Провадження №2/522/4721/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 б ерезня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Кісліної В.І.,

розглянувши справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чапського А.Е. ( АДРЕСА_2 ), Акціонерного товариства «Альфа Банк» (м.Київ, вул. Велика Васильківська, 100) про скасування рішення -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 10.07.2020 року звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою, в якій просив суд скасувати рішення приватного нотаріуса ОМНО Чапського А.Е. від 27.01.2020 року ( індексний номер 50825325), про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якого право власності на квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_3 , було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за АТ «Альфа-Банк».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку із наявною заборгованістю відповідача, позивачем було реалізовано право на звернення стягнення на предмет іпотеки, прийнято рішення приватного нотаріуса ОМНО Чапського А.Е, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким зареєстровано за АТ «Альфа-Банк» вищезазначену квартиру.

Вказані дії відповідачів позивач вважає протиправними, оскільки відчуження належного позивачу майна проведено з порушенням вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», без надіслання боржнику вимоги про усунення порушень та повідомлення наміру щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, що стало підставою для звернення до суду за захистом порушених прав позивача як власника майна.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14.07.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28.07.2020 року заяву про забезпеченні позову задоволено частково, заборонені реєстраційні дії, щодо предмету спору квартири адресою АДРЕСА_3 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 липня 2020 року у задоволенні заяви про заборону АТ «Альфа-Банк» (та його представникам) вчиняти перешкоди позивачу та членам його сім`ї у користуванні квартирою було відмовлено.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси 25.09.2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача з`явився у судове засідання, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник АТ «Альфа-Банк» з`явився у судове засідання, позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити. У письмовому відзиві та поясненнях на позовну заяву зазначив, що викладені правовідносини не підпадають під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», так як на момент реєстрації права власності за АТ «Укрсоцбанк» ( правонаступник АТ «Альфа-Банк»), за позивачем рахувалась додаткове майно АДРЕСА_1 .

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.09.2019 р. № 182520461, було зареєстровано право власності за АТ «Укрсоцбанк» правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», а саме на: трикімнатну квартиру, загальною площею 108,2 кв.м., житловою площею 61,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач - приватний нотаріус ОМНО Чапський А.Е. у судове засідання не з`явився, але надав відзив з додатками, відповідно до якого у задоволенні позову просить відмовити, із посиланням на наявність додатково нерухомого майна у позивача станом на дату, 26.09.2019 р., реєстрації права власності за АТ «Укрсобцанк» ( правонаступник АТ «Альфа-Банк», невірно обраний суб`єктивний склад відповідачів у поточній справі, із посиланням, що приватний нотаріус є неналежним відповідачем, та невірно обраний спосіб захисту, щодо заявлення вимоги про скасування рішення.

Суд вивчивши матеріали цивільної справи, пояснення сторін, вважає, що позов необґрунтований, недоведений та задоволенню не підлягає.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Судом встановлено, що Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.09.2019 р. № 182520461, було зареєстровано право власності за АТ «Укрсоцбанк» правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», а саме на: трикімнатну квартиру, загальною площею 108,2 кв.м., житловою площею 61,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

На момент реєстрації права власності за АТ «Укрсоцбанк» ( правонаступник АТ «Альфа-Банк»), за позивачем рахувалась додаткове майно АДРЕСА_1 , що встановлено з відзиву приватного нотаріуса Чапського А.Е. та письмових пояснень представника АТ «Альфа-Банк» та залученого витягу.

Таким чином, посилання позивача на момнет реєстрації права власності за АТ «Укрсоцбанк» ( правонаступник АТ «Альфа-Банк»), не підпадають під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Також суд погоджується з посиланням представника АТ «Альфа-Банк», що підпунктом 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», встановлено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника).

Отже, мораторій на звернення стягнення на нерухоме житлове майно, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", встановлено тільки щодо примусового відчуження такого майна без згоди власника.

Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, а тому існує тільки правова підстава, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

В справі, що розглядається, спір щодо звернення стягнення на предмет іпотеки не розглядався, перереєстрація права власності відбулась не на підставі виконавчого напису нотаріуса, виконавче провадження щодо звернення стягнення на предмет іпотеки і примусове виконання виконавчих документів не здійснювалося. Таким чином, примусове звернення стягнення на предмет іпотеки не відбувалося (аналогічна правова позиція і висновки викладені Верховним судом України у Постанові від 30.09.2015 у справі № 6-1309цс15, Постанова ВС від 15.01.2020 року справа № 201/344/18, провадження № 61-47421св18).

Також судом встановлено, що відповідно до п.6.2. ст.6 Іпотечного договору «усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін».

Приймаючи до уваги пояснення сторін, позивач не спростував факт не направлення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, та факту не отримання позивачем вимоги. Враховуючи викладене, судом не встановлено ознак порушення процедури звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ст. ст. 36, 37 Закону України "Про іпотеку", відповідне застереження в іпотечному договорі, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання - прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Положеннями іпотечного договору передбачено таке застереження щодо передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем забезпеченого зобов`язання.

Таким чином, рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно було прийнято відповідачем на підставі згоди позивача, передбаченої іпотечним договором, що не може вважатись примусовим стягненням майна.

Окрім цього, під час розгляду справи суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду стосовно того, що після внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належним способом захисту права є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію, яке вичерпало свою дію, а скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права (пункт 5.17 постанови від 4 вересня 2018 року у справі № 915/127/18).

Разом з тим, позивач звернулась до суду із заявою про визнання незаконними рішення приватного нотаріуса ОМНО Чапського А.Е. про скасування рішення державної реєстрації права власності.

Суд приймає викладенні у відзиві приватного нотаріуса посилання, що обсяг його дії у спірних правовідносинах, полягав лише у реєстрації права власності за АТ «Альфа-Банк», як правонаступника АТ «Укрсоцбанк», тому є неналежним відповідачем.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З врахуванням викладеного, розглянувши цивільну справу всебічно та з врахуванням наданих доказів, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з вказаних вище підстав.

Керуючись ст.ст. 10, 13, 18, 19, 258, 259, 263 - 265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чапського А.Е. ( АДРЕСА_2 ), Акціонерного товариства «Альфа Банк» (м.Київ, вул. Велика Васильківська, 100) про скасування рішення - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя

01.03.2021