ухилення позивача від обов`язкового профілактичного щеплення, а також факту ненадання нею медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданого закладом охорони здоров`я.

Крім того, повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення від COVID-19 від 28.10.2021р. по суті містить вимогу керівника закладу надати до 05 листопада 2021 року документ, який підтвердить наявність у позивача профілактичного щеплення від COVID-19 або довідку про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень. Незважаючи на застосування у повідомленні конструкції прохання, викладені у подальшому наслідки ненадання особою цих відомостей, свідчать саме про вимогу та перекладання на працівника обов`язку про надання працедавцеві таких відомостей.

Європейська хартія прав пацієнтів у статті 6 гарантує кожному право на конфіденційність особистої інформації, включаючи інформацію про свій стан здоров`я і можливі діагностичні чи терапевтичні процедури, а також на захист своєї приватності під час проведення діагностичних оглядів.

Конституція України (статті 32 і 34) та статті 285 і 286 Цивільного кодексу України гарантують ці ж права на національному рівні.

Основи законодавства України про охорону здоров`я (Закон України від 19.11.1992 р. (статті 391, 40, 78 («г») стверджують, що пацієнт має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при його медичному обстеженні. Забороняється вимагати та подавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування пацієнта.

За визначенням у статті 11 Закону України «Про інформацію» не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

Враховуючи приведені нормативно-правові акти, визначення терміну «профілактичні щеплення», приведеного у статті 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», суд вважає, що під дію статті 11 Закону України «Про інформацію» підпадають будь-які медичні відомості/втручання/маніпуляції/діагнози тощо.

Конституція України у статті 19 визначає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

За таких обставин, вимога відповідача до ОСОБА_1 надати відомості, що стосуються наявності профілактичного щеплення від COVID-19 або довідки про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, є порушенням вимог статті 19 Конституції України, права позивача на конфіденційність та повагу до її приватного життя.

Враховуючи викладене, винесення відповідачем оскаржуваного наказу лише на підставі повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення, є порушенням вимог частин другої та шостої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини 2 статті 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення».

Оскаржуваний наказ відповідача порушує права позивача гарантовані Конституцією України, оскільки відповідач вручивши позивачу повідомлення про необхідність подання перелічених в ньому документів та, відсторонивши через 10 днів ОСОБА_1 від роботи без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення від COVID-19, фактично покладає на неї обов`язок вчинити дії, які не визнані державою як примусові. З наведених судом нормативних актів вбачається, що вакцинація від COVID-19 не включена до календаря щеплень ні як обов`язкові, ні як обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями ( ст.27 «Про захист населення від інфекційних хвороб»).

Конституційний Суд України наголошує, що обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України. Таке обмеження може встановлюватися виключно законом - актом, ухваленим Верховною Радою України як єдиним органом законодавчої влади в Україні. Встановлення такого обмеження підзаконним актом (постановою КМ України від 9.12.2020 року № 1236) суперечить статтям 1, 3,6, 8, 19, 64 Конституції України.

Враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини, порушення порядку відсторонення від виконання посадових обов`язків, встановленого Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», порушення прав позивача на працю, приватне життя, суд вважає, що вимоги позивача ОСОБА_1 є правомірними та такими, що підлягають задоволенню в частині скасування наказу № 147/к/тр-к від 08.11.2021 про її відсторонення від роботи на час відсутності щеплення від COVID-19.

При цьому суд не приймає до уваги позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, оскільки вона суперечить обставинам, встановленим судом у судовому засіданні.

Щодо невиправданості прийняття відповідачем оскаржуваного наказу, слід також, звернути увагу на специфіку роботи позивача, трудові обов`язки якої пов`язані з роботою на вулиці, оскільки вона працює двірником. А також, звільнення позивача відбулося в період дистанційного навчання, оскільки з 30.10.2021 року в зв`язку із встановленням на території Київської області «червоного» рівня епідеміологічної небезпеки всім закладам освіти, в тому числі і позашкільної освіти, на території Білоцерківської міської територіальної громади з 00год.00 хв. 30.10.2021 року до 29.11.2021 року було встановлено організацію освітнього процесу за дистанційною формою навчання (рішення Білоцерківської міської ради №749 від 29.10.2021р.).

Щодо позовної вимоги про поновлення ОСОБА_1 на роботі, то суд звертає увагу, що позивача не було звільнено з роботи, а лише відсторонено. При відстороненні трудові відносини працівника з роботодавцем не припиняються. Працівник тимчасово не допускається до виконання своїх трудових обов`язків, але тут не йдеться про звільнення з роботи, а тому позовна вимога про поновлення на роботі, в даному випадку, не підлягає задоволенню.

Щодо вимог про стягнення невиплаченої заробітної плати за час незаконного відсторонення позивача від роботи, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно роз`яснень, викладених у п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 № 13 зазначено, що якщо буде встановлено, що на порушення статті 46 КЗпП роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (ст. 235 КЗпП).

За змістом частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Також, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» вона застосовується, серед іншого, у випадках вимушеного прогулу.

Згідно п. 2 вказаної постанови середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно п. 8 вказаної постанови нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З метою ефективного захисту порушених прав позивача ОСОБА_1 , виконуючи завдання цивільного судочинства щодо справедливого вирішення справ по суті, суд вважає необхідним зобов`язати відповідача Київський обласний комунальний позашкільний навчальний заклад «Мала академія наук учнівської молоді» виплатити на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з часу відсторонення 08.11.2021 року до часу фактичного виконання судового рішення, обрахованої відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року.

Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, суд на підставі ст. 141 ЦПК України стягує судовий збір з відповідача на користь держави у сумі 908 грн.

На підставі Конституції України, Кодексу законів про працю України, ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», ЗУ «Про інформацію», керуючись ст.ст. 12-13,81, 263-265,354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ № 147/к/тр від 08.11.2021 Київського обласного комунального позашкільного навчального закладу «Мала академія наук учнівської молоді» про відсторонення ОСОБА_1 від роботи .

Зобов`язати Київський обласний комунальний позашкільний навчальний заклад «Мала академія наук учнівської молоді» виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з часу відсторонення 08 листопада 2021 року до часу фактичного виконання цього судового рішення, обрахованої відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року.

Стягнути з Київського обласного комунального позашкільного навчального закладу «Мала академія наук учнівської молоді» в дохід держави судовий збір в сумі 908 грн.00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду виготовлено 28.12.2021 року.

СуддяО. Я. Ярмола