ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

28 грудня 2021 року

м. Харків

справа № 644/7216/20

провадження № 22-ц/818/5056/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Тичкової О.Ю., Маміної О.В.,

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1 ,

відповідач: Приватне підприємство «Українська виноробна компанія»;

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Українська виноробна компанія» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Українська виноробна компанія», в особі директора Приватного підприємства «Українська виноробна компанія» Бугрова В.В., на рішення Орджонікідзевського районного суду Харківської області від 21 травня 2021 року, ухвалене суддею Бабенко Ю.П.,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року ОСОБА_2 через свого представника звернувся до суду із вказаним позовом та з урахуванням уточнень просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 30.06.2020 року по 29.01.2021 року, тобто по день фактичного розрахунку, у розмірі 37556 грн. 72 коп., судовий збір у розмірі 840 грн.80 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що 12.09.2019 року ОСОБА_1 прийнято на посаду начальника відділу транспорту ПП «Українська виноробна компанія». Наказом № 29-к від 30.06.2020 року позивача було звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України - за власним бажанням. Станом на день звільнення відповідач мав перед позивачем заборгованість по зарплаті. Станом на 23.09.2020 року відповідач мав заборгованість перед позивачем по заробітній платі у розмірі 10000 гривень. Середній заробіток позивача за 2020 рік становить 5000 гривень на місяць. З урахуванням викладеного, відповідно до ст. ст. 115, 116, 117 КЗпП України, позивач не отримав вчасно заробітну плату, і має право на отримання середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку у розмірі 37556,72 грн. В день звільнення і пізніше позивач не відмовлявся від отримання зарплати у відповідача, спору про розмір зарплати між сторонами по справі не було. Представник позивача вважає, що відповідач мав змогу виплатити позивачу зарплату в день звільнення і є винним у непроведені з позивачем остаточного розрахунку в день звільнення.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду Харківської області від 21 травня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ПП «Українська виноробна компанія» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 37556 грн. 72 коп., витрати на оплату судового збору у розмірі 840 грн.80 коп., а всього - 38397 грн. 52 коп. В задоволенні вимог про стягнення витрат відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального та неправильне застосування норм процесуального права. Зазначає, що у день звільнення ОСОБА_1 видали трудову книжку оформлену належним чином (сам позивач надає копію трудової книжки), ознайомили з наказом та запропонували отримати заробітну плату, однак він відмовився. Звертає увагу на те, що заробітну плату ОСОБА_1 отримував особисто, отже немає рахунку, на який можна було б її перерахувати, а позивач відмовився у день звільнення її отримувати тож відповідач вимушений був депонувати заробітну плату у розмірі 10 323, 15 грн. Таким чином, спір про право у даному випадку відсутній, а позивач може прийти та отримати заробітну плату у будь-який момент. Жодних порушень з боку відповідача у даному випадку немає. Вважає, що провадження у дані справі підлягає закриттю. Крім того, задовольняючи вимоги позивача щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд не врахував правову позицію Великої Палати Верховного Суду, сформульовану у постанові від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц відповідно до якої суд зменшує розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині другій статті 16 ЦК України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на час звільнення позивача з роботи, між сторонами був відсутній спір про розмір заробітної плати, яку відповідач повинен був сплатити позивачеві як розрахунок при звільненні. Представник відповідача не надав суду докази, які б свідчили про об`єктивну неможливість відповідача провести остаточний розрахунок з позивачем у день звільнення і пізніше до 29.01.2021 року.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду, між тим вважає, що розмір стягнення визначено без урахування обставин справи.

Судом встановлено, що 12.09.2019 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на ПП «Українська виноробна компанія» на посаду начальника відділу транспорту за наказом №16-к від 11.09.2019 року. Наказом №29-к від 30.06.2020 року ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади за власним бажанням (а.с. 13-31, а.с. 85, 86).

Згідно довідки №б/н від 22.10.2020 року, станом на 21.10.2020 року депонована заробітна плата ОСОБА_1 складає 10323,15 грн. (а.с. 87).

Згідно видаткових касових ордерів №23, №24 від 29.01.2021 року, ПП «Українська виноробна компанія» сплатила на користь позивача ОСОБА_1 заборгованість по заробітній у платі у розмірі 6418,90 грн. та 3904,30 грн. відповідно (а.с. 106,107, 116).

Згідно довідки №11/03 від 11.03.2021 року розмір середньої заробітної плати ОСОБА_1 за травень 2020 року, червень 2020 року складає 9700 грн., середньоденна заробітна плата складає 248,72 грн., середньомісячна заробітна плата складає 4850 грн.(а.с. 142).

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що ОСОБА_1 був звільнений з роботи 30.06.2020 року, остаточний розрахунок по зарплаті був проведений з ним 29.01.2021 року.

Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Положення цієї статті КЗпП України кореспондують частині першій статті 1 Закону про оплату праці.

Статтею 21 КЗпП України передбачений обов`язок роботодавця виплачувати працівникові заробітну плату.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (стаття 116 КЗпП України).

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (статті 117 КЗпП України).

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбовляє його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Отже, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати та застосувати принцип співмірності і зменшити розмір відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 10 000 грн.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. колегією суддів не переглядається, оскільки в цій частині не оскаржується.

Враховуючи принцип справедливості та співмірності з ПП «Українська виноробна компанія» підлягають стягненню кошти в сумі 10 000 грн.

Виходячи з наведеного, судове рішення першої інстанції підлягає зміні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Українська виноробна компанія», в особі директора Приватного підприємства «Українська виноробна компанія» Бугрова В.В. задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду Харківської області від 21 травня 2021 року змінити в частині розміру стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з Приватного підприємства «Українська виноробна компанія» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 10 000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

О.В. Маміна

Повний текст постанови виготовлено 28 грудня 2021 року