КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2021 року м. Київ

Справа №761/20281/20

Апеляційне провадження №22-ц/824/4231/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва постановлену під головуванням судді Макаренко І.М. 07 грудня 2020 року у місті Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк» про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 07 грудня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк» про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - визнано неподаною та повернуто позивачу.

Ухвала суду мотивована тим, що позивач не виконав вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху та не усунув недоліки.

Не погодився із зазначеним судовим рішенням позивач, ним подано апеляційну скаргу, так як вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права. Позивач вказує на те, що він звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», що узгоджується з висновками викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №761/24881/16-ц. Однак суд першої інстанції вказане не врахував, у зв`язку з чим неправомірно повернув йому апеляційну скаргу.

На підставі викладеного просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 07 грудня 2020 року та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

В порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. А відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що в липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просив визнати неправомірною відмову АТ «Таскомбанк» видати йому вклад № ДВ -006/159265 від 19 липня 2019 року та нараховані проценти за вкладом після закінчення строку його дії 21 липня 2017 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 21 вересня 2020 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з невідповідністю позовної заяви вимогам ст.ст. 95, 177 ЦПК України та у зв`язку з несплатою судового збору. Також в ухвалі суд вказав на те, що посилання позивача на Закон України «Про захист прав споживачів», як на підставу звільнення його від сплати судового збору, є помилковим, оскільки між сторонами у справі виникли договірні правовідносини, які регулюються ЦК України (а.с.7,8).

Копію ухвали суду від 21 вересня 2020 року позивачами отримано 28 жовтня 2020 року (а.с. 10).

05 жовтня 2020 року позивач подав до суду першої інстанції клопотання про звільнення його від сплати судового збору на підставі ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» (а.с. 11).

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні його клопотання про звільнення від сплати судового збору. Ухвала суду мотивована тим, що позивачу вже було роз`яснено вимоги щодо сплати судового збору, в разі звернення до суду з позовною заявою немайнового характеру. А тому підстави для звільнення позивача від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» відсутні.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 07 грудня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк» про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії визнано неподаною та повернуто позивачу. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що позивач не виконав вимоги ухвали суду від 21 вересня 2020 року та не усунув недоліки.

Згідно положень ЦПК України, суддя, отримавши позовну заяву, перевіряє дотримання позивачем вимог статей 175 і 177 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви.

Статтею 175 ЦПК України встановлено ряд вимог, яким повинна відповідати позовна заява.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175, 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст. 175, 177 ЦПК України, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Відповідно до ст.2 Закону України від 07 грудня 2000 року «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Преамбула Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закон № 2664-III) визначає метою цього Закону створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 2664-III фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України).

У свою чергу, за змістом ст. 1 Закону № 1023-XII споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п. 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (п. 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (п. 3).

З аналізу наведених законодавчих норм убачається, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем, який несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, а тому вкладник, звертаючись до суду з позовом, що пов'язаний з порушенням його прав за договором банківського вкладу, звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону № 1023-XII «Про захист прав споживачів».

Подібна за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 травня 2016 року у справі № 6-37цс16.

Таким чином, вкладник (споживач фінансових послуг), звертаючись до суду з позовом до банку (виконавця фінансових послуг) за захистом його порушених прав, серед іншого, у зв'язку з неналежним виконанням договору банківського вкладу, звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону № 1023-XII«Про захист прав споживачів».

Саме таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 травня 2019 року, Справа № 817/777/16 (К/9901/6605/18), Провадження № 11-11апп19.

В обгрунтування позову ОСОБА_1 посилається як на положення Закону України «Про захист прав споживачів», так і на норми ЦК України, що регулюють відносини щодо банківського вкладу. Отже, позивач звернувся до суду за захистом його порушених прав, у зв'язку з неналежним виконанням банком (виконавцем фінансових послуг) договору банківського вкладу, а тому позивач, як учасник банківських послуг та споживач фінансових послуг звільнений від сплати судового збору на підставі ч.3 ст. 22 «Про захист прав споживачів».

Суд першої інстанції не врахував зазначені вище правові позиції та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для звільнення позивача від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху та подальше її повернення.

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, апеляційний суд не вбачає підстав для визнання позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк» про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії неподаною та повернення її позивачу.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 07 грудня 2020 року - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук