Номер провадження: 22-ц/813/5908/21
Номер справи місцевого суду: 499/809/20
Головуючий у першій інстанції Погорєлов І. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Чирки Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства «КП-Сервіс» Знам`янської сільської ради на рішення Іванівського районного суду Одеської області від 24 листопада 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до КП «КП-Сервіс» про визнання звільнення незаконним та стягнення компенсації за вимушений прогул,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви.

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати його звільнення незаконним з КП «КП-Сервіс», стягнути з відповідача КП «КП Сервіс» середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме з дня його звільнення з роботи на день винесення постанови суду щодо незаконності його звільнення, зобов`язати відповідача скасувати запис в його трудовій книжці щодо звільнення його за ч.4 ст.40 КЗПП України та зобов`язати відповідача внести запис в його трудову книжку про його звільнення за власним бажанням, так як поновлюватися на роботі наміру не має.

В обґрунтування позову, ОСОБА_1 посилався на ту обставину, що 23.04.2018 року він був прийнятий на роботу у комунальне підприємство «Крапелька». 28.02.2020 року був звільнений за переведенням до КП «КП-Сервіс» згідно п.5 ст.36 КЗпП України та 02.03.2020 року прийнято на посаду тракториста-екскаваторника у порядку переведення з КП «Крапелька». За період його роботи на зазначених підприємствах нарікань та зауважень з боку директора підприємства ОСОБА_2 не було, однак за два тижня до його звільнення у позивача з директором КП «КП-Сервіс» відбулася розмова, в якій він йому запропонував звільнитися за власним бажанням, або в іншому випадку, його звільнять з інших підстав.

Оскільки звільнятися за власним бажанням позивач відмовився, то його було звільнено у зв`язку з прогулом, наказ про звільнення йому не вручали, лише в телефонному режимі повідомили про необхідність отримання трудової книжки. Разом з тим, позивач в дні, які ніби-то вказані як прогули на роботі виконував свої трудові обов`язки. Вважає акти про відсутність на роботі, які складені відносно нього незаконними, оскільки не відповідають дійсності. З правилами внутрішнього трудового розпорядку його не ознайомлювали. У зв`язку з вищенаведеним просив позов задовольнити в повному обсязі.

Також позивачем було подано до суду клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для звернення до суду у зв`язку з карантином.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 24 листопада 2020 року поновлено ОСОБА_1 строк на звернення до суду з позовом до КП «КП-Сервіс» про визнання звільнення незаконним та стягнення компенсації за вимушений прогул. Позовну заяву ОСОБА_1 до КП «КП-Сервіс» про визнання звільнення незаконним та стягнення компенсації за вимушений прогул задоволено частково. Визнано звільнення ОСОБА_1 з КП «КП-Сервіс» незаконним та скасовано наказ №8-к від 30.04.2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 ». В решті позовних вимог відмовлено. Стягнено з КП «КП Сервіс» судовий збір на користь держави у розмірі 840,80 грн.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі КП «КП-Сервіс» просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем пропущено строк звернення до суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частин першої, другої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Згідно із наявних у суду відомостей, позивач отримав трудову книжку 22.05.2020 року, до суду звернувся 10.09.2020 року, таким чином пропустивши вказаний у ст.233 КЗпП України строк.

Відповідно до пункту 3 розділу XII«Прикінцевих положень» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Таким чином, суд першої інстанції правильно не вбачав перешкод для поновлення позивачу строк звернення до суду, про що не заперечувалося представником відповідача.

Судом першої інстанції правильно встановлено та визнано сторонами по справі, що позивач ОСОБА_1 з 02 березня 2020 року по 30 квітня 2020 року працював на посаді тракториста-екскаваторника на КП «КП-Сервіс».

30 квітня 2020 року ОСОБА_1 був звільнений з посади згідно з п.4 ст.40 КЗпП України. Дана обставина підтверджується копією трудової книжки позивача, копіями наказів №4-к від 28.02.2020 року та №8-к від 30.04.2020 року.

Відповідно до копії наказу №8-к від 30.04.2020 року, ОСОБА_1 був звільнений з посади тракториста-екскаваторника 30.04.2020 року за прогули без поважних причин, п.4 ст.40 КЗпП України. Підстави: акт №1 від 01.04.2020 року про відсутність працівника ОСОБА_1 , акт №2 від 02.04.2020 року про відсутність працівника ОСОБА_1 , акт №3 від 03.04.2020 року про відсутність працівника ОСОБА_1 , акт №4 від 10.04.2020 року про відсутність працівника ОСОБА_1 , акт №5 від 17.04.2020 року про відсутність працівника ОСОБА_1 , акт №6 від 27.04.2020 року про відсутність працівника ОСОБА_1 , акт №7 від 30.04.2020 року про відсутність працівника ОСОБА_1 на роботі та відмову надати письмові пояснення причин відсутності на роботі.

Вищевказані акти були складені директором КП «КП-Сервіс» Сидораком В.В., головним бухгалтером Павелко О.М. та касиром-контролером ОСОБА_3 .

Акт №1 від 01.04.2020 року вказує на відсутність ОСОБА_1 на роботі 01.04.2020 року з 08:30 по 17:30, акт №2 вказує на відсутність ОСОБА_1 на роботі 02.04.2020 року з 08:30 по 17:30, акт №3 вказує на відсутність ОСОБА_1 на роботі 03.04.2020 року з 08:30 по 17:30, акт №4 вказує на відсутність ОСОБА_1 на роботі з 06.04.2020 року по 10.04.2020 року, акт №5 вказує на відсутність ОСОБА_1 на роботі 13.04.2020 по 17.04.2020 року, акт №6 вказує на відсутність ОСОБА_1 на роботі 27.04.2020 року, акт №8 вказує на відсутність ОСОБА_1 на роботі 30.04.2020 року, та зазначено, що близько 12 годин ОСОБА_1 з`явився в офісі КП «КП Сервіс», вислови невдоволення роботою КП та діяльністю директора КП.

Директор КП «КП-Сервіс» Сидорак В.В. запропонував ОСОБА_1 надати пояснення про відсутність на робочому місці протягом низки днів у квітні 2020 року, зокрема 29.04.2020 року, ОСОБА_1 заявив, що нічого пояснювати не буде і піде на сесію Знам`янської сільської ради. На роботі до кінця дня ОСОБА_1 не з`явився.

Відповідно до копій відомостей з розподілу витрат КП «КП Сервіс», наданих АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 було виплачено заробітну плату за березень у розмірі 3802,02 грн., та заробітну плату за квітень та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 1419,31 грн.

Згідно з копії табелю обліку робочого часу КП «КП-Сервіс» у квітні 2020 року ОСОБА_1 фактично було відпрацьовано 5 днів, 21.04.2020 року, 22.04.2020 року, 23.04.2020 року, 24.04.2020 року та 28.04.2020 року.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже, трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки).

Прогул є дисциплінарним проступком, до звільнення з цієї підстави застосовується положення статей 147, 148, 149 КЗпП України.

Згідно з ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

Згідно зі ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення до працівника, власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Порушення трудової дисципліни - це невиконання чи неналежне виконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Трудові обов`язки працівника визначаються у посадовій (робочій) інструкції. КЗпП України не містить переліку випадків, в яких може застосовуватися догана чи звільнення. Притягнення до дисциплінарної відповідальності і накладення стягнення - це право роботодавця, а не його обов`язок. При визначенні виду стягнення враховуються попередня робота працівника, його ставлення до праці.

До застосування дисциплінарного стягнення власник повинен зажадати від працівника письмові пояснення. Якщо працівник відмовився від цього, власник повинен скласти акт про відмову від дачі пояснень і провести дисциплінарне розслідування порушення трудової дисципліни. Власник підприємства зобов`язаний, застосовуючи певний вид дисциплінарного стягнення, видати наказ (розпорядження), в якому в обов`язковому порядку зазначити мотиви застосування стягнення.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, підлягають з`ясуванню обставини, в чому конкретно полягало порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 4 ч. 1 ст. 40, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Законодавством не визначено переліку обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом четвертим статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази, передбачені статтею 76 ЦПК України.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що при звільнені позивача з займаної посад власником не був дотриманий порядок звільнення, передбачений статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України.

Так, ОСОБА_1 не надавалася пропозиція надати письмові пояснення до застосування дисциплінарного стягнення, не з`ясовано - чи застосовувалось вже до неї за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Службове розслідування проведено не було.

При цьому, суд не приймає доводи відповідача про те, що відмова ОСОБА_1 від надання пояснень зафіксована актом № 7 «від 30.04.2020 року, оскільки у вказаному акті йдеться про те, що ОСОБА_1 відмовився надавати пояснення про відсутність на робочому місці, зокрема 29.04.2020 року, однак акту щодо відсутності працівника на робочому місці 29.04.2020 року суду не надано.

Жодних мотивів застосування стягнення оскаржуваний наказ не містить. У ньому йдеться лише про акти про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці, які відображають лише позицію роботодавця.

Суд першої інстанції вірно зауважив, що прогул вважається вчиненим з поважних причин, які суд має оцінити на підставі наявних у справі доказів, за результатами чого може дійти висновку про те, що прогул має поважні причини, а тому дисциплінарне стягнення може не застосовуватися.

Однак у зв`язку із тим, що при звільненні позивача власником взагалі не був дотриманий порядок звільнення, передбачений статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України, суд першої інстанції правильно вважав це достатньою підставою для визнання звільнення незаконним та як наслідок скасування відповідного наказу.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Щодо доводів апеляційної скарги, то колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції правильно поновлено строк на звернення до суду.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Повний текст судового рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Згідно із ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Головуючий суддя Громік Р.Д. 20 грудня 2021 увільнений від роботи, що підтверджується довідкою №361д від 20.12.2021р. відділу кадрової роботи та управління персоналом. Суддя-учасник колегії Драгомерецький М.М. перебував у відпустці з 21 по 23 грудня 2021 року включно, що підтверджується довідкою №362д від 20.12.2021р. відділу кадрової роботи та управління персоналом.

Повне судове рішення виготовлено 24 грудня 2021 року.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «КП-Сервіс» Знам`янської сільської ради залишити без задоволення.

Рішення Іванівського районного суду Одеської області від 24 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судове рішення виготовлено 24 грудня 2021 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк