Справа № 947/301/21
Провадження № 2/521/2645/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Мирончук Н.В.,

секретаря судового засідання Манюк Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС», про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС», про захист прав споживачів.

В обґрунтування своїх вимог, позивач вказав, що 05.09.2016 року між ним та ТОВ «СС Лоун» укладено договір № 13593, відповідно до якого ним було отримано кредит у сумі 8666,70 грн.

Крім того, позивач вказав, що 26.04.2018 року було укладено договір факторингу № 40071779-1, на підставі якого відбулося відступлення права грошової вимоги за договором.

На думку позивача, вказаний договір є недійсним, оскільки він не підписував його.

Також, позивач вказав, що укладений договір не містить жодних правових підстав та не може слугувати доказом безспірності укладення договору позики, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «СС Лоун» було порушено порядок укладання між сторонами договору.

Окрім того, позивач вказав, що договір містить ознаки кредитного договору, який за характером є фінансовою послугою, у зв`язку з чим повинен укладатися установою, яка має ліцензію на надання фінансових послуг.

Враховуючи викладене, позивач просив суд в порядку захисту прав споживача визнати недійсним договір, укладений між ним та ТОВ «ФІНФОРС».

У відкрите судове засідання позивач не з`явився, до суду від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав просив їх задовольнити (а. с. 22).

Представник відповідача у відкрите судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи на 16.09.2021 року повідомлений належним чином (а. с. 126), будь-яких заяв чи клопотань щодо розгляду справи за присутності чи відсутності сторони відповідача від нього не надійшло.

Разом з тим, до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому той заперечував проти задоволення позову, вказавши наступне.

ТОВ «ФІНФОРС» є фінансовою установою з відповідною ліцензією на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, ТОВ «СС Лоун» також є фінансовою установою з відповідною ліцензією на провадження діяльності з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

Договір позики було укладено 05.09.2016 року на підставі Примірного договору позики, який розміщений у вільному доступі на сайті ТОВ «СС Лоун».

Згодом, як вказує сторона відповідача, 06.10.2016 року позивач уклав із ТОВ «СС Лоун» Додаткову угоду №1 до Договору позики, якою встановлено новий строк повернення позики 11.10.2016 року.

У встановлений термін (11.10.2016 року) позивач свої зобов`язання перед ТОВ «СС Лоун» не виконав, а також не уклав наступну угоду щодо пролонгації строку дії Договору позики, у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість перед кредитодавцем.

26.04.2018 року між ТОВ «СС Лоун» та ТОВ «Фінфорс», було укладено Договір факторингу № 40071779-1, згідно з умовами якого, ТОВ «СС Лоун» відступив ТОВ «Фінфорс» права грошової вимоги за вказаним кредитним договором.

Також, представник вказав, що Договір позики між ТОВ «СС Лоун» та ОСОБА_1 було укладено до моменту набрання законної сили Законом України «Про споживче кредитування», а тому усі посилання на нього є безпідставними.

Окрім того, представник відповідача, посилаючись на норми ЗУ «Про електронну комерцію» вказав, що електронний договір за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Як вказує представник відповідача, позивач самостійно зайшов на Веб-сайт ТОВ «СС Лоун», пройшов відповідну реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства, надав всі свої особисті дані, надав згоду на обробку персональних даних, шляхом проставлення в ITC Товариства електронної відмітки, створив особистий кабінет, завантажив свою фотографію, на якій він тримає свій паспорт громадянина України, розгорнутий на сторінці, де зображено фото та ПІБ Позичальника, пройшов процедуру верифікації своєї платіжної картки, на яку в подальшому, були перераховані кредитні кошти, обрав бажану суму кредиту та строк кредитування; ознайомився з текстом примірного договору позики, після чого створив заявку на отримання кредиту.

Представник відповідача вказав, що без проходження процедури реєстрації (ідентифікації) в ITC Товариства, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою Логіна Особистого кабінету і Пароля Особистого кабінету, без верифікації кредитної картки Позивача, без підписання Кредитного договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором - Договір позики між Позивачем та TOB «СС Лоун» не був би укладений.

Крім того, посилаючись на норми статті 256 ЦК України, згідно до якої, позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права, або інтересу та, що у відповідності до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, представник відповідача вказав, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду, оскількиоспорюваний Договір позики було укладено 05.09.2016 року та саме момент укладення договору і є початком відліку строку позовної давності, а тому строк позовної давності сплинув 05.09.2019 року.

За таких обставин, представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.31-38).

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 05.09.2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «СС Лоун» укладено договір № 13593, відповідно до якого ним було отримано кредит у сумі 8666,70 грн. (а. с. 67 71).

Договір підписано ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 350501.

Згідно інформаційної довідки № 388/04 від 28.04.2021 року, 05.09.2016 року через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція типу верифікація, на суму 4000,00 грн. (а. с. 97).

06.10.2016 року ОСОБА_1 уклав із ТОВ «СС Лоун» Додаткову угоду №1 до Договору позики, якою встановлено новий строк повернення позики 11.10.2016 року (а. с. 72).

Вказану угоду, також, ОСОБА_1 було підписано за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 350501.

12.10.2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «СС Лоун» укладено Додаткову угоду №2 до Договору позики, якою встановлено новий строк повернення позики 17.10.2016 року (а. с. 73).

Зазначену угоду, також, було підписано ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 350501.

21.10.2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «СС Лоун» укладено Додаткову угоду №3 до Договору позики, якою встановлено новий строк повернення позики 26.10.2016 року (а. с. 74).

У встановлений термін позивач свої зобов`язання перед ТОВ «СС Лоун» не виконав, а також не уклав наступну угоду щодо пролонгації строку дії Договору позики, в зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість перед кредитодавцем.

26.04.2018 року між ТОВ «СС Лоун» та ТОВ «Фінфорс», було укладено Договір факторингу № 40071779-1, згідно з умовами якого ТОВ «СС Лоун» відступив ТОВ «Фінфорс» права грошової вимоги за вказаним кредитним договором (а. с. 76 77).

Згідно довідки № 30/04-1, від 30.04.2021 року, станом на 29.04.2020 року, ОСОБА_1 має заборгованість у загальному розмірі 8666,70 грн. (а. с. 75).

Відповідно до 1 першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Враховуючи викладене, у суду відсутні підстави вважати, що договір між ТОВ «СС Лоун» та ОСОБА_1 останнім не було підписано.

Крім того, будь-яких інших підстав для визнання договору недійсним суд також не вбачає.

Щодо заяви представника відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Відповідно до ст. 257 ЦПК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня, після відповідної календарної дати, або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Статтею 267 ЦК України, передбачено наслідки спливу позовної давності.

За приписами частини третьої вказаної статті, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідачем надано до суду таку заяву у своєму відзиві на позов до винесення судом рішення у справі.

Частиною четвертою ст. 267 ЦК України, встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте, позивач жодних доказів на підтвердження строку звернення до суду з зазначеними позовними вимогами, до суду не надав.

Договір № 13593 між ОСОБА_1 та ТОВ «СС Лоун» було укладено 05.09.2016 року договір № 13593, що стороною позивача не оспорюється з огляду на описову частину тексту позову (а. с. 1).

Виходячи з системного аналізу наведених норм права та обставин, встановлених судом, оскільки позивачу було відомо про оспорюваний договір з моменту його укладення, тобто з 05.09.2016 року, то саме з цього часу та до 05.09.2019 року, у нього виникло право на пред`явлення позову до суду про визнання договору недійсним.

Проте, правом звернення до суду, позивач своєчасно не скористався та протягом трьох років (загального строку позовної давності), право звернення до суду позивачем не було реалізовано.

При зверненні 05.01.2021 року до суду з позовом, позивач не надав жодних доказів того, чому він не міг звернутися до суду своєчасно, а звернувся лише після спливу 3-х річної давності.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що при зверненні з позовом до суду позивачем пропущено 3-річний строк позовної давності.

Підстави для поновлення строку позовної давності, відсутні.

Отже, заява відповідача про застосування строку позовної давності є гарантованим правом, що спрямовано на захист власного майнового інтересу, а при відсутності підстав для поновлення строку позовної давності, є підставою для відмови у задоволенні позову.

Таким чином, розглянувши матеріали цивільної справи та докази надані сторонами, враховуючи те, що відповідач просить застосувати позовну давність, суд, з урахуванням того, що строк позовної давності за даним позов сплинув, приходить до висновку про відмову позивачу в задоволенні позову у зв`язку зі спливом строків позовної давності.

Керуючись ч. 4 ст. 267, ст. ст. 253, 256, 257, 261 ЦК України та ст. ст.10, 12, 43, 76-81, 258-259, 263-265, 354 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС», про визнання недійсним договору укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» в порядку захисту прав споживача, відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 354 355 ЦПК України.

Суддя: Н.В. Мирончук