Справа № 177/1270/20
Провадження № 2/177/146/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 грудня 2021 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Березюк М. В.

за участі: секретаря Данилової А. А.,

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , акціонерного товариства «СГ «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом, уточнивши який просила суд стягнути солідарно з відповідачів: ОСОБА_2 та АТ «СГ ТАС» 31301,79 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої ОСОБА_5 пошкодженням її автомобілю в результаті дорожньо-транспортної пригоди, а також стягнути з ОСОБА_2 18000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою.

В обґрунтування позову, вказувала, що 14.12.2019 в с. Широке Криворізького району Дніпропетровської області, по вул. Залізничників 1, ОСОБА_2 керуючи автомобілем ВАЗ 21101-110-01, днз НОМЕР_1 , порушив правила дорожнього руху, допустив зіткнення з автомобілем Daewoo Lanos, днз НОМЕР_2 , належним позивачу, що призвело до його пошкодження. Факт вчинення ДТП та вина ОСОБА_2 підтверджена постановою суду в справі № 177/2032/19.

Зазначала, що внаслідок ДТП її автомобіль отримав механічні пошкодження. Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 в момент ДТП була застрахована, позивач звернулася до страховика відповідача з повідомленням про ДТП. Страховик визначив суму страхового відшкодування виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобілю Daewoo Lanos, днз НОМЕР_2 , визначеного на підставі висновку експертного автотоварознавчого дослідження № Д17/01/20 від 17.01.2020, яка склала 26222,31 грн. та була виплачена позивачу. Крім цього, позивач зазначила про сплату їй ОСОБА_2 2500 грн в рахунок відшкодування франшизи та сплату страховиком 2375,90 грн. суми повернутого ПДВ.

Всього позивачем отримано в рахунок відшкодування завданої шкоди 31098,21 грн.

Однак, провівши відновлювальний ремонт автомобілю в ФОП ОСОБА_6 , позивач понесла витрати на відновлювальний ремонт автомобілю, які склали 62400 грн. (вартість ремонтних робіт 27960 грн., придбання нових запасних частин 28400 грн. та вартість матеріалів на фарбування 6040 грн). У зв`язку з чим, виходячи з вартості фактичних витрат на ремонт, позивач вважала за необхідне стягнути з відповідачів солідарно 31301,79 грн., як різницю між фактичними витратами на відновлювальний ремонт та відшкодованими витратами на момент звернення до суду (62400 грн. 31098,21грн.).

Крім цього, позивач зазначала, що у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, їй спричинено моральну травму та нервове потрясіння. Зазначала про заподіяння їй моральних та душевних страждань внаслідок протиправний дій ОСОБА_2 , останній пошкодив її автомобіль та відмовився відремонтувати його, вона втратила сон, стала хвилюватися та нервувати, так як тривалий час, в умовах карантину, не мала можливості використовувати автомобіль за призначенням, а саме для пересування родини до місця роботи та навчання дітей. Це спричинило їй та родині побутові незручності, обмеження в пересуванні належним автомобілем, що потребувало додаткових зусиль для організації звичного для неї та родини способу життя. Натомість відповідач найняв адвоката для захисту своїх прав. Відповідно, вона втратила віру в справедливість, переглянула свої життєві принципи та не довіряє людям. Протиправна поведінка відповідача призвела до того, що вона змушена захищати свої права в суді, збирати документи, приймати участь у судових засіданнях, звертатися за правовою допомогою, що завдає їй моральні страждання. Свої моральні страждання вона оцінює в 18000 грн., які й просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 .

Позивач заявляла перед судом клопотання про проведення експертизи щодо визначення дійсної вартості матеріального збитку завданого пошкодженням автомобілю в результаті ДТП, однак в послідуючому, відмовилася від вказаного клопотання, просила залишити його без розгляду, не призначати експертизу та здійснювати розгляд справи за наявними матеріалами (а.с. 210). У зв`язку з чим, судом ухвалою постановленою на місці, без виходу до нарадчої кімнати, залишено клопотання про призначення експертизи без розгляду (а.с. 215-216).

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, подав відзив на первісний позов. Відзив на уточнений позов не подавав, зазначивши про заперечення уточненого позову з підстав вказаних у відзиві на первісний позов.

Так, у відзиві на позов, відповідач ОСОБА_2 просив суд відмовити у задоволенні позову. Вказував, що факт ДТП та свою вину у його вчиненні він не заперечує, однак його цивільно-правова відповідальність в момент ДТП була застрахована АТ «СК`ТАС», яке й мало нести цивільно-правову відповідальність перед позивачем. ОСОБА_5 отримала від страховика суму страхового відшкодування, погоджену між нею та страховиком, а провівши більш дорожчий ремонт автомобілю, вирішила пред`явити позов про стягнення різниці між фактично витраченими коштами на ремонт автомобілю та сумою виплаченого страхового відшкодування і франшизи.

Зазначав, що сума відновлювального ремонту автомобілю Daewoo Lanos, днз НОМЕР_2 визначена на підставі висновку експертного автотоварознавчого дослідження № Д17/01/20 та склала 28722,31 грн. Саме вказана сума відшкодована страховиком позивачу, з чим погодилася позивач. Вважав необґрунтованими вимоги щодо відшкодування фактичних витрат на ремонт автомобілю в сумі 62400 грн, оскільки вони не доведені належними засобами доказування, спростовуються висновком автотоварознавчого дослідження, висновок експерта з вказаного питання суду не надано. Зазначав, що заявлена позивачем сума витрат на ремонт не доведена належними та допустимими доказами, оскільки факт сплати вказаної суми за ремонт не свідчить про дійсний розмір шкоди спричиненої ДТП, а свідчить лише про розмір коштів можливо сплачених позивачем певній особі, що не є тотожними поняттями.

Оскільки розмір завданого позивачу збитку знаходиться в межах ліміту відповідальності страховика (130000 грн., що значно перевищує розмір завданої шкоди), вважав відсутнім його обов`язок з відшкодування майнової шкоди позивачу. Крім цього, вказував на відсутність солідарного обов`язку у страховика та застрахованої особи.

В ході судового засідання відповідач ОСОБА_2 , його представник адвокат Булкіна О.І., підтримали заперечення проти позову викладені у відзив та просили в позові відмовити. Крім цього, посилаючись на відсутність доказів завдання моральної шкоди позивачу, просили відмовити в позові в цій частині, як необґрунтованому.

Позивач ОСОБА_5 надала відповідь на відзив, поданий на первісну позовну заяву, в якому заперечуючи доводи відповідача ОСОБА_2 просила позов задовольнити. Однак після подання відповіді на відзив, позивачем було уточнено позов, в якому коло відповідачів доповнено страховиком.

АТ «СК «ТАС», до пред`явлення до нього вимог, як до відповідача, надавало суду пояснення (а.с. 42), в яких вказав про право страховика здійснювати виплату страхового відшкодування без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна) якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик та потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. На виконання норм абз. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 04.02.2020 позивач подала до АТ «СГ «ТАС» заяву про виплату страхового відшкодування та погодилася з розміром шкоди у розмірі 26222,31 грн, у зв`язку з чим отримала страхове відшкодування за вирахуванням суми ПДВ та франшизи, розмір якої складав 2500 грн. Крім цього, після надання позивачем документів про проведений ремонт автомобілю, страховик здійснив доплату ПДВ в розмірі 2375,90 грн. Вважало відсутнім будь-яке порушення прав позивача з боку АТ «СК «ТАС».

Будучи залученим до участі у справі в якості відповідача, АТ «СК «ТАС» надало відзив на уточнений позов, в якому заперечуючи проти позовних вимог до АТ «СК «ТАС» вказувало, що страховиком здійснено виплату страхового відшкодування з дотриманням вимог абз. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто на підставі узгодження між потерпілим та страховиком суми страхового відшкодування, яке визначено з урахуванням експертного автотоварознавчого дослідження та склало 26222,31 грн. У зв`язку з чим, відповідач АТ «СК «ТАС» просило відмовити в задоволенні позову.

Інші заяви по суті уточненого позову до суду не надходили.

Представник позивача в ході судового засідання уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник просили суд відмовити в задоволенні позову, в частині вимог до ОСОБА_2 в повному обсязі.

Відповідач АТ «СК «ТАС» будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання участь представника не забезпечив, заяв з процесуальних питань суду не надано, матеріали справи містять заяву про розгляд справи за відсутності представника (а.с. 192 зворот, 202).

Вислухавши пояснення представників сторін, свідка, дослідивши письмові докази по справі на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку, встановивши правовідносини, що виникли між сторонами та визначившись з нормою права, яка підлягає застосуванню, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 14.12.2019 в с. Широке Криворізького району Дніпропетровської області мала місце дорожньо-транспортна пригода (ДТП), в ході якої відбулося зіткнення автомобілів ВАЗ днз НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобілю Daewoo Lanos, днз НОМЕР_2 , автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 26.12.2019, яка набрала законної сили 09.01.2020, винуватим у вчиненні вказаної ДТП визнано ОСОБА_2 (а.с. 20), що останнім не заперечується.

Власником автомобілю Daewoo Lanos, днз НОМЕР_2 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, є ОСОБА_7 , яка одружившись змінила прізвище на « ОСОБА_8 », що відповідно підтверджується копією паспорта, свідоцтва про одруження та копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 8-10).

В момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 по керуванню автомобілем ВАЗ днз НОМЕР_1 була застрахована в АТ «СГ «ТАС», що не заперечується сторонами та підтверджується копією поліса № АО/5995168від 10.10.2019, зі строком дії до 10.10.2020 (а.с. 93). Згідно вказаного поліса страхова сума на одного потерпілого за завдання шкоди майну складала 130000 грн., розмір франшизи визначено на рівні 2500 грн. (а.с. 93).

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № Д17/01/20 від 17.01.2020, сформованого судовим експертом Чивчиш О.П., за заявкою АТ СГ «ТАС», сума матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобілю Daewoo Lanos, днз НОМЕР_2 , станом на 03.01.2020, з урахуванням ПДВ на запасні частини та матеріали фарбування, склав 28722,31 грн. У вказаному експертному дослідженні експертом визначалася також ринкова вартість даного транспортного засобу 55869,84 грн. (а.с. 47-75).

На підставі даних вказаного висновку експертного автотоварознавчого дослідження, за заявою ОСОБА_9 від 04.02.2020, в якій вона погодилася з розміром страхового відшкодування 26222,31 грн. за вирахуванням франшизи 2500 грн. та не наполягала на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна, останній виплачено суму страхового відшкодування 26222,31 грн. (23846,41 грн. з послідуючою доплатою ПДВ 2375,9 грн.), що не заперечувалося позивачем та АТ СК «ТАС» і підтверджується заявою про страхове відшкодування, страховим актом № 22629/20/920 від 06.10.2020, розрахунком суми страхового відшкодування (а.с. 21, 44-46).

Розмір франшизи визначеної за договором відшкодовано позивачу ОСОБА_2 , про що вказував позивач в позовах та визнано сторонами.

Однак, незважаючи на визначений в експертному дослідженні розмір матеріального збитку, що визначений як вартість відновлювального ремонту пошкоджено транспортного засобу 28722,31 грн., ОСОБА_5 здійснила ремонт свого автомобілю в ФОП ОСОБА_6 на загальну суму 62400 грн., в підтвердження чого надала суду копію рахунка № 7 від 19.02.2020, акт виконаних робіт № 7 від 27.07.2020, товарний чек на вказану суму (а.с. 14-19). Факт проведення ремонтних робіт на вказану суму підтвердив в ході судового засідання свідок ОСОБА_6 , який зазначав, що перед виконанням ремонтних робіт було складено калькуляцію необхідних робіт та проведено ремонтні роботи. Вказував, що вартість ремонту визначалася за прорахунком наявної в нього програми, що враховує вартість матеріалів, робіт, час на виконання ремонтних робіт.

Позивач вказувала, що оскільки фактично понесені нею витрати на ремонт автомобілю пошкодженого в ДТП склали 62400 грн., то за вирахуванням вже отриманої суми страхового відшкодування та франшизи в загальному розмірі 31098,21грн., на її користь має бути достягнуто з відповідачів солідарно 31301,79 грн., як різницю між фактичними витратами на відновлювальний ремонт та відшкодованими витратами на момент звернення до суду (62400 грн. 31098,21 грн.).

Однак, такі вимоги позивача суд вважає необґрунтованими та таким, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Разом з тим, відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», положення якого спрямовані на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону).

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі за текстом Закон), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 28, 29 Закону, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це, серед іншого, шкода пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

При цьому, відповідно до ст. 30 Закону, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Аналогічні висновки викладено у постанові ВП ВС від 4 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц.

Випадки, коли страховик не відшкодовує шкоду, визначено ст. 32 Закону, а підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування визначені у ст. 37 Закону.

Оскільки судом встановлено, що в момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 по керуванню автомобілем ВАЗ днз НОМЕР_1 була застрахована в АТ «СГ «ТАС», відповідно до полісу страхова сума на одного потерпілого, за шкоду завдану майну складала 130000 грн., а заявлена до відшкодування сума матеріального збитку (як різниця між вже отриманим страховим відшкодуванням, франшизою, поверненим ПДВ та розміром витрат понесених на фактичний ремонт транспортного засобу) знаходиться в межах ліміту страхової суми, суд приходить до висновку про відсутність законних підставі для стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача матеріальних збитків, завданих ДТП. Вказані вимоги є такими, що заявлені до неналежного відповідача, в частині вимог до ОСОБА_2 .

Вимоги позивача щодо стягнення вказаної суми матеріального збитку солідарно з ОСОБА_2 та страховика, не підлягають задоволенню з вищевказаних підстав, а також у зв`язку з тим, що солідарний обов`язок вказаних суб`єктів законодавством не передбачено, навпаки, застрахована особа несе субсидіарну відповідальність у випадку недостатності страхового відшкодування для повного покриття збитків. Аналогічна правова позиція викладена в постановах ВП ВС від 20.06.2018 по справі № 308/1362/15-ц; № 569/96/17 від 12.09.2018.

Що стосується позовних вимог щодо стягнення відшкодування матеріальної шкоди зі страховика АТ «СГ «ТАС», враховуючи заперечення відповідача викладені у відзиві, суд приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенню зі слідуючих підстав.

Відповідно до п. 36.2 статті 36 Закону страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

З матеріалів даної справи слідує, що ОСОБА_7 04.02.2020 подала до АТ «СГ «ТАС» заяву про страхове відшкодування, в якій погодилася з розміром страхового відшкодування в сумі 26222,31 грн, з вирахуванням франшизи та не наполягає на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна, погодилася з сумою франшизи 2500 грн. та надала розрахунковий рахунок на виплату саме такої, погодженої між нею та страховиком суми страхового відшкодування (а.с. 44). Факт здійснення страховиком виплати в сумі 26222,31 грн. визнано сторонами, в тому числі в уточненому позовні (а.с. 144). Визнано позивачем і факт додаткової виплати ПДВ 2375,90 (а.с. 45-46, 144), та факт відшкодування ОСОБА_2 франшизи 2500 грн. (а.с. 144).

Отже, між позивачем та страховиком узгоджено розмір страхового відшкодування в сумі 26222,31 грн., на проведенні експертизи пошкодженого транспортного засобу Daewoo Lanos, днз НОМЕР_2 позивач не наполягала, проведення відповідної експертизи в суді не забезпечила.

Зазначене свідчить про те, що позивач ОСОБА_7 та страховик дійшли згоди про розмір страхового відшкодування, що підтверджується заявою позивача про страхове відшкодування та відповідає вимогам статті 29, пункту 36.2 статті 36 згаданого Закону. При цьому, ОСОБА_7 скористалася своїм правом звернення безпосередньо до страховика та отримала страхове відшкодування, а страховик забезпечив реалізацію права позивача на отримання страхового відшкодування у розмірі погодженого зі страховою, що свідчить про виконання страховиком свого зобов`язання з виплати страхового відшкодування та про відмову потерпілого від одержання відшкодування в більшому розмірі. Відповідна заява ОСОБА_7 в силу частини першої статті 202 ЦК України є правочином, тобто дією особи, спрямованої на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, згідно з частиною першої статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину). Звертаючись із заявою до страховика про виплату страхового відшкодування, позивач визначив розмір такого відшкодування, вказавши його у заяві, тобто погодився на відшкодування страховою компанією збитків саме у заявленому розмірі.

Проведення позивачем ремонтних робіт на більшу суму, не спростовує необхідність застосування наведених вище норм права і не вказує на те, що ОСОБА_7 відмовилася від своєї заяви від 04.02.2020 року. Аналогічних висновків дійшов ВС у справах № 333/2096/17 та 569/13697/15-ц.

Крім цього, як слідує з висновку експертного автотоварознавчого дослідження, зміст якого позивачем перед судом не спростовано, зокрема шляхом проведення експертизи, право на яку судом роз`яснювалося, ринкова вартість автомобілю Lanos, днз НОМЕР_2 на момент ДТП складала 55869,84 грн., а витрачено позивачем на відновлювальний ремонт 62400 грн., тобто фактично витрати проведені позивачем перевищують вартість транспортного засобу до ДТП, а тому з урахуванням вимог п. 30.2 Закону, позивач мала б право на відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. Однак, позивач, вільно реалізуючи своє право на відшкодування, погодила з страховиком розмір страхування в розмірі 26222,31 грн., а тому позовні вимоги про відшкодування матеріальних збитків як різниці між вже виплаченим страховим відшкодуванням та фактично понесеними затратами, є не обґрунтованими, такими що суперечать вимогам чинного законодавства та задоволенню не підлягають.

Більш того, як зазначав представник відповідача ОСОБА_2 , сам факт понесення таких витрат позивачем та надання в якості підтвердження товарної квитанції, не є належним доказом того, що такі витрати були дійсно необхідними для усунення наслідків ДТП, адже висновком автотоварознавця визначено значно менший розмір витрат на проведення відновлювального ремонту. Право на проведення експертиз сторони не реалізували, а тому судом приймається як належний доказ вартості відновлювального ремонту саме висновок експерта автотоварознавця.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, серед іншого, полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового

характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В даній справі судом встановлено, що в результаті протиправних дій ОСОБА_2 , було пошкоджено майно позивача, а саме автомобіль Daewoo Lanos, днз НОМЕР_2 . Як зазначала позивач, вказаний транспортний засіб використовувався для щоденного життя її сім`ї (а.с. 10-13), в тому числі для проїзду на роботу, доставки дітей до навчальних закладів, а тому в результаті його пошкодження змінився звичний для них спосіб життя, вони отримали додаткові незручності, обмеження в пересуванні за допомогою автомобілю в період запровадженого карантину в країні. Вона та її родина були позбавлені можливості використання свою власність - транспортний засіб за призначенням. Пошкодження майна позивача, безумовно спричинило певні моральні страждання останній, це змінило звичний для неї спосіб життя.

Беручи до уваги викладене, доведення факту протиправності дій ОСОБА_2 , наявності моральних страждань зумовлених пошкодженням майна, наявності причинного зв`язку між вказаними діями відповідача та моральними стражданнями, суд приходить до висновку про необхідність відшкодування моральної шкоди завданої відповідачем ОСОБА_2 позивачу. При цьому, визначаючи розмір такої шкоди, суд виходить з характеру та обсягу таких страждань, їх тривалості, оскільки позивач отримала страхове відшкодування незадовго після події ДТП та мала можливість відновити свій автомобіль, характер вимушених змін у житті позивача, яка має двох малолітніх дітей та будучи позбавленою можливість використовувати автомобіль для їх перевезення, зазнавала незручностей, в тому числі в період запровадженого карантину, а тому за відсутності доведення перед судом інших негативних наслідків та змін в життя позивача, суд виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача 4000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої ДТП.

Доводи позивача про те, що вона втратила віру в справедливість, зокрема через те, що ОСОБА_2 добровільно не відшкодував їй витрати на ремонт автомобіля в повному обсязі та при цьому отримує послуги адвоката, суд не приймає до уваги, оскільки як встановлено судом обов`язок ОСОБА_2 , як особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, щодо відшкодування матеріальних збитків перед позивачем відсутній, а право на представника є правом гарантованим кожній особі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, керуючись ст. 141 ЦПК України, беручи до уваги часткове задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, за пред`явлення яких позивачем сплачено 908 грн. (а.с. 148), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача вказані витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, а саме в розмірі 201,85 грн. (4000 грн х100 %/18000 грн = 22,23 % задоволених вимог про стягнення моральної шкоди; 908 грн. х 22,23%/100% = 201,85 грн).

Керуючись ст. ст. 10-13, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , акціонерного товариства «СГ «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійки, в рахунок відшкодування моральної шкоди та 201 (двісті одну) гривню 85 копійок в рахунок відшкодування судового збору сплаченого за подання позову про відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 28.12.2021.

Суддя М.В. Березюк