Справа № 521/8890/19
Провадження № 2/521/743/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Мирончук Н.В.,

секретаря судового засідання - Манюк Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про виселення з збірно-розбірного металевого гаража,

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про виселення із збірно-розбірного металевого гаража.

В обґрунтування позовних вимог, позивач вказала, що рішенням Міжвідомчої комісії виконкому Малиновської районної ради народних депутатів, від 15 жовтня 1992 року надано дозвіл на встановлення збірно-розбірного металевого гаража по АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 . ОСОБА_3 встановив металевий гараж поблизу свого будинку в дворі будинку по АДРЕСА_2 та використовував його до смерті на власний розсуд. В тому числі здавав в оренду відповідачу ОСОБА_2 .

Позивач вказує, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Малиновською державною нотаріальною конторою у м. Одеса відкрито спадкову справу №395/2018.

ОСОБА_4 звернувся з заявою про прийняття спадщини до Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса 24.05.2018 року, яка зареєстрована за № 978.

Як вказує позивач, ОСОБА_4 подарував збірно-розбірний металевий гараж № НОМЕР_1 , розташований в дворі будинку АДРЕСА_2 позивачу, що підтверджується розпискою, від 05.03.2019 року.

Відповідач ОСОБА_2 орендував спірний гараж з 2016 року у ОСОБА_3 . Право позивача на спірний гараж не визнає. Звільнити гараж відмовляється. Пояснює, що гараж його. Надати будь-які документи на підтвердження свого права відмовився.

На підставі зазначеного, позивач просить суд, виселити відповідача із збірно-розбірного металевого гаража № НОМЕР_1 , який розташований у дворі будинку АДРЕСА_2 .

Позивач у відкрите судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься заява її представника про розгляд справи без участі сторони позивача. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити (а. с. 152).

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а. с. 158). Будь-яких заяв чи клопотань щодо відкладення розгляду справи, розгляду справи за його відсутності до суду не надходило.

Разом з тим, враховуючи те, що відповідачем було подано відзив на позов, його представник брав участь у відкритих судових засіданнях та він висловив свою позицію щодо позовних вимог, а тому, з метою виконання вимог процесуального законодавства щодо розумних строків розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності належним чином повідомленого відповідача та ухвалити рішення.

Тобто, відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Міжвідомчої комісії виконкому Малиновської районної ради народних депутатів №20/19 «А», від 15 жовтня 1992 року надано ОСОБА_3 дозвіл на встановлення збірно-розбірного металевого гаража по АДРЕСА_1 , тимчасово, до реконструкції району (а. с. 9).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На думку позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , який є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 , набув право власності на спірний об`єкт в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 ..

Проте, суд не може погодитися з викладеною позицією позивачки з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В постанові КЦС ВС, від 05.12.2018 року (провадження № 61-2823св18) зазначено наступне: вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Матеріали справи не містять жодних доказів того, що у позивача після смерті ОСОБА_3 виникли будь-які майнові права на спірний гараж.

Так, згідно відповіді № 2831/01-20, від 30.10.2019 року, наданою Малиновською РА ОМР, усі розпорядження Малиновської районної адміністрації до 2010 року знаходяться на архівному зберіганні (а. с. 50).

Також, згідно до відповіді № 4847-11.1-34, від 28.10.2019 року, в перевірених документах виконавчого комітету Малиновської районної ради за 1992 рік рішення «Про затвердження рішення Міжвідомчої комісії виконкому Малиновської районної ради народних депутатів №20/19 - «А» не знайдено (а. с. 49).

З огляду на встановлене, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Суд звертає увагу позивача, що рішенням Міжвідомчої комісії виконкому Малиновської районної ради народних депутатів №20/19 «А», від 15 жовтня 1992 року, на яке вона посилається, ОСОБА_3 надано дозвіл на встановлення збірно-розбірного металевого гаража по АДРЕСА_1 , тимчасово, до реконструкції району.

Враховуючи викладене, у померлого ОСОБА_3 на момент смерті відсутні документи, які б підтверджували право власності на збірно-розбірний металевий гараж № НОМЕР_1 , який розташований в дворі будинку АДРЕСА_2 .

На підтвердження протилежного, матеріали справи не містять жодних доказів.

Також, до суду не надано доказів того, що спірний збірно-розбірний металевий гараж № НОМЕР_1 , який розташований у дворі будинку АДРЕСА_2 , був договором дарування переданий іншій особі, в даному випадку позивачу ОСОБА_1 ..

Розписка ОСОБА_4 , від 05.03.2019 року (а. с. 8), в якій вказано, що ОСОБА_4 подарував спірний гараж рідній бабусі ОСОБА_1 , не може розцінюватися судом як підстава набуття ОСОБА_1 права власності на цей гараж.

Інших доказів того, що позивач набула права власності, або права користування на спірний збірно-розбірний металевий гараж № НОМЕР_1 , який розташований у дворі будинку АДРЕСА_2 , до суду ні позивачем, ні її представником, не було надано.

Враховуючи викладене, з огляду на відсутність у позивача ОСОБА_1 права власності, або права користування на збірно-розбірний металевий гараж № НОМЕР_1 , який розташований у дворі будинку АДРЕСА_2 , суд не досліджує обставини перешкоджання відповідачем ОСОБА_2 у користуванні та розпорядженні збірно-розбірним металевим гаражем № НОМЕР_1 .

Отже, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , про виселення з збірно-розбірного металевого гаража слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 316, 328, 1216, 1218 ЦК України та ст. ст. 10, 12, 43, 76-81, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про виселення з збірно-розбірного металевого гаража, відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя Н.В. Мирончук