Справа № 203/1246/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Биченковій Г.С.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Чміль Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» про визнання припиненим зобов`язань за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилався на те, що 06.03.2008 року між ним та ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ Надра», було укладено кредитний договір №71/МК73/2008-840. Також 06.03.2008 року з банком було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку було передано нежитлове приміщення, розташоване по АДРЕСА_1 . Крім того, 06.03.2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за умовами якого остання поручилась перед кредитором за належне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором №71/МК73/2008-840 від 06.03.2008 року. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 12.10.2010 року у цивільній справі №2-9227/10 було задоволено позов ВАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором в сумі 804723,04 долари США., що еквівалентно 6439393,76 грн. Вказане рішення набрало законної сили 21.12.2010 року і відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) строк пред`явлення виконавчого листа до виконання був до 21.12.2011 року. ПАТ «КБ «Надра» звернулось із заявою про відкриття виконавчого провадження 05.11.2012 року, пропустивши строк пред`явлення виконавчих листів до виконання. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 28.03.2016 року у справі №761/1242/15-ц у задоволенні заяви ПАТ «КБ «Надра» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання було відмовлено. Вказана ухвала була залишена без змін ухвалою апеляційного суду м.Києва від 05.10.2016 року. Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» на ухвали від 28.03.2016 року та від 05.10.2016 року було визнано неподаною та повернуто. Також, рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 11.12.2015 року у справі №761/2553/15-ц, яке набрало законної сили, було задоволено позов ОСОБА_3 до ПАТ «КБ «Надра», третя особа - ОСОБА_2 , про припинення зобов`язання за правочином та визнано припиненим зобов`язання поруки за договором поруки від 06.03.2008 року, укладеним між ОСОБА_3 , та ВАТ «КБ «Надра». Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17.04.2018 року у справі №203/3389/17, яке набрало законної сили, було відмовлено в задоволенні позову ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, в зв`язку зі пропуском банком строку позовної давності. Таким чином, в зв`язку із пропуском банком строку пред`явлення виконавчого документу до виконання та відмовою судами всіх інстанції в його поновленні, банк втратив право вимагати від ОСОБА_2 вчинення будь-яких дій за кредитним договором, що відповідно призвело до припинення зобов`язання за кредитним договором. Крім того, в зв`язку зі пропуском строку позовної давності банку було відмовлено у зверненні стягнення на предмет іпотеки, з огляду на що сплила позовна давність і щодо правовідносин, які виникли на підставі кредитного договору. В зв`язку з припиненням основного зобов`язання в силу ст.17 Закону України «Про іпотеку» припинилась і іпотека. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив визнати припиненими зобов`язання за кредитним договором №71/МК73/2008-840 від 06.03.2008 року; визнати такою, що припинена, іпотеку, а також припиненими зобов`язання за договором іпотеки від 06.03.2008 року; вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про іпотеку та заборону відчуження; стягнути з відповідача понесені по справі судові витрати.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 13.04.2020 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою від 02.06.2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою від 28.09.2020 року було відмовлено в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову.

Ухвалою від 26.10.2020 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, в порядку ст.55 ЦПК України в якості правонаступника первісного відповідача - ПАТ «КБ «Надра», було залучено ТОВ «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП».

Ухвалою суду від 22.02.2021 року позовну заяву ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» про визнання припиненим зобов`язань за кредитним договором та договором іпотеки, визнання припиненою іпотеки, вилучення записів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України було залишено без розгляду в частині заявлених вимог про визнання припиненою іпотеки, визнання припиненими зобов`язань за договором іпотеки та вилучення записів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та продовжено розгляд справи за позовом про визнання припиненими зобов`язань за кредитним договором.

В наданому відзиві на позов, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що норми ЦК України не визначають підставою для припинення зобов`язань сплив позовної давності. Сплив вказаного строку не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як в судовому порядку, так і без використання судового примусу. Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимоги кредитора за основним зобов`язанням. Сплив строку позовної давності не припиняє суб`єктивне право кредитора на одержання від боржника виконання зобов`язання без використання судового примусу, зокрема, в позасудовому порядку, визначеному сторонами в іпотечному договорі. Таким чином, позовні вимоги не грунтуються на нормах чинного законодавства. Крім того, позивач не зазначає, які саме його права та інтереси, за захистом яких він звернувся до суду, порушені, що є самостійною підставою для відмови у позові.

У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що підставою для звернення до суду з позовом є захист прав та законних інтересів позивача щодо належного йому майна - нежитлового приміщення по АДРЕСА_2 , а також щодо припинення зобов`язань позивача за кредитним договором та договором іпотеки, право вимоги за якими станом на сьогоднішній час втрачено відповідачем. В разі неприпинення вищевказаних зобов`язань, позивач може втратити належне йому майно через незаконні дії відповідача, які будуть направлені на звернення стягнення на предмет іпотеки. Тому позивач вимушений звернутись до суду з метою захисту належного йому майна, так як інший спосіб врегулювання даного питання не передбачений вимогами чинного законодавства. Крім того, як і позовній заяві представник позивача посилався на те, що в зв`язку із пропуском банком строку пред`явлення виконавчого документу до виконання та відмовою судами всіх інстанції в його поновленні, банк втратив право вимагати від ОСОБА_2 вчинення будь-яких дій за кредитним договором, що відповідно призвело до припинення зобов`язання за кредитним договором та, відповідно, і до припинення іпотеки.

У запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача посилався на ті саме доводи, що і у поданому відзиві, зазначаючи, що жодних передбачених законом підстав для припинення кредитного договору та іпотеки не має.

В судовому засіданні представники сторін підтримали свою позицію, посилаючись на доводи, викладені в заявах по суті справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши доводи, викладені в заявах по суті справи та дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 06.03.2008 року між позивачем та ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ Надра» та в подальшому - ТОВ «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» на підставі договору про відступлення права вимоги від 30.07.2020 року, було укладено кредитний договір №71/МК73/2008-840.

Також 06.03.2008 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку було передано нежитлове приміщення, розташоване по АДРЕСА_2 (на теперішній час м.Дніпро).

Крім того, 06.03.2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за умовами якого остання поручилась перед кредитором за належне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором №71/МК73/2008-840 від 06.03.2008 року.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 12.10.2010 року у цивільній справі №2-9227/10 було задоволено позов ВАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором в сумі 804723,04 долари США., що еквівалентно 6439393,76 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 28.03.2016 року у справі №761/1242/15-ц у задоволенні заяви ПАТ «КБ «Надра» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання було відмовлено. Вказана ухвала була залишена без змін ухвалою апеляційного суду м.Києва від 05.10.2016 року. Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» на ухвали від 28.03.2016 року та від 05.10.2016 року було визнано неподаною та повернуто.

Також, рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 11.12.2015 року у справі №761/2553/15-ц, яке набрало законної сили, було задоволено позов ОСОБА_3 до ПАТ «КБ «Надра», третя особа - ОСОБА_2 , про припинення зобов`язання за правочином та визнано припиненим зобов`язання поруки за договором поруки від 06.03.2008 року, укладеним між ОСОБА_3 , та ВАТ «КБ «Надра».

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 17.04.2018 року у справі №203/3389/17, яке набрало законної сили, було відмовлено в задоволенні позову ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, в зв`язку зі пропуском банком строку позовної давності.

Ухвалою суду від 22.02.2021 року, постановленою в рамках розглядаємої цивільної справи, за клопотанням представника позивача позовну заяву ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» про визнання припиненим зобов`язань за кредитним договором та договором іпотеки, визнання припиненою іпотеки, вилучення записів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України було залишено без розгляду в частині заявлених вимог про визнання припиненою іпотеки, визнання припиненими зобов`язань за договором іпотеки та вилучення записів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та продовжено розгляд справи за позовом про визнання припиненими зобов`язань за кредитним договором.

Позовні вимоги про визнання припиненими зобов`язання за кредитним договором №71/МК73/2008-840 від 06.03.2008 року представником позивача було підтримано та вказані вимоги обгрунтовувались пропуском банком строку пред`явлення до виконання виконавчого документу, виданого на підставі рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовою в його поновлені судовим рішенням, яке набрало законної сили. Крім того, вказані вимоги обгрунтовано тим, що в зв`язку із пропуском строку позовної давності банку було відмовлено у зверненні стягнення на предмет іпотеки, з огляду на що сплила позовна давність і щодо правовідносин, які виникли на підставі кредитного договору.

Перевіряючи вказані доводи, суд враховує наступне.

Згідно з ч.1 ст.509, ст.526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч.ч.1,2 ст.598 ЦК України).

Сплив позовної давності як підстави для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язань» ЦК України не передбачають.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилами ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Наслідки спливу позовної давності визначаються ст.267 ЦК України, згідно з приписами якої особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

У зобов`язальних відносинах (ст.509 ЦК України) суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку.

Однак, за змістом ст.267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктив-ного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом позовної давності (ч.3 ст.267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (ч.5 ст.267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (ч.1 ст.267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.

Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (ч.2 ст.598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

Таким чином, відповідно до норм ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 15.05.2017 року у справі №6-786цс17, постановах Верховного Суду від 11.09.2019 року у справі №201/13602/16-ц (провадження) №61-33028св18, від 18.07.2018 року у справі №537/6072/16 (провадження №61-35327св18), від 21.11.2018 року (провадження №61-37670св18), від 28.01.2019 року у справі №639/7920/16 (провадження №61-33814св18), від 09.04.2019 року у справі №910/3359/18.

Частиною 4 ст.263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За вказаних обставин суд вважає безпідставними доводи позовної заяви щодо припинення зобов`язань за кредитним договором №71/МК73/2008-840 від 06.03.2008 року внаслідок спливу строків позовної давності, оскільки сплив вказаних строків до основної чи додаткової вимоги кредитора про стягнення боргу за кредитним договором сам по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором та не є передбаченою ЦК України підставою для припинення зобов`язань за ним.

З огляду на наведене, не є такою підставою і пропуск стягувачем строку для пред`явлення до примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі заочного рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 12.10.2010 року у цивільній справі №2-9227/10, оскільки пропуск такого строку позбавляє стягувача права задовольнити свої вимоги в порядку судового примусу - шляхом примусового стягнення заборгованості на підставі судового рішення в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». Проте, це не є передбаченою ЦК України підставою для припинення зобов`язань за кредитним договором, не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (ч.2 ст.598 ЦК України).

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними, такими, що не грунтуються на законі та задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання в порядку ст.141 ЦПК України та враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог, понесені позивачем по справі судові витрати суд покладає на останнього.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.255,266,267,509,526,598 ЦК України, ст.ст.2-5,10-13,76-81,141,258,259,263-268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» про визнання припиненим зобов`язань за кредитним договором - відмовити повністю.

Понесені позивачем по справі судові витрати покласти на останнього.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 02 березня 2021 року.

Суддя С.Ю.Казак