Справа № 497/84/2021
Провадження № 2/497/242/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2021 року Болградський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Раца В.А.,

за участю секретаря судового засідання - Божевої І.Д.,

представник позивача за первісним позовом Бабенко Н.С.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження, у відкритому судовому засіданні, в місті Болграді, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" про визнання вимоги, такою, що втратила чинність,

ВСТАНОВИВ:

29.01.2021 року представник позивача адвокат Бабенко Н.С., яка діє на підставі довіреності від 27.07.2020 року (а.с.54-57), звернулася до суду з цим позовом та уточнивши свої позовні вимоги 07.09.2021 року (а.с.154-155) просить постановити судове рішення, яким:

- стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором про споживчий кредит №595/020-к від 04.12.2017 року у сумі 10 733,06 грн. станом на 19.08.2021 року, яка складається з: трьох відсотків річних за несвоєчасне погашення основного боргу 2 005,25 грн.; трьох відсотків річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 408,64 грн.; інфляційні втрати за несвоєчасне погашення основного боргу 7 782,46 грн.; інфляційні втрати за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 536,71 грн.

Вимоги мотивує тим, що 04.12.2017 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 595/020-к. Відповідно до умов цього договору, банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 499 000,00 грн. зі сплатою 21,49 % річних, а він в свою чергу зобов`язався повернути його до 04.12.2022 року, щомісяця ануїтетними платежами в розмірі 8 316,67 грн. шляхом внесення коштів на поточний рахунок. Платіж сплачується позичальником щомісячно до 01 числа місяця, наступного за звітним, починаючи з грудня 2017 року. Сторони також в договорі визначилися про дострокове повернення кредиту за ініціативою Банку, в тому числі у разі затримання сплати частини Основної суми боргу за кредитом та/або процентів за користування кредитом, інших платежів за договором на три календарні місяці. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконував, у зв`язку з чим 19 жовтня 2020 року на адресу позичальника була направлена вимога щодо дострокового повернення кредиту та надано 60 денний строк з дня одержання вимоги. Але відповідачем не було виконано вимогу, тому станом на 16.01.2021 року заборгованість склала 146 077,72 грн., що складається з простроченої заборгованості за кредитом 144 599,15 грн., сума прострочених відсотків по кредиту 90,03 грн., трьох відсотків річних по простроченому основному боргу 240,82 грн., трьох відсотків річних по прострочених відсотках 407,11 грн., інфляційних втрат по простроченому основному боргу 209,66 грн., інфляційних втрат по прострочених відсотках 530,95 грн.; яку відповідач в добровільному порядку не сплачує, тому представник позивача звертається до суду з цім позовом.

В уточненій позовній заяві представник позивача ОСОБА_2 зазначила, що відповідачем частково сплачена заборгованість за кредитом, тому станом на 19 серпня 2021 року заборгованість зменшилася та складає 10 733,06 грн.

Ухвалою судді від 10.02.2021 року по справі відкрито провадження та вирішено розглядати справу у порядку загального позовного провадження.

25.03.2021 року від представника відповідача адвоката Чижикова О.П., якій здійснює свої повноваження на підставі ордеру серія ВН № 1030460 від 17 березня 2021 року(а.с.68), надійшов відзив на позовну заяву (а.с.76-82), в якому він посилається на безпідставність дострокового стягнення суми кредитних коштів, так як позивачем не порушувалися тримісячні строки несплати обумовленої сторонами щомісячної суми погашення кредиту, а також після пред`явлення вимоги він сплатив грошові кошти в рахунок заборгованості, які перевішують місячні виплати за кредитом. Звертає увагу суду на безпідставність стягнення суми прострочених відсотків по кредиту, трьох відсотків річних від простроченої суми боргу, інфляційних втрат, так як на території України з 12.03.2020 року введено карантин, дія якого продовжується до цього часу, тому відповідно до частини 6 Розділу ІV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця, в якому завершується дія карантину споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання споживачем зобов`язань за таким договором. Банком також не виконано положення п.10.1 Розділу 10 Договору про вирішення спорів шляхом переговорів. Представник посилається на те, що ОСОБА_1 декілька разів звертався до банку з питанням реструктуризації споживчого кредиту у зв`язку із карантинними обмеженнями, але банк не розглянув його звернення. На підставі вище викладеного просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

12.04.2021 року від представника позивача ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив, в якій вона вказує на невірну трактовку відповідачем п.3.3.3. Кредитного договору, а саме відповідно до умов цього пункту Позичальник зобов`язується здійснювати повернення Кредиту рівними частинами в розмірі 8 316,67 грн. в місяць та сплату процентів, нарахованих Банком на залишок основної суми боргу за кредитом. На момент направлення вимоги про дострокове повернення кредиту, прострочена заборгованість за основним боргом склала 13 766,68 грн., а прострочена заборгованість за відсотками 20 557,16 грн. Вимоги про дострокове повернення кредиту відповідачем отримано 04.11.2020 року, тому саме з цієї дати необхідно вести відлік 60 днів, які було надано для погашення заборгованості. 03 січня 2021 року цій строк сплив. Відповідно до розрахунку станом на 05 січня 2021 року прострочена заборгованість за основним боргом склала 8 108,13 грн., а за відсотками 2 783,36 грн. Щодо звільнення від обов`язків сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання), то Банком нарахована пеня за прострочення платежів за кредитним договором до 03 березня 2020 року. Після цієї дати пеня не нараховується, а інфляційні втрати та три відсотки річних, не є штрафом або пенею і їх нарахування не передбачено умовами Кредитного договору, а отже заборона на стягнення даних сум не передбачена. Також представник зазначила, що відповідачем періодично починаючи з листопада 2018 року допускалися порушення строків оплати щомісячних платежів. Та з цього часу до направлення вимоги про дострокове повернення кредиту, позичальнику пропонувалося працівниками банку врегулювати спір мирним шляхом, але він не скористався цією пропозицією і навіть після отримання вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту не відреагував, тому вимоги банку є обґрунтованими.

16.04.2021 року представник відповідача ОСОБА_3 надіслав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що договором чітко було обумовлено суму щомісячного платежу в розмірі 8 316,67 грн., позичальника не повідомлялося про суму нарахованих відсотків, йому не було відомо про нараховані суми відсотків. Позичальником протягом 60 днів було внесено суму на погашення кредиту, розмір якої у двічі перевищує показник розміру суми погашення, якщо б внесення цих платежів здійснювалося згідно з графіком, що зазначений в Додатку № 1 до цього Договору, тому вимога про дострокове повернення кредиту втратила чинності. Знову звертає увагу суду на звільнення відповідача від сплати трьох процентів річних та інфляційних нарахувань, так як це регулюється Законом України «Про споживче кредитування», наполягає на відмову у позовних вимогах в повному обсязі.

25.05.2021 року представником відповідача ОСОБА_3 подано зустрічний позов, в якому він просить визнати Вимогу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» про дострокове повернення всієї суми кредиту № 113.20-14/4964/69054/2020-15/вих від 19.10.2020 року до ОСОБА_1 - позичальника за договором про споживчий кредит (під іпотеку) від 04 грудня 2017 року № 595/020-к, такою, що втратила чинність. Свій зустрічний позов представник обґрунтовує тим, що між банком та ОСОБА_1 04.12.2017 року було укладено договір про споживчий кредит №595/020-к. Згідно з умовами зазначеного договору ОСОБА_1 отримав кредит на споживчі потреби в розмірі 499 000,00 грн. на строк 60 місяців. Банком було прийняте рішення, тому він 19 жовтня 2020 року направив Позичальнику вимогу, яку той отримав 04.11.2020 року. У вимоги банк повідомив, що станом на 09 жовтня 2020 року ОСОБА_1 не виконав взяті на себе зобов`язання та не дотримався умов договору, тому банк вимагає погасити у 60 денний строк з дня одержання Вимоги заборгованість в сумі 204 623,56 грн. Тобто якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Протягом 60-ти календарних днів з моменту вручення вимоги, позичальником суттєво збільшено внесення сум погашення кредитних зобов`язань за Договором кредитування, тому ОСОБА_1 вважає вимогу банку про дострокове повернення всієї суми кредиту такою, що втратила чинність.

Ухвалою суду від 08.10.2021 року зустрічну позовну заяву прийнято та вимоги за нею об`єднані в одне позовне провадження з первісним позовом.

21.10.2021 року представником відповідача ОСОБА_2 по зустрічному позову надано відзив (а.с.178-179), в якому вона просить суд відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимогах в повному обсязі. Та в черговий раз зазначає про невірну трактовку позичальником п.3.3.3 Кредитного договору, а також не вірний відлік 60 днів, які було надано для погашення заборгованості. Крім того зазначає, що на цей час ОСОБА_1 сплачено заборгованість за основним боргом та нарахованими відсотками за кредитом у повному обсязі, залишок заборгованості становить тільки три відсотки річних та інфляційні втрати.

Ухвалою суду від 04.11.2021 року підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача за первісним позовом, а за зустрічним позовом представник відповідача ОСОБА_2 , в судовому засіданні підтримала уточнені позовні вимоги, просила суд стягнути з ОСОБА_1 10 733,06 грн., також зазначила, що вимоги, щодо стягнення суми судового збору вона не підтримує. Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 вважає їх безпідставними, тому просить суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача за первісним позовом, а за зустрічним ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, просить відмовити в задоволенні первісного позову в повному обсязі, зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 підтримує в повному обсязі (а.с.167).

ОСОБА_1 про час, дату та місце розгляду справу був повідомлений належним чином, до суду не з`явився, його інтереси в суді представляв адвокат Чижиков О.П.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі ст. 81 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України).

Судом встановлено, що 04 грудня 2017 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі керуючого ТВБВ №10015/0595 філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» Гулик В.С. та фізична особа ОСОБА_1 уклали договір про споживчий кредит № 595/020-к (під іпотеку), відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 499 000,00 грн. на строк 60 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 04 грудня 2022 року, кредит надається на споживчі потреби. За користування кредитом позичальник зобов`язався сплачувати проценти в розмірі 21,49 річних, які нараховуються щомісячно на фактичний залишок заборгованості (а.с.4-9). Цей факт сторонами не оспорюється.

Відповідно до п.п.3.3.3. Договору позичальник зобов`язався здійснювати повернення кредиту рівними частинами в розмірі 8 316,67 грн в місяць та сплату процентів, нарахованих Банком на залишок Основної суми боргу за Кредитом, комісійних винагород щомісячно до 01 числа місяця, наступного за звітним, починаючи з грудня 2017 року, шляхом внесення коштів на Поточний рахунок, які Банк, використовуючи право договірного списання коштів, надане йому згідно з умовами цього Договору, списує в рахунок погашення Основної суми боргу за Кредитом, сплати процентів та комісійних винагород відповідно до черговості, визначеної цим Договором. Пунктом 3.3.4. Кредитного договору, передбачено, якщо сума платежу, що надійшла в рахунок повернення кредиту та сплати процентів, менша розміру, вказаного у п. 3.3.3. цього договору, то несплачений платіж та нараховані проценти, що мали бути сплаченими, вважаються простроченими (а.с.5).

Згідно з пунктом 3.9.1.1. Банк має право вимагати дострокового повернення суми Кредиту та всієї суми нарахованих процентів за користування кредитом у випадку затримання сплати частини Основної суми боргу за Кредитом та/або процентів за користування Кредитом, інших платежів за цим Договором на три календарні місяці. У пункті 3.9.2 сторони також передбачили, що позичальник повинен виконати вимогу Банку щодо дострокового повернення Кредиту, тощо протягом 60 календарних днів з дати одержання такої вимоги від Банку (а.с.6).

Відповідно до п. 4.3.3. Кредитного договору у випадку порушення умов цього Договору позичальник зобов`язаний достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів нарахованих на фактичний залишок заборгованості за кредитом, комісійні винагороди, а також сплатити неустойку (штрафні санкції), як це передбачено в Договорі, а також відшкодувати банку в повному обсязі збитки.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

З огляду на те, що між сторонами укладено договір споживчого кредиту, до даних правовідносин підлягають до застосування норми Закону України «Про споживче кредитування».

Судом встановлено з розрахунку заборгованості за основним боргом та за процентами, пенею та 3% річних за несвоєчасну сплату процентів за кредитним договором 595/020-к від 04.12.2017 року ОСОБА_1 починаючи з листопада 2018 року не своєчасно та не в повному обсязі сплачував щомісячні платежі визначені в Кредитному договорі (а.с.14-16).

У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч.2 ст.627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг, який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом ( ч.3 ст.1054 ЦК України у вказаній редакції).

Споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п.22 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем ( банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (п.23 ч.1зазначеної статті у відповідній редакції).

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україна. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб після 10 червня 2017 року відбувається з урахуванням приписів Закону України «Про споживче кредитування, а у частині, що йому не суперечить, - також Закону України «Про захист прав споживачів».

Якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шестидесяти днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність (ч.10 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» зі змінами передбаченими Законом України «Про внесення змін до деякіх законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року)

Аналогічні положення містяться у ч.4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», у редакції після 10 червня 2017 року, у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюється споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Отже, цією нормою встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26 травня 2020 року, у справі № 638/13683/15-ц висловила правовий висновок, відповідно до якого звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не змінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги ч.10 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно з цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

Звертаючись з позовом до суду, позивач за первісним позовом посилається на те, що 19.10.2020 року ним на адресу ОСОБА_1 було надіслано вимогу про дострокове повернення кредиту, в якій зазначено, що станом на 09 жовтня 2020 року Банк вимагає повернення всієї суми Кредиту та здійснення платежів за нарахованими процентами за користування Кредитом у сумі 204 623,56 грн., у тому числі заборгованість по сумі кредиту 183 315,84 грн. (а.с.48). Цю вимогу ОСОБА_1 отримав 04.11.2020 року (а.с.48 на звороті). Вимоги позивача щодо погашення заборгованості станом на 05.01.2021 року не задоволені, та заборгованість на цю дату становить за основним боргом - 8 108,13 грн., а за відсотками - 2 783,36 грн., що підтверджується знову ж розрахунком заборгованості, якій містить сплачені ОСОБА_1 суми після отримання вимоги банку.

Встановлено, що у позичальника ОСОБА_1 з позивачем виникли кредитні відносини, кредит виданий на придбання житла і відповідно є споживчим. Регулювання правовідносин банку зі споживачем, яким є позичальник ОСОБА_1 , щодо кредитування до 10 червня 2017 року відбулося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів», з 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування».

Відповідач, заперечуючи проти позову, в той же час підтвердив, що ним було отримано вимогу банку про дострокове повернення кредиту, окрім цього на дату ухвалення рішення ОСОБА_1 було повернуто усю суму кредиту, несплаченими залишилися тільки нараховані суми 3 відсотків річних та інфляційні втрати.

Таким чином, встановивши, що банк направив відповідачу на замовлення лист-вимогу про дострокове повернення кредиту, що відповідачу було відомо про вимогу банку від 19 жовтня 2020 року та його обов`язок повернути кредит, але останній у строк, встановлений договором, суму кредиту та нараховані проценти не повернув, - наявні підстави вважати, що у кредитора виникло право вимагати дострокового повернення кредиту у судовому порядку.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Доводи представника відповідача за первісним позовом щодо безпідставного нарахування позивачем інфляційних втрат та трьох процентів річних з огляду на положення на ч.6 Розділу IV прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування», яким на час дії карантинних заходів, щодо розповсюдження СOVID-19, споживачі звільняються від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення, є безпідставними, оскільки позивачем пеня нарахована на суму заборгованості до 03 березня 2020 року, тобто до початку карантинних заходів. Нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат цим законом не заборонено.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 19.08.2021 року, вона складається з:

- трьох відсотків річних за несвоєчасне погашення основного боргу 2 005,25 грн.;

- трьох відсотків річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 408,64 грн.;

- інфляційні втрати за несвоєчасне погашення основного боргу 7 782,46 грн.;

- інфляційні втрати за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 536,71 грн., а всього загальна сума становить 10 733,06 грн.

Так як судом встановлено порушення ОСОБА_1 умов договору про споживчий кредит, а тому дострокове повернення кредиту мало місце, а відтак і стягнення залишку заборгованості, тому позовні (уточнені) вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо зустрічного позову слід зазначити, що судом встановлено невиконання умов вимоги від 19 жовтня 2021 року, тому вона не втратила своєї чинності, а тому позовні вимоги по зустрічному позову є безпідставними, та не підлягають задоволенню.

Вимоги щодо стягнення сплаченої позивачем за первісним позовом суми судових витрат не було підтримано представником позивача за первісним позовом в судовому засіданні, тому суд не вирішує цього питання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 256,259,261,266,267,526,530,559, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст.3-13, 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України , суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги (уточнені, заява від 06.09.2021 року) Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України в особі філії - Одеське обласне управління АТ "Ощадбанк" (вул.Базарна, 17, м.Одеса, 65014, , р/р НОМЕР_2 у філії Одеське обласне управління АТ "Ощадбанк", МФО 328845) заборгованість за договором про споживчий кредит № 595/020-к від 04.12.2017 року станом на 19.08.2021 року у сумі 10 733 (десять тисяч сімсот тридцять три) гривні 06 копійок, а також судовий збір в сумі 2 270,00 грн., а всього 13 003 (тринадцять тисяч три) гривні 06 копійок.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" про визнання вимоги, такою, що втратила чинність - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 24.12.2021 року.

Суддя В.А. Раца