Справа № 466/3679/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2021 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Білінської Г.Б.

при секретарі Філевич У.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Коваленко Антоніна Андріївна про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом, в якому просила визнати недійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 19 вересня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Коваленко Антоніною Андріївною та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .

В обґрунтування позову зазначила, що її мати, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи членом житлово-будівелького кооперативу №244 отримала квартиру АДРЕСА_1 та повністю внесла пайовий внесок, тому, відповідно до ч. 3 ст. 384 ЦК України, ОСОБА_4 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 , який належить ЖБК №244. Після смерті матері жодних сумнівів проте, що власником квартири став батько,як спадкоємець матері, у позивачки не було. Але, після смерті батька ОСОБА_5 та відкриття спадкової справи, позивачем випадково з`ясовано, що її сестра - ОСОБА_2 , якимось чином стала власником квартири АДРЕСА_1 , що її батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ще у 2001 році були виписані з квартири АДРЕСА_1 , а квартиру незаконно приватизовано без них.

ОСОБА_2 пайових внесків до ЖБК не виплачувала, всі квитанції є на ім`я її матері ОСОБА_4 , членом ЖБК №244 не була, отже приватизацію квартири вважає незаконною.

Квартира АДРЕСА_1 була набута ОСОБА_4 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_5 , тобто була їх спільної сумісною власністю. Отже, чином після смерті матері ОСОБА_4 відкрилась спадщина лише на її 1/2 частку спадкового майна, зокрема - у квартирі АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги після смерті матері була позивачка, її сестра ОСОБА_2 та їх батько ОСОБА_5 , які мали успадкувати по 1/6 частці кожен у квартирі АДРЕСА_1 . Батько після смерті матері від своєї частки відмовився у користь її сестри ОСОБА_6 , тобто ОСОБА_1 успадкувала 1/6, а її сестра 2/6 частки.Після смерті батька єдиними спадкоємцями першої черги стали ОСОБА_1 та її сестра ОСОБА_2 . Тобто, вони повинні були прийняти спадщину порівно з 1/2 частки тобто по 1/4 кожна, таким чином її частка у квартирі АДРЕСА_1 повинна була становити 1/4 +1/6=5/12, а її сестри 1/4 + 2/6= 7/12. Позивачка вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідачки вся квартира була одноособово приватизована на ОСОБА_2 . З врахуванням зазначених обставин звернутися до суду за захистом своїх прав.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_7 підтримав позовні вимоги, покликаючись на викладені в заяві мотиви, просив позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_8 в судовому засіданні проти позову заперечили, підтримавши письмові заперечення, долучені до матеріалів справи.

Відповідач ОСОБА_3 у ході розгляду справи позовні вимоги заперечив та пояснив, що спірне житло він придбав на законних підставах, вклав кошти у ремонт квартири, а тому просить у задоволденні позову відмовити.

Третя особа - Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Коваленко А.А. в судове засідання повторно не з`явилася,хоча належним чином була повідомлена про день та час розгляду справи судоми.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши дійсні обставини справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст. 41 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтями 316, 317, 319 ЦК України передбачено, що право власності особа здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд.

Судом встановлено, що на підставі рішення загальних зборів житлово-будівельного кооперативу від 26.10.1997р., затвердженого виконавчим комітетом Львівської міської Ради народних депутатів № 521 від 23.09.1998р. ОСОБА_4 , як члену житлово-будівельного кооперативу №244 було видано ордер №8145 від 30.03.1999р. на квартиру АДРЕСА_1 . Як вбачається із даних ордера, житло було видане на склад сім`ї 5 осіб - ОСОБА_4 , іі чоловік - ОСОБА_5 , їх дочка - ОСОБА_2 , зять ОСОБА_9 та внучка ОСОБА_10 .

Зборами членів ЖБК №244 від 12.09.2001р. було задоволено заяви ОСОБА_4 про вихід із членів ЖБК і ОСОБА_2 про вступ в члени ЖБК. В подальшому, ОСОБА_2 , являюяись членом ЖБК №244 міста Львова, внесла пайовий внесок за квартиру АДРЕСА_1 .

Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради було видано розпорядження "Про оформлення права власності на квартири та житлові будинки в м. Львові" №865 від 18.08.2004. Даним розпорядження оформлено право приватної власності ОСОБА_2 на кооперативну квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з 3-х житлових кімнат площею 37,5 кв.м., загальна площа квартири 69,1 кв.м. , та видано Свідоцтво про право власності на спірну квартиру від 18.08.2004р, бланк серія НОМЕР_1 .

19 вересня 2014 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено Договір купівлі - продажу квартири, згідно якого продавець ОСОБА_2 передала, а покупець ОСОБА_3 прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1 . Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Коваленко А.А. та зареєстровано в реєстрі за №1490.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 25.02.2016 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_11 , треті особи ЖБК №44, ОСОБА_3 , ПН ЛМНО Коваленко А.А. про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на квартиру, розпорядження районної адміністрації, визнання недійним договору купівлі-продажу задоволено частково. Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 18.08.2004 року Серія НОМЕР_2. Визнано недійсним та скасовано п.1.1. розпорядження Шевченківської адміністрації Львівської міської ради №865 від 18.08.2004 року в частині приватизації квартири АДРЕСА_1 .

Згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як визначено ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Згідно із ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом дійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

На думку суду, на момент укладення оспорюваного договору, у продавця ОСОБА_2 були відсутні правові підставидля його укладення ,оскільки вона не могла вважатись власником квартири і не могла нею розпоряджатись, так як відчуджувати майно може лише власник,а зі скасуванням наведених вище свідоцтв і розпорядження втрачались ті наслідки які з них випливали. Відтак договір посвідчено без дотримання вимог законодавства.

Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом,але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах,встановлених законом,такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Таку позицію висловив Верховний Суд у даній справі своєю постановою від 16.10.2019 р.

Що стосується вимог позивача про скасування державної реєстраці права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , то суд вважає, що такі вимоги є похідними та взаємоповязаними з вимогою щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, укладеного 19.09.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Коваленко А.А., у задоволенні якої судом відмовлено, а тому такі також підлягають до задоволення.

Враховуючи вищенаведене, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному об`ємі.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 57, 60, 61, 88, 107, 208, 209, 212-215, 218, 257, 267 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 11, 15, 203, 204, 215, 216, 234, 316-319, 321, 328, 334, 638, 651 Цивільного кодексу України, суд,-

у х в а л и в :

позов задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 19 вересня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального коругу Коваленко Антоніною Анедріївною, та скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Повний текст рішення складено 28.12.2021р.

Суддя Г. Б. Білінська