Справа № 219/7138/21
Провадження № 2/219/2654/2021
28 грудня 2021 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:
судді Лапченко О.М.,
за участі секретаря Азямової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,
встановив:
представник позивача адвокат Ритов О.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, згідно якого просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 30 липня 2002 року ОСОБА_4 подарувала йому квартиру номер сімдесят дев`ять, яка складається з однієї кімнати, у будинку номер АДРЕСА_2 . 30 липня 2002 року квартира була зареєстрована в Комунальному підприємстві бюро технічної інвентаризації м. Артемівська (нині Бахмут) на ім`я позивача. Позивач є єдиним власником даної квартири. З 07 серпня 2002 року у його квартирі у якості члена сім`ї була зареєстрована його дружина: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а потім після народження, з ІНФОРМАЦІЯ_3 , його син: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які деякий час проживали разом з ним. 01.06.2021 року шлюб між позивачем та ОСОБА_2 був розірваний згідно рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області. З початку червня 2014 року відповідач ОСОБА_2 та його син відповідач ОСОБА_3 у вищевказаній квартирі не проживають без поважних причин вже більше 7 років, оскільки виїхали до Російської Федерації, де мають намір отримати громадянство та постійно проживати, саме куди позивачу не відомо. Останній раз позивач бачив відповідачів на початку червня 2014 року. Ніякої участі у витратах по оплаті комунальних послуг та утриманню житла відповідачі не приймають. Факт реєстрації відповідачів у даному будинку перешкоджає позивачу оформити житлову субсидію, що у свою чергу негативно може вплинути на майновий стан позивача. У зв`язку із цим позивач змушений звернутися з вказаним позовом до суду для захисту своїх порушених прав.
Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 05 серпня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Ритов О.М. в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. До суду від них надійшла заява, згідно якої вони просять розглянути справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Повідомлені належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання відповідачі не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, заяв та клопотань про розгляд справи без їх участі або про відкладення судового засідання від них на адресу суду не надходило. У встановлений ухвалою про відкриття провадження у справі строк відзив на позовну заяву відповідачами також не поданий.
Оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про судове засідання, але причин неявки суду не повідомили, суд вважає можливим у відповідності до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України провести судове засідання без їх участі.
При цьому, за наявності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі.
У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 , народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.11).
Згідно договору дарування квартири від 30.07.2002 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_1 квартиру номер сімдесят дев`ять, яка складається з однієї кімнати загальною площею 35,6 кв.м. у тому числі житловою площею 18,9 кв.м. у будинку номер тринадцять по АДРЕСА_2 (а.с.14).
Відповідно до акту про встановлення факту непроживання за місцем реєстрації громадян на території Соледарської міської об`єднаної територіальної громади від 18.02.2021 року, складеного старостою та участю спеціаліста 1 категорії з загальних питань, в присутності сусіда-свідка ОСОБА_5 та ОСОБА_6 встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не проживають за адресою: АДРЕСА_1 з червня 2014 року по теперішній час (а.с.12).
Відповідно до довідки Соледарської міської ради від 08.02.2021 року № 665/16-13 в квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані особи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с.13).
Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01.06.2021 року шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 розірваний (а.с.15-16).
На запит суду щодо реєстрації відповідачів Світлодарською міською радою повідомлено 29.07.2021 року № 564/16-12 та № 563/16-12, що місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.
Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.
Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Як зазначено в ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).
Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.
Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 не проживають.
Як вбачається з листа головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування м. Бахмут» Мельникової С.Л. від 22.11.2021 року № 7793 та № 7794, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 13.07.2020 року по 01.11.2021 року у списках санпропускників та травмпункту не значаться, за даними пункту централізованої видачі лікарняних листків КНП «БЛІЛ м.Бахмут» (як по поліклініці, так і по стаціонару) не значаться, за даними архіву медична документація відсутня, на психоневрологічному обліку не перебувають.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.
Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог.
Судом достовірно встановлено, що відповідачі не проживають у спірній квартирі, нею не користуються, витрати, пов`язані з оплатою квартири та комунальних послуг не сплачують, а тому суд визнає відповідачів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 77, 78, 81, 82, 89, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, ст.ст. 319, 321, 334, 346, 383, 386 ЦК України суд,
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.М.Лапченко