У Х В А Л А

Іменем України

№ 610/3449/20

№ 2/610/229/2021

м. Балаклія 23.12.2021 року

Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

головуючий: Стригуненко В.М.

за участі

позивача: представника адвоката Філоненка В.М.,

відповідача: представника адвоката Рубана О.Г.,

секретаря: Паточки А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський вагонобудівний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

23.12.2020 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій він просив стягнути з ТОВ «Харківський вагонобудівний завод» на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 01.06.2019 р. по 01.10.2020 р., визначену без утримання податків та інших обов`язкових платежів та суму компенсації втрати доходу, а також моральну шкоду у розмірі 10000 грн. (т. 1 а.с. 2-6).

Разом з позовом подав клопотання про витребування у відповідача довідки про його середню заробітну плату, яку відповідач відмовляється йому надати, що позбавляє його об`єктивної можливості самостійно визначити ціну позову розмір заборгованості по виплаті заробітної плати та суму компенсації за невиплачений дохід (т. 1 а.с. 26-27).

За ухвалою від 21.04.2021 р. було зобов`язано відповідача надати суду оформлену відповідно до правил діловодства довідку про середню заробітну плату ОСОБА_1 за період з 21.03.2019 р. по 21.05.2019 р. включно (т. 1 а.с. 129).

30.04.2021 р. суду було надано запитувану довідку (т. 1 а.с. 140-142).

30.06.2021 р. представник позивача знову подав клопотання про витребування у відповідача довідки про його середню заробітну плату, однак вже за останні 2 календарні місяці роботи, а саме з 01.03.2019 р. по 30.04.2019 р., оскільки середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата (т. 1 а.с. 173, 174).

За ухвалою від 30.06.2021 р. було зобов`язано відповідача надати суду оформлену відповідно до правил діловодства довідку про середню заробітну плату ОСОБА_1 за період з 01.03.2019 р. по 30.04.2019 р. включно (т. 1 а.с. 178).

Розгляд справи було відкладено на 19.08.2021 р.

12.07.2021 р. суду було надано запитувану довідку від 05.07.2021 р. (т. 1 а.с. 190-192).

19.07.2021 р. представник позивача з матеріалами справи ознайомився повністю за допомогою фотозйомки, в тому числі з вищевказаною довідкою (т. 1 а.с. 195).

19.08.2021 р. від представника позивача адвоката Філоненка В.М. надійшли письмові пояснення, в яких він визначив остаточний розмір заборгованості по заробітній платі за період з 01.06.2019 р. по 01.10.2020 р., який підлягає стягненню з відповідача, у сумі 189347,94 грн., розрахований на підставі довідки відповідача від 05.07.2021 р. (т. 1 а.с. 199-202).

17.09.2021 р. представником відповідача було подано додаткові нормативно-правові обґрунтування до відзиву на позовну заяву з урахуванням вищевказаних пояснень представника позивача, в яких зокрема вказав, що надані представником позивача письмові пояснення за своїм змістом є заявою про збільшення позовних вимог, яка за формою та змістом не відповідає визначеним ЦПК України вимогам, що унеможливлює її прийняття судом до розгляду. Тим більш їх було подано з порушенням строку на подання заяви про збільшення позовних вимог. Крім того, вважають, що при прийнятті рішення не можливо врахувати наведений у поясненнях розрахунок розміру заборгованості по заробітній платі, оскільки заявником не зазначено чи включено в суму вимог податок на прибуток громадян і інші обов`язкові платежі та у якому розмірі, а також не виділено їх окремо (т. 1 а.с. 208-212).

23.09.2021 р. від представника позивача адвоката Філоненка В.М. надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій він просив суд стягнути з відповідача заборгованість зі сплати середнього заробітку за період з 01.06.2019 р. по 01.11.2020 р. у розмірі 201253,05 грн., визначену без утримання податків та інших обов`язкових платежів, та суму компенсації втрати доходу у розмірі 14229,79 грн., а також стягнути моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

Обґрунтовував свою заяву тим, що він, користуючись правом, передбаченим ст. 49 ЦПК України, вважає за необхідне збільшити розмір заявлених раніше позовних вимог з огляду на те, що на час подачі позовної заяви у нього були відсутні в розпорядженні відомості про середню заробітну плату позивача. Тому, лише після отримання необхідної довідки, яку було витребувано судом у відповідача за його клопотанням, у позивача з`явилася реальна можливість розрахувати дійсний розмір заборгованості по заробітній платі (т. 1 а.с. 234-238).

Разом з цією заявою представником позивача було подано заяву про поновлення пропущеного строку на подання заяви про збільшення позовних вимог, в якій він вказав, що з вищезазначеною заявою звернувся з пропуском встановленого строку на її подання з поважних причин, тому має гарантоване право на його поновлення. Посилається на те, що позивач мав можливість реалізувати своє право на подання заяви про збільшення розміру позовних вимог до 26.01.2021 р., однак довідку про його середню заробітну плату від 05.07.2021 р. на запит суду отримав вже після цього (т. 1 а.с. 240-242).

22.10.2021 р. представником відповідача було подано заперечення на заяву про збільшення розміру позовних вимог, заяву про поновлення пропущеного строку на її подання, в яких посилався на те, що вказані заяви було подано 23.09.2021 р. під час другого судового засідання, а саме через три місяці після надання суду довідки про середню заробітну плату позивача (12.07.2021 р.), при цьому представник позивача не зазначив жодних поважних причин, які не залежали від волі особи та поведінки позивача, що призвели до подання ним вищевказаних заяв із запізненням що найменше на три місяці після ознайомлення з такою довідкою. Також вказав, що представник позивача не зазначив підстави для збільшення періоду нарахування на один місяць та не виключив з суми вимог суму податків на прибуток громадян й інші обов`язкові платежі. Тому просив суд відмовити позивачу у поновленні пропущеного процесуального строку на подання заяви про збільшення позовних вимог та не брати її до уваги через подання її з порушення процесуальних строків (т. 2 а.с. 6, 7).

В суді представник позивача просив поновити пропущений процесуальний строк на подання заяви про збільшення розміру позовних вимог та прийняти її до розгляду. Пояснив, що довідку про середню заробітну плату позивача отримав під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, мабуть 19.07.2021 р. Підтвердив, що мав право подати вказану заяву до 26.01.2021 р.

Представник відповідача заперечував проти поновлення процесуального строку на подання заяви про збільшення позовних вимог.

За правилом п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, з позовною заявою до суду позивач звернувся 23.12.2020 р., після чого за ухвалою від 28.12.2020 р. було відкрито провадження та було призначено проведення першого судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 26.01.2021 р., тобто без проведення підготовчого судового засідання.

Заява про збільшення розміру позовних вимог надійшла до суду 23.09.2021 р.

Водночас, справу було призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, а відтак відповідно до ч. 2 ст. 49 ЦПК, вказану заяву позивач міг подати не пізніше ніж до початку першого судового засідання, тобто не пізніше 26.01.2021 р.

Проте, представник позивача подав таку заяву лише 23.09.2021 р., тобто з пропуском зазначеного строку.

Тому представником позивача було подано заяву про поновлення пропущеного процесуального строку в порядку ст. 127 ЦПК України, оскільки довідку про середню заробітну плату позивача отримав лише 19.07.2021 р.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому суд звертає увагу на те, що норми ЦПК України не містять вичерпного переліку поважних причин, які можна враховувати при вирішенні питання про поновлення пропущеного процесуального строку, так як вони враховуються у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим. Поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об'єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин. Оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі. Будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку. Необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Перелік поважності причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними і пов'язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Відповідно до положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, згідно з якою кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов'язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Цивільним процесуальним кодексом України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

При цьому, поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Також, необхідно зазначити, що судом досліджуються підстави для поновлення строку звернення до суду виключно з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала заяву. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Відсутність у позивача даних про його середню заробітну плату, які було зазначено у наданій довідці від 12.07.2021 р., дійсно позбавило його можливості здійснити розрахунок заборгованості по заробітній платі та компенсації втрати доходу у визначений законом строк, тобто збільшити розмір позовних вимог до 26.01.2021 р.

Разом з тим, заяву про збільшення розміру позовних вимог представник позивача подав до суду лише 23.09.2021 р., тобто більш ніж через 2 місяці після отримання 19.07.2021 р. ним вказаної довідки, під час другого судового засідання, призначеного після цього. Хоча міг це зробити набагато раніше, як максимум до 19.08.2021 р., тобто першого судового засідання, призначеного після отримання такої довідки.

При цьому, 19.08.2021 р. він подав письмові пояснення з цього приводу, однак не зрозуміло, що заважало йому подати в цей строк також заяву про збільшення позовних вимог та заяву про поновлення пропущеного строку для її подання. Поважних причин для цього представник позивача не зазначив.

В свою чергу, суд вважає строк, більш ніж у два місяці після отримання необхідної довідки, для подання заяви про збільшення розміру позовних вимог не розумним та невиправдано тривалим.

Тому суд не знаходить поважних причин для поновленні пропущеного процесуального строку на подання вказаної заяви.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою. Норми, які регулюють строки подачі заяв, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

У п. 47 рішення у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що рішення про поновлення строку на оскарження може порушити принцип правової визначеності та свобода розсуду судів при вирішенні питання про поновлення не є необмеженою. У кожному випадку суди мають встановлювати, чи виправдовують причини поновлення строку на оскарження втручання у принцип остаточності судового рішення.

Дотримання строків є однією з гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Зважаючи, що у поновленні пропущеного процесуального строку на подання заяви про збільшення розміру позовних вимог відмовлено, відповідно необхідно відмовити у прийнятті такої заяви до розгляду у зв`язку з пропуском встановленого процесуального строку на її подання, повернувши її позивачу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 49, 127, 279 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

1.Відмовити у поновленні пропущеного процесуального строку на подання заяви представника позивача адвоката Філоненка Віталія Миколайовича від 22.09.2021 року, яка надійшла до суду 23.09.2021 року, про збільшення розміру позовних вимог.

2.Відмовити у прийнятті до розгляду заяви представника позивача адвоката Філоненка Віталія Миколайовича від 22.09.2021 року, яка надійшла до суду 23.09.2021 року, про збільшення розміру позовних вимог, подану в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський вагонобудівний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди, повернувши її позивачу.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі протягом п'ятнадцяти днівз дня її проголошення апеляційної скарги.

Головуючий В.М. Стригуненко