Дата документу 28.12.2021 Справа № 310/635/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №310/635/21 Головуючий у 1 інстанції Вайнраух Л.А.
Провадження № 22-ц/807/4073/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Кухаря С.В.

Бєлки В.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 жовтня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У січні 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначено, що 23.06.2017 відповідач подала до ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» (первісного кредитора) заяву № від 23.06.2017 на отримання кредиту, підписанням якої підтвердила згоду, що ця заява, разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» становлять кредитний договір між вказаними сторонами, а також, що отримала примірник кредитного договору та погодила отримання шляхом роздрукування з веб-сайту кредитодавця умови отримання кредитів.

09.12.2019 між ТОВ «ФК «ЦФР» та позивачем укладено договір відступлення прав вимоги №20191209, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає) позивачу за плату, а позивач приймає належні ТОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між ТОВ «ФК «ЦФР» і боржниками (портфель заборгованості).

Згідно з п. 1.2 Договору відступлення прав вимоги, внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором , позивач заміняє ТОВ «ФК «ЦФР» у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі Боржників та набуває прав грошових вимог ТОВ «ФК «ЦФР» за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами.

Відповідно до реєстру боржників за кредитними договорами, укладеними між позичальником та ТОВ «ФК «ЦФР» - додатку №1 до Договору відступлення прав вимоги №20191209 від 09.12.2019, позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 38 066,32 гривень, з яких за основною сумою боргу 16 162,04 гривні, за відсотками 890,13 гривень, за щомісячними процентами (плата за управління кредитом) 11 556,56 гривень, за пенею 9 457,59 гривень.

Відповідно до п.6.2.3 Договору, права вимоги переходять до нього з моменту підписання сторонами цього договору, після чого ТОВ «ФК «ЄАПБ» стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. При цьому, виконання сторонами договору умов, що визначені цим пунктом, є необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення права вимоги. Додаткового оформлення відступлення прав вимоги не вимагається.

Як вказано у п. 3.1 Договору, ТОВ «ФК «ЦФР» гарантує, що йому належить право вимоги за портфелем заборгованості до боржників, зазначених у реєстрі боржників.

На виконання п. 6.6 Договору та ст. 521-514, 516 ЦК України відповідач за допомогою поштового листування повідомлений про відступлення права вимоги.

За умовами основного зобов`язання, позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Проте, відповідачка своїх зобов`язань не виконала, припинила повернення коштів у передбачені кредитним договором строки, тому відповідно до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позивач скористався правом вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась, та сплати процентів. У зв`язку із істотними порушеннями умов кредитного договору, позивачем на адресу ОСОБА_1 надіслано повідомлення про порядок погашення заборгованості по кредитному договору та включення персональних даних відповідача до бази персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу.

Згідно з п.7.2 Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», до вимог, що виникають з кредитного договору або у зв`язку із ним, застосовується позовна давність у 10 років.

Із посиланням на норми ст.516, 1082 ЦК України, позивач наголошує, що відповідачка не мала перешкод для виконання зобов`язання з повернення коштів, як первісному кредитору, що вважалось би належним, так і на рахунок позивача, в разі отримання вказаного вище повідомлення. Крім того, за змістом п. 6.4 договору, у випадку, якщо з моменту переходу до позивача права вимоги ТОВ «ФК «ЦФР» отримало від боржника грошових коштів в рахунок відшкодування боргу, первісний кредитор зобов`язаний перерахувати їх на рахунок позивача протягом 5 банківських днів з моменту отримання, таким чином, позивач був би обізнаний про настання таких обставин.

Проте, оскільки зобов`язання відповідача не виконані, з 09.12.2019 позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій за кредитним договором, із посиланням на ст. 509, 512, 526, 530, 549, 599, 610-612, 625 ЦК України, просило суд стягнути на користь позивача з відповідача заборгованість за кредитним договором № від 23.06.2017 у сумі 38 066, 32 грн., а саме: за основною сумою боргу 16 162,04 грн., за відсотками 890,13 грн., за щомісячними процентами (плата за управління кредитом) 11 556,56 грн., за пенею 9 457,59 грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 жовтня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким вимоги позовної заяви задовольнити у повному обсязі. Вирішити питання судових витрат.

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належне виконання зобов`язань первісним кредитором, а також відступлення прав вимоги первісним кредитором на користь позивача у цій справі.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно заяви № від 23.06.2017 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР», за підписом ОСОБА_1 згодна із тим, що підписаний паспорт кредиту №1911297 від 23.06.2017 містить умови укладеного нею кредитного договору, а ця заява разом з паспортом кредиту (включно з його наступними змінами) та з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «ЦФР» та нею, як позичальником.

Умови кредитного договору, зокрема, про сукупну вартість кредиту, їй роз`яснені та зрозумілі, відповідач ознайомлена з кредитним договором до його укладення і згодна з усіма його умовами, її примірник заяви та паспорту кредиту отримала, умови отримання кредитів від ТОВ «ФК «ЦФР» згодна отримувати шляхом роздрукування з веб-сайта кредитодавця; ОСОБА_1 зобов`язується виконувати кредитний договір, регулярно ознайомлюватись з його змінами на зазначеному веб-сайті. Позичальником надано письмову згоду на обробку персональних даних.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем не надано доказів на підтвердження того в якій редакції умови викладені на сайті на час укладення договору, чи змінювались вони та в який спосіб.

Встановлено, що за даними копії паспорту кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №1911297 від 23.06.2017, кредитодавцем за яким є ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», позичальником відповідачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у ньому викладено основні умови кредитування. Так, сума кредиту 18 915,17 гривень.

За змістом паспорту строк кредитування 36 (без зазначення одиниці виміру), мета на будь-які законні цілі, спосіб на строк надання безготівковим шляхом, протягом 3 банківських днів від дня укладення договору, без забезпечення кредиту.

У паспорті наведена й інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для позичальника: початковий % - 2% від 320,00 гривень, щомісячні % - 3,19 % від суми кредиту згідно з графіком платежів, річні % - 11,99 % від суми боргу за договором. Пільгового періоду за умовами договору немає. Загальна сума витрат за кредитом 25 806,56 гривень, орієнтовна вартість кредиту для позичальника за весь строк користування 44 401,73 гривня, реальна річна процентна ставка 45,48%. Умовами паспорту, в якому міститься підпис позичальника, встановлено також, що пеня дорівнює подвійній обліковій ставці НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, але не більше 15% від суми прострочення за прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів. Штраф за порушення умов виконання зобов`язання не передбачений, проте, у разі тривалого прострочення позичальником зобов`язань за кожний календарний місяць передбачено сплату неустойки у фіксованій сумі.

Відповідно до Розділу 8 паспорту передбачено право споживача відмовитись від договору про споживчий кредит протягом 14 календарних днів у порядку та на умовах, визначених ЗУ «Про споживче кредитування», достроково повернути кредит без будь-якої додаткової плати. Крім того, умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятись від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, будуть залежати від оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.

Згідно даних бухгалтерської довідки, сума перерахованих коштів становить 5 996,40 гривень. Проте, дати транзакції, відправника коштів, отримувача, валюти зобов`язання не зазначено (а.с.8).

Судом першої інстанції вірно встанволено, що надані позивачем Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», які наявні у справі в редакції від 30.03.2015, затверджені наказом генерального директора ТОВ «ФК «ЦФР» від 08.05.2015 №6, без засвідчення підписом відповідачки ОСОБА_1 , зокрема, підтверджень ознайомлення із змістом розділу 3 (проценти), 4 (пеня), 5 (виконання грошових зобов`язань), 6 (черговість погашення вимог) та п. 7.2 (збільшення позовної давності до десяти років) у цій або іншій редакції (в разі наявності) не надано.

Згідно довідки від 02.01.2020, №4148831- SG, ОСОБА_1 оформила кредит у ТОВ «ФК «ЦФР», кредитний договір № від 23.06.2017 на загальну суму 18 915,17 гривень, які видано клієнту згідно з зазначеним кредитним договором та заяви клієнта. Крім того, ОСОБА_1 в рахунок повернення заборгованості за наведеним вище кредитним договором сплачено в період з 14.07.2017 до 03.09.2019 - 12 825,67 гривень, до яких включено, зокрема, у різні дати, річні проценти, щомісячні проценти, заборгованість за тілом кредиту, дострокове погашення. При цьому, процентних ставок, за якими відбувалось списання заборгованості, з розрахунку не вбачається. Станом на 09.12.2019 (момент відступлення права вимоги) за даними вказаної довідки сума несплаченого боргу 24 202,48 гривень, пеня та неустойка 9 457,59 гривень. При цьому, сума дострокового погашення 38 066,32 гривні.

В матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості, здійснений станом на 09.12.2019, відповідно до якого сума простроченої заборгованості з кредитом 16 162,04 гривні, простроченої заборгованості за відсотками 890,13 гривень, простроченої сплати за щомісячні проценти (управління кредитом) 11 566,56 гривень, за штрафом/пенею 9 457,59 гривень. У розрахунку процентні ставки, порядок розрахування відсотків, щомісячних процентів, пені й штрафу не наведені.

Крім цього, судом вірно встанволено, що 09.12.2019 між ТОВ «ФК «ЦФР» та позивачем ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення прав вимоги №20191209, у відповідності до умов якого кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості).

Відповідно до з п. 1.2 Договору відступлення прав вимоги, внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, новий кредитор заміняє кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі Боржників та набуває прав грошових вимог кредитора за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами.

У п. 3.1 Договору вказано, ТОВ «ФК «ЦФР» гарантує, що йому належить право вимоги за портфелем заборгованості до боржників, зазначених у реєстрі боржників.

Пунктом 6.2.3 Договору передбачено, що права вимоги переходять до нового кредитора з моменту підписання сторонами цього договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. При цьому виконання сторонами договору умов, що визначені цим пунктом, є необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення права вимоги. Додаткового оформлення відступлення прав вимоги не вимагається.

Відповідно до п. 6.4 договору, у випадку, якщо з моменту переходу до нового кредитора права вимоги, кредитор отримав від боржників / державної виконавчої служби будь-яку суму грошових коштів в погашення заборгованості боржників, кредитор зобов`язаний перерахувати вказану суму новому кредиторові протягом 5 банківських днів з моменту її отримання.

Колегія суддів погоджується яз висновками суду першої інстанції про те, що копія договору відступлення прав вимоги №20191209, наявна у справі, не відображає його повної редакції, зокрема, п. 5.2.5, на який наявне посилання у відповіді на відзив, у наданій копії відсутній.

Інший примірник копії договору наданий на виконання ухвали суду про витребування доказів.

У розділі 5 цього примірнику договору п. 5.2.5 також не зазначено, оскільки він містить лише 1 пункт (5.1).

Згідно наданої копії витягу з реєстру боржників за кредитними договорами, укладеними між позичальником та ТОВ «ФК «ЦФР» - додатку №1 до Договору відступлення прав вимоги №20191209 від 09.12.2019, позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 38 066,32 гривень за кредитним договором № від 23.06.2017, з яких за основною сумою боргу 16 162,04 гривні, за відсотками 890,13 гривень, за щомісячними процентами (плата за управління кредитом) 11 556,56 гривень, за пенею 9 457,59 гривень. Витяг не засвідчений підписами сторін, сформований представником позивача ОСОБА_3 21.01.2021 із проставлянням його підпису та дати.

Суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що Витяг, наданий на виконання ухвали суду про витребування доказів, не можна прийняти як такий, що не відповідає положенням ч.1 ст. 79 ЦПК України, тобто, не є достовірним доказом, оскільки до копії вочевидь внесені зміни, шляхом виключення переліку боржників, фрагментарно наведено посилання на окремому аркуші на дані щодо відповідачки ОСОБА_1 із зазначенням сум заборгованості та окремим листом під трьома пустими графами із порядковими номерами 2348-2350 наведено реквізити із підписами та печатками посадових осіб ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», а також окремо копія листа з посвідчувальним написом, при цьому, копія не прошита та не засвідчена належним чином, що дозволяє зробити висновок про належність засвідчення копії всього документа в цілому та його відповідність вимогам ст.76, 79, 80, 95 ЦПК України.

23 грудня 2019 року позивачем на виконання п.6.6 договору відступлення прав вимоги сформовано повідомлення про відступлення права вимоги на адресу відповідачки, проте, доказів надіслання та отримання не надано.

За змістом договору відправлення має бути здійснено простою кореспонденцією.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин та нормами, що їх регулюють та встановив, що при розгляді справи застосованою підлягають норми, які регулюють загальні умови, строки виконання зобов`язань учасниками цивільних правовідносин, правові наслідки їх порушень, зокрема, ст. 509, 512, 516, 525-527, 599, 610, 611, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Судом першої інстанції при розгляді справи вірно враховано позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03.07.2019 у цивільній справі №342/180/17, пр. 14-131цс19 та дійшов вірного висновку про те, що споживач фінансових послуг лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Враховуючи те, що такі умови договорів приєднання розробляються надавачами певних фінансових, зокрема, банківських послуг, відповідно, вони мають бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим має бути підтверджено, що на час укладення відповідного договору та під час його виконання діють певні вимоги у визначеній редакції.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09.12.2019 у справі № 524/5152/15-ц, провадження № 61-8862сво18, дійшов висновку, що виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Крім того, умова договору про сплату комісії за користування кредитом є нікчемною.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Положеннями частини першої статті 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст.1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

За приписами ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належних та достовірних доказів відступлення права грошової вимоги до ОСОБА_1 ТОВ «ФК «ЦФР» на користь позивача суду не надано, із врахуванням неналежного підтвердження включення відповідачки, як позичальниці за кредитним договором, до додатку №1 договору відступлення прав вимоги №20191209 від 09.12.2019.

Не підтверджено належними та допустимими доказами (зокрема, платіжними документами) й розміру грошових коштів, переданих (перерахованих) в рахунок виконання зобов`язання первісним кредитором на користь ОСОБА_1 та сум, нарахованих в якості відсотків, відповідальності позичальника за несвоєчасне виконання зобов`язання.

Розділом 8 паспорту кредиту передбачено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятись від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, будуть залежати від оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.

Позивачем належними та допустимими доказами не доведено з яких умов здійснено нарахування заборгованості станом на 09.12.2019.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що наявні у справі Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», які наявні у справі в редакції від 30.03.2015, затверджені наказом генерального директора ТОВ «ФК «ЦФР» від 08.05.2015 №6, як про це зазначено вище, не засвідчені підписом відповідачки.

Згідно ч.8 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

У довідці про наявну заборгованість частина платежів, відображених у розрахунку заборгованості, що підлягають сплаті відповідачкою в рахунок виконання її зобов`язань за кредитним договором, не вказана.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що належне виконання зобов`язань первісним кредитором, а також відступлення прав вимоги первісним кредитором на користь позивача у цій справі не доведено.

Колегія суддів не приймає до уваги надані скаржником апеляційному суду належним чином завірені копії документів, з таких підстав.

Статтею 367 ЦПК України, визначено межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Колегія суддів зазначає, що подання доказів після розгляду справи у суді першої інстанції порушує принципи змагальності та диспозитивності сторін, тому не приймає, як докази, подані апеляційному суду належним чином завірені копії документів, оскільки позивачем не зазначено обставин неможливості подання вказаних документів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Частина 2, 4 ст. 43 ЦПК України встановлено зобов`язання учасників справи щодо сприяння своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавання усіх наявних у них доказів в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18 (провадження № 61-17205 св 19).

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на неналежну оцінку судом доказів по справі, оскільки, відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. А не зазначення в мотивувальній частині рішення мотивів, з яких суд бере до уваги або відхиляє докази, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, не може бути підставою для скасування чи зміни рішення суду, якщо справа вирішена по суті правильно.

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

При цьому, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення). Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 жовтня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді: