Дата документу 23.12.2021 Справа № 317/2676/21
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 317/2676/21Головуючий у 1-й інстанції Сакоян Д.І.
Пр. № 22-ц/807/3483/21Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Онищенка Е.А., Подліянової Г.С.,

за участі секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 09 серпня 2021 року про залишення заяви про забезпечення позову без задоволення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог Олександр Сергійович про визнання права власності, звільнення майна з-під арешту

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (а.в.м.с. 1-15), в якому просила: визнати за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :06:002:0084; звільнити з-під арешту Ѕ частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :06:002:0084.

Одночасно із поданням позову, позивачем ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 також подано заяву про забезпечення позову у цій справі (а.в.м.с. 73-84), в якому остання просила заборонити приватному виконавцю виконавчого округу Запорізької області Сколибогу О.С. вчиняти будь-які дії щодо реалізації (передачі на реалізацію) нерухомого майна 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0540 га за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка № НОМЕР_1 , кадастровий номер :06:002:0084 та зупинити продаж такого арештованого майна в рамках виконавчого провадження № 59654359.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Сакоян Д.І. (а.в.м.с. 85).

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 09 серпня 2021 року (а.в.м.с. 86-87) заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цій справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.в.м.с. 91-99) просила ухвалу суду першої інстанції у цій справі скасувати та постановити нове судове рішення, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цій справі задовольнити.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Онищенка Е.А. та Подліянову Г.С. (а.в.м.с. 114).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 10 вересня 2021 року (а.в.м.с. 115), дану справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 116), з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 15 суддів), а також відпустки судді-доповідача у жовтні 2021 року (а.в.м.с. 140).

Відповідач ОСОБА_4 подав відзив на вищезазначену апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі (а.в.м.с. 143-147).

Інші учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом взагалі.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи (а.в.м.с. 123-139), у тому числі позивач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 (а.в.м.с. 109-110), що узгоджується із вимогами ч. 5 ст. 130 ЦПК України, всі учасники цієї справи не з`явились, окрім представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кравченко Л.І. (а.в.м.с. 109) та відповідача ОСОБА_4 , про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив: розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх учасників цієї справи, що не з`явились, за присутністю представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кравченко Л.І. (а.в.м.с. 109) та відповідача ОСОБА_4 .

Суддя Гончар М.С. у судовому у засіданні пояснила, що вона навчалась на одному факультеті на одному курсі в одному вузі із позивачем ОСОБА_1 та відповідачами ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , проте, дружніх відносин з останніми не має.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кравченко Л.І. та відповідача ОСОБА_4 , перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цієї справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

В силу вимог ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішеннями є ухвали… постанови.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, залишаючи вищезазначену заяву позивача про забезпечення позову у цій справі без задоволення, керувався ст.ст. 149-150, 259-260 ЦПК України та виходив із такого.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У п. п. 2,5 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як встановлено судом першої інстанції, до Запорізького районного суду Запорізької області дійсно надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог О.С. про визнання права власності, звільнення майна з-під арешту.

Як вбачається з позову, у ньому ставиться питання про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :06:002:0084 та звільнення з-під арешту 1/2 частини цієї земельної ділянки.

Із наявних додатків судом першої інстанції встановлені такі обставини.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 27.05.2021залишеною без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 13 липня 2021 року, (а.в.м.с. 63-70) задоволено подання приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога О.С. та звернуто стягнення на земельну ділянку з кадастровим номером :06:002:0084 з метою виконання рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 28.04.2016 у справі № 317/35/16.

Даною ухвалою встановлено, що на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога О.С. перебуває виконавче провадження № 59654359 з примусового виконання виконавчого листа № 317/35/16-ц, виданого Запорізьким районним судом Запорізької області 10.11.2016, про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 4217583,78 грн. та судового збору у розмірі 6699,85 грн.

Таким чином, наразі проводяться виконавчі дії у виконавчому провадженні № 59654359 у рамках якого приватний виконавець проводить виконавчі дії, зокрема, щодо спірної за позовом ОСОБА_1 частки земельної ділянки.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Схожий за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18.

У постанові від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ст. 18 ЦПК України, ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» рішення суду підлягає обов`язковому виконанню та посадова особа, уповноважена на виконання судового рішення, зобов`язана здійснити всі необхідні дії для цього у розумний строк.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

У цьому контексті судом першої інстанції звернуто увагу на тривале невиконання рішення Запорізького районного суду Запорізької області у справі № 317/35/16-ц, де стягувачем та боржником є особи, які є відповідачами у даній справі.

Також судом першої інстанції враховано конкретні обставини, а саме те, що державний акт на спірну земельну ділянку був виданий на ім`я ОСОБА_3 ще у 2009 році (а.в.м.с. 25-26). Після ухвалення Запорізьким районним судом Запорізької області рішення у справі № 317/35/16-ц щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованості за договорами позики, ОСОБА_1 було ініційовано судове провадження щодо поділу спільного майна подружжя (а.в.м.с. 30-33), проте у задоволенні позову їй було відмовлено 28.11.2017 (а.в.м.с. 34-39). Після цього питання визнання права власності на частину земельної ділянки ОСОБА_1 поставлено на вирішення лише 02.08.2021 (а.в.м.с. 15), одразу після звернення судом стягнення на земельну ділянку згідно ухвали Запорізького районного суду Запорізької області від 27.05.2021 (а.в.м.с. 63-70).

Враховано судом першої інстанції також і те, що фактично сама по собі спірна земельна ділянка як така не представляє цінності для ОСОБА_1 , на що вказує те, що вона вже у незаконний спосіб відчужувала її, що встановлено рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 23.03.2020 (а.в.м.с. 40-44).

Заходи забезпечення позову, які просить застосувати заявник, можуть порушити права ОСОБА_4 як стягувача у виконавчому провадженні, відтак суд першої інстанції дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову у даному конкретному випадку не відповідає його меті і завданням цивільного судочинства, а існування спору є сумнівним.

Судом першої інстанції також враховано й те, що заявник просить зупинити продаж арештованого майна, проте, у матеріалах справи немає доказів, які б підтверджували, що спірна земельна вже виставлена на продаж, тобто наразі розпочата процедура її примусової реалізації, у тому числі й 1/2 частини цієї земельної ділянки на яку претендує ОСОБА_1 , тобто існує саме реальний, а не удаваний ризик її примусової реалізації.

За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що на теперішній час відсутні достатні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 .

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а ухвалу суду першої інстанції такою, що постановлена з додержанням вимог закону, є правильною та законною.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 дублюють доводи заяви заявника про забезпечення позову у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд, є безпідставними, не ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію заявника, викладену в її заяві про забезпечення позову у цій справі, яку вона та її представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Заявник не довела суду першої інстанції наявності обґрунтованих достатніх підстав для задоволення її вищезазначеної заяви про забезпечення позову у цій справі у вищезазначений спосіб.

Судова практика в інших справах за участю інших осіб, на яку посилалась сторона апелянта у своїй апеляційній скарзі у цій справі, не має преюдиційного значення для вирішення процесуального питання судом у цій справі.

Апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у цій справі в межах матеріалів справи та доказів, які досліджував суд першої інстанції при вирішенні процесуального питання.

Крім того, апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 .

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема стороною позивача апеляційному суду не надані.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції у цій справі або ж її зміни.

Крім того, встановлено, що позивачем при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду сплачений судовий збір (а.в.м.с. 90).

Однак, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачеві у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок відповідачів будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї скарги апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-368, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 09 серпня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, окремому оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 28.12.2021 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Онищенко Е.А.Подліянова Г.С.