Справа № 697/894/21
Провадження № 2/697/419/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2021 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Колісник Л.О.,

за участю секретаря судового засідання Титар Ю.В., Васянович Ю.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Канів Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та пені по виплаті аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 в подальшому уточненому про стягнення заборгованості та пені по виплаті аліментів.

Свої вимоги мотивує тим, що 24.07.2004 між сторонами був зареєстрований шлюб у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 1362. Від шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.07.2011 задоволено позов про стягнення аліментів та видано виконавчий лист щодо стягнення з ОСОБА_3 аліментів на її користь на утримання доньки ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини починаючи з 28.04.2011 до досягнення дитиною повноліття. Державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тертичною В.В. було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа по справі № 2-2302/11, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області 06.02.2020. Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів у період з 28.04.2011 по 26.05.2021 у розмірі 187602,91 грн. Позивачка зазначила, що сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідач свої зобов`язання по утриманню дітей не виконує, а тому з нього підлягає стягненню неустойка в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Позивачка провела розрахунок пені за прострочення сплати аліментів, зазначивши її суму 57007,28 грн. Крім того, зазначила, що пеню за прострочення сплати аліментів розраховувала відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №572/1762/15-ц від 25.04.2018.

Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за аліментами в розмірі 187602,91 грн. та пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 57007,28 грн., а всього 244610,19 грн. за період з 28.04.2011 по 26.03.2021.

15.06.2021 на адресу Канівського міськрайонного суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову повністю посилаючись на те що, вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову, а деякі факти, наведені у позовній заяві, не відповідають дійсним обставинам справи. Після того, як вони припинили спільне проживання з позивачкою, ще до звернення позивачкою до суду, а також після винесення апеляційним судом остаточного рішення, починаючи з жовтня 2010 року він щомісячно сплачував грошові кошти на утримання їхньої дитини. З жовтня 2010 року по січень 2011року він сплачував грошові кошти у розмірі 800,00 грн., з лютого 2011 року по червень 2011 року у розмірі 400,00 грн., а з липня 2011 року по 300,00 грн. Таку суму аліментів він сплачував, виходячи зі свого середньомісячного заробітку, який у період з січня 2011 року до червня 2011 року складав 477,00 грн. З червня 2017 року він почав перераховувати кошти на утримання дитини на картку ОСОБА_6 , яку було відкрито безпосередньо на ім`я дочки у АТ КБ «Приватбанк». Окрім того, він купував доньці необхідні речі, взуття, музичні інструменти, які вона сама обирала, оплачував її поїздки на відпочинок, але чеки збереглися лише частково. Виконавчий лист для примусового стягнення з нього аліментів позивач отримала лише 06.02.2020, майже через 9 років після винесення рішення судом, що якраз свідчить про те, що підстав для примусового виконання рішення суду в неї не було, оскільки він добровільно його виконував. У грудні 2020 року позивач повідомила його, що буде звертатися до суду про примусове стягнення з нього аліментів, оскільки її не влаштовує той розмір аліментів, які він сплачує. З березня 2021 року він сплачує аліменти на утримання доньки у розмірі 1000,00 грн. Постанову про відкриття виконавчого провадження, винесену 26.03.2021 державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу ДВС Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), він отримав вже після ознайомлення з позовною заявою про стягнення заборгованості та пені по виплаті аліментів. Довідку-розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 26.03.2021 № 61555262 він отримав разом з позовною заявою. Причиною того, що не отримав своєчасно зазначені документи є неправильно вказана позивачем його адреса проживання. ОСОБА_1 добре знає, що він близько 8 років тому змінив свою адресу і проживає у АДРЕСА_1 . Таку адресу вона вказала у позовній заяві, яку подала до суду 27.04.2021, тобто його фактична адреса була їй відома. Про те, що відкрито виконавче провадження по стягненню з нього аліментів він дізнався випадково з Єдиного реєстру боржників при перевірці сплати ним штрафних санкцій. Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 26.03.2021, ним аліменти, починаючи з 28.04.2011, не сплачувались взагалі, що не відповідає дійсності і свідчить про недобросовісність поведінки позивачки, яка умисно приховала і від виконавця і від суду інформацію про добровільну сплату коштів на утримання дитини. Для того, щоб державний виконавець здійснив перерахунок заборгованості, він надав докази сплати аліментів на утримання доньки - виписку по картці/рахунку ОСОБА_5 , видану АТ КБ «Приватбанк» та копії чеків про здійснення поштових переказів, а також форму ОК-5 і довідку про доходи від 20.05.2021, однак державний виконавець при здійсненні перерахунку взяла до уваги лише платежі, у яких зазначено у призначенні: «аліменти на утримання дитини», всі інші платежі вона не врахувала. Окрім того, при виготовленні довідки від 26.03.2021 державний виконавець при здійсненні розрахунку виходила з середнього розміру заробітної плати працівника для місцевості, що є неправильним, враховуючи те, що він увесь період часу, протягом якого є платником аліментів, має постійне місце роботи і фіксований дохід. Після отримання поданих ним документів державний виконавець видала нову довідку-розрахунок від 26.05.2021 №61555262, згідно з якою його заборгованість зі сплати аліментів станом на 26.05.2021 становить 78842,94 грн. Зважаючи на це, довідка №61555262 від 26.03.2021, яка додана позивачкою до позовної заяви не може вважатися достовірним доказом у справі. З розміром заборгованості, який визначений державним виконавцем на підставі довідки-розрахунку від 26.05.2021 №61555262, він також не погоджується, оскільки у ній не враховані всі платежі, які він здійснював на користь доньки, а також неправильно вказаний розмір доходу за квітень 2018 року (9356,73 грн. замість 3018,75 грн.), про що він має намір подати скаргу на дії державного виконавця до Києво-Святошинського районного суду Київської області. Позивачка у своєму позові просить суд стягнути з нього заборгованість в розмірі 187602,91 грн., однак, він вважає, що відсутні правові підстави для її задоволення, оскільки діюче сімейне законодавство передбачає можливість стягнення заборгованості по аліментам за рішенням суду лише для аліментів, які сплачуються в порядку, передбаченому ст. 187 СК України, що врегульовує відносини, пов`язані із відрахуванням аліментів на дитину за добровільною ініціативою платника шляхом подачі ним заяви за місцем роботи. Зважаючи на те, що аліменти на користь позивачки вже стягнуті за рішенням суду і повторному стягненню не підлягають, а у випадку визначеної державним виконавцем заборгованості по аліментам, вона підлягає стягненню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», а не шляхом повторного судового стягнення. Що стосується вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 57007,28 грн., вона також є необгрунтованою, оскільки розмір заборгованості не підтверджується достовірними доказами. Наявність у нього заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 187602,91 грн. спростовується довідкою-розрахунком від 26.05.2021 р. №61555262, а також чеками про здійснення поштових переказів та випискою по рахунку АТ КБ «Приватбанк». З наявних Доданих до відзиву копіями чеків та квитанцій, не враховуючи ті, які вигоріли і не підлягають відновленню, підтверджується, що ним сплачено з моменту присудження судом аліментів у розмірі 10700,00 грн. поштовими переказами, а також грошовими переказами у розмірі 36450,00 грн. на картку його доньки ОСОБА_5 , з яких державним виконавцем враховано тільки 12500,00 грн. Всього до відзиву на позовну заяву ним додаються квитанції на суму 47150,00 грн. Квитанції за 2014 -2016 роки вигоріли, тому він не має можливості зробити з них копії на підтвердження перерахування коштів на утримання дитини. Звертаючись з позовом до суду, позивачка вводить суд в оману, зазначаючи про те, що ним не виконується рішення суду, адже вона отримувала ці кошти і ними розпоряджалася, про що можна зробити висновок, проаналізувавши детально операції по картковому рахунку, який належить їхній доньці, ОСОБА_5 . У відповідності до ч.1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Таким чином, для виникнення у одержувача аліментів права на пред`явлення позову про стягнення пені, повинен бути присутнім фактор наявності вини з боку платника. Своєї вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів він не вбачає, оскільки постійно сплачував грошові кошти на утримання доньки ОСОБА_7 , він її дуже любить і не відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Доданими до відзиву доказами спростовується наявність у нього заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 187602,91 грн., тому, відповідно, і відсутні підстави для стягнення пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 57007,28 грн.

21.09.2021 до суду надійшла уточнена позовна заява, в якій позивач зменшила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача заборгованість за аліментами в розмірі 78842,94 грн. та пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 19323,72 грн., а всього 98166,66 грн. за період з 28.04.2011 по 26.05.2021.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні зменшені позовні вимоги підтримав, просить стягнути заборгованість зі сплати аліментів та пеню за заборгованість зі сплати аліментів. Пеня нарахована виходячи з останнього розрахунку заборгованості за аліментами, в якому були враховані всі платежі відповідача сплачені ним як аліменти. Відповідач міг також крім аліментів перераховувати кошти та робити подарунки, але при сплаті платежів як аліменти, має бути вказано призначення.

Відповідач позов не визнав, в судовому засіданні пояснив, що весь час він платив аліменти. З 2012 року він перераховував аліменти через Укрпошту, але всі чеки надати не може. Він надавав державному виконавцю чеки, але державний виконавець не врахував ті, в яких не зазначено цільове призначення як аліменти. Призначення в чеках став вказувати, коли йому сказали про це.

Представник відповідача заперечила проти задоволення позову, в судовому засіданні пояснила, що рішенням суду від 2011 року спочатку було стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі. Оскільки відповідач мав постійну роботу, рішенням суду аліменти змінено на 1/4 частку від заробітку. Проте відповідач з жовтня 2010 року, тобто до звернення до суду, сплачував аліменти, виходячи зі свого фінансового становища та зарплати. На підтвердження сплати надано чеки, які збереглися. Хоча в чеках зазначено лише суму, без зазначення призначення, проте ці перекази позивач отримувала. Потім відповідач відкрив картку «Юніор» та почав перераховувати аліменти на картку дитини, що підтверджується випискою з картки. Кошти, перераховані відповідачем, витрачалися за цільовим призначенням на потреби дитини. Позивач ніяких претензій не пред`являла. Відповідач вважав, що він виконує рішення суду. Цей факт підтверджується тим, що виконавчий лист подала на примусове виконання тільки у лютому 2020 року. Відповідач дізнався про заборгованість коли було подано позов про стягнення пені. Він подав всі чеки державному виконавцю, проте враховані при розрахунку заборгованості лише ті, в яких зазначено призначення платежу. В розрахунку заборгованості за період з травня 2011 по квітень 2012 року зазначена середня заробітна плата для цієї місцевості, хоча відповідач в цей час працював та фактично отримував набагато нижчу заробітну плату, ніж взята до розрахунку. Представник відповідача зазначає, що стягнення заборгованості за аліментами призведе до повторного стягнення аліментів. Заборгованість з аліментів стягується в рамках виконавчого провадження. Для стягнення позивачем не доведено вину відповідача у заборгованості зі сплати аліментів та її суму, оскільки він їх сплачував. Законодавством не передбачено обов`язок при сплаті аліментів вказувати призначення платежу, а інших зобов`язань крім аліментів відповідач перед позивачем не має.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено в судовому засіданні, що Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.07.2011 позов ОСОБА_1 задоволено часткового, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1000 грн. для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 28.04.2011 (а.с.14).

Рішенням колегії судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 23.09.2011 апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.07.2011 в частині стягнення аліментів скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_3 , але не менше 30% прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини, починаючи з 28.04.2011 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.15).

Згідно довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Києво-Святошинського районного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) при примусовому виконанні виконавчого листа Києво-Святошинського районного суду Київської області № 2-2302/11 від 06.02.2020 державним виконавцем визначено, що борг ОСОБА_3 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_1 станом на 26.05.2021 становить 78842,94 грн. (а.с.66-68).

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

СК України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

Згідно з частиною четвертою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору - судом.

Згідно із статтею 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Згідно із роз`ясненнями викладеними у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Оскільки неустойка у виді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо.

Отже, з урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

В постанові від 25.04.2018 по справі №572/1762/15-ц та у справі № 333/6020/16-ц від 03 квітня 2019 року Верховний Суд зазначає, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, як зазначає Велика Палата Верховного Суду, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+ … (Anх1%хQn),де:

p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за конкретний місяць необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати та помножити на 1%. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Згідно ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Надаючи оцінку розрахунку пені, поданого позивачем, суд дійшов висновку, що такий зроблено не у відповідності до зазначеної формули.

Відповідач на противагу власного розрахунку суми пені не надав, стверджує, що розрахунок заборгованості по аліментах зроблено невірно, оскільки в ньому не враховані всі платежі, які він сплачував як аліменти.

Суд, врахувавши доводи та заперечення обох сторін, оцінивши подані сторонами докази, дійшов наступного висновку.

Зробивши власні розрахунки, суд встановив, що сума пені за період з 28.04.2011 по 26.05.2021 значно перевищує суму заборгованості за аліментами за цей період.

Проте, у відповідності до ч.2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, а тому стягненню підлягає пеня у розмірі, заявленому у позові.

Часткова сплата відповідачем заборгованості по аліментам не впливає на визначення розміру пені (неустойки), оскільки сплата заборгованості не звільняє його від сплати неустойки (пені) за період, в який ця заборгованість мала місце.

Суд також не знаходить підстав для застосування ч. 2 ст.196, ч.2 ст.197 СК України, оскільки відповідачем не надано доказів, що підтверджують наявність обставин для зменшення розміру пені чи звільнення від її сплати.

Щодо стягнення заборгованості по сплаті аліментів суд зазначає наступне.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

У відповідності із ч.ч.3,4 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років.

Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначено ст. 194-197 СК України та ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження».

За змістом зазначених норм законодавства розмір заборгованості із сплати аліментів визначається виконавцем. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів.

Відповідно до ч.8 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Таким чином, діючим законодавством передбачено стягнення заборгованості із сплати аліментів не шляхом ухвалення судового рішення, а в межах виконавчого провадження. Спір щодо розміру заборгованості за аліментами виникає між стороною виконавчого провадження (стягувачем та/чи боржником) і державним виконавцем, до компетенції якого законодавець відніс обчислення розміру заборгованості за аліментами.

Стягнення заборгованості за аліментами за рішенням суду сімейне законодавство (ч.3 ст. 194 СК України) передбачає лише у випадку відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника (ст. 187 СК України).

У даному випадку стягнення аліментів на утримання дитини з одного з подружжя відбувалося за рішенням суду.

В такому разі законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів. Обчислена державним виконавцем заборгованість підлягає стягненню у рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів, по сплаті яких і виникла ця заборгованість.

Враховуючи, що порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», то і заборгованість по аліментам стягується державним виконавцем відповідно до положень цього Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості по аліментам.

Також суд зазначає, що повторне стягнення з боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконаня рішення суду про стягнення аліментів, недопустиме.

А тому в цій частині позову належить відмовити.

Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню.

Позивач звільнена від сплати судового збору, а тому з відповідача підлягає стягнення в прибуток держави судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Прозастосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст. 12, 13, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, ст. 196 СК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та пені по виплаті аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_3 , пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 19323,72 грн. за період з 28.04.2011 по 26.05.2021.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір в сумі 908,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 29.12.2021.

Головуючий Л . О . Колісник