ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
16 грудня 2021 року м. Херсон
номер провадження 22-ц/819/1361/21
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача) Базіль Л.В.
суддів: Бездрабко В.О.
Приходько Л.А.
секретар Дундич А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Ковальчук Ірини Миколаївни, яка діє від імені ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 27 травня 2021 року, ухвалене у складі судді
ВСТАНОВИВ:
15.10.2020 року ОСОБА_2 звернувся до міського суду з позовом, вимоги якого збільшив у процесі розгляду справи, до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Нестерович Ольга Іллівна про визнання договорів купівлі-продажу нерухомого майна не дійсними та скасування записів про державну реєстрації прав на нерухоме майно.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2 є власником нерухомого майна:
- нежилого приміщення, площею 107,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 19.05.2004 року, реєстраційний номер 5890701;
- машиномісця № НОМЕР_1 у підземному паркінгу житлового будинку, площею 16.7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 23818301, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.07.2008 року;
- житлового будинку, загальною площею 229 кв.м., за адресою:
АДРЕСА_3 , реєстраційний номер 28905886;
- магазину промислових товарів, площею 68,3 кв.м. за адресою:
- магазину промислових товарів, площею 110,3 кв.м. за адресою:
АДРЕСА_6 , реєстраційний номер 1894222, згідно рішення постійно діючого третейського суду при товарній біржі «Аграрна Біржа» від 24.06.2008 року;
Крім того, позивачу на праві власності належить автомобіль AUDI A4 коричневого кольору, 2016 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 .
Позивач вказував, що 23 вересня 2020 року з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно йому стало відомо, що вищезгадане нерухоме майно, шляхом укладення договорів купівлі-продажу 10 та 11 вересня 2020 року, відчужене від його імені громадянином ОСОБА_3 ОСОБА_1 (батьку позивача) та зареєстроване за останнім на праві власності.
02 жовтня 2020 року позивач довідався про те, що належний йому транспортний засіб AUDI A4 коричневого кольору, 2016 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 за договором купівлі-продажу від 16.09.2020 року, укладеним між ТОВ «Преміум Авто Люкс», діючим як продавець на підставі укладеного з власником транспортного засобу Договору комісії
№ 6547/20/009469 від 16.09.2020 року був проданий ОСОБА_4 .
Вказані договори купівлі-продажу було здійснено ОСОБА_3 , як представником продавця ОСОБА_2 на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводіною І.М. від 09.09.2020 р. за р-№1131, від імені представника довірителя ОСОБА_1 , який діяв на підставі довіреності виданої 07.06.2013 року ОСОБА_2 та посвідченої нотаріусом Федеральної землі Баварія, м. Мюнхен, Д.Уве Тітген Л.Вольфганг Отт № 1326/2013.
Позивач вважав, що укладені договори купівлі-продажу є недійсними, оскільки вони укладені на підставі довіреності, яку він видав ОСОБА_1 сім років тому (07.06.2013р.), та вчиненні після того, як між ними припинене спілкування на грунті виниклих неприязних відносин.
При цьому після погіршення між ними відносин та припинення спілкування він ( ОСОБА_2 ) скасував довіреність на право розпорядження належним йому майном, яку він видав батькові ( ОСОБА_1 ) на території України та повідомив його про це письмовою нотаріально завіреною заявою, але незважаючи на це ОСОБА_1 умисно, знаючи, що його право на розпорядження майном сина скасовано, незаконно використав довіреність видану йому 07.06.2013 року в Німеччині, про існування якої ОСОБА_2 забув і не підозрював, що відповідач через 7 років умисно використає її в своїх цілях з метою привласнення належного позивачу майна та скористається нею на території України, оскільки вказану довіреність він видав для придбання на своє ім`я нерухомості в Німеччині, про що відповідачу ОСОБА_1 було достеменно відомо.
Переслідуючи мету незаконного заволодіння його майно, ОСОБА_1 вступивши в зловмисну змову з відповідачем ОСОБА_3 та приватним нотаріусом Нестерович О.І. протягом 10 та 11 вересня 2020 року без відому та згоди власника, переоформили шляхом укладенння договорів купівлі-продажу нележане позивачу майно на ім`я ОСОБА_1 .
Вчиняючи передоручення та не повідомивши про це довірителя, ОСОБА_1 мав на меті набуття у власність майна, а тому переслідував особисту мету, діяв не в інтересах довірителя, чим порушив права позивача.
Відповідачу ОСОБА_3 достеменно були відомі наміри ОСОБА_1 захопити таким чином майно, а тому, вчиняючи від імені ОСОБА_2 оспорювані договори купівлі-продажу ніякі гроші за відчужене майно останнім не отримувалися і не передавалися власнику, крім цього в договорах купівлі-продажу вказана значно занижена вартість нерухомого майна, однак не беручи до уваги занижену вартість майна при продажу, нотаріусом все ж таки були посвідчені спірні договори. Отже в діях цих осіб вбачається незаконне привласнення нерухомого майна, а саме рейдерські дії.
На підставі викладеного, посилаючись на статті 202,237,238,240,655 ЦК України, позивач просив:
- визнати недійсним договір купівлі-продажу машиномісця № НОМЕР_1 у підземному паркінгу, розташованого за адресою:
- визнати недійсним договір купівлі-продажу нежилого приміщення, площею 107,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 10.09.2020 року між ОСОБА_3 , діючого від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Нестерович О.І., зареєстрований в реєстрі за №763; скасувати запис
- визнати недійсним договір купівлі-продажу нежилих приміщень площею 171,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 , укладений 10.09.2020 року між ОСОБА_3 , діючого від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу
АДРЕСА_5 , здійснену приватним нотаріусом міського нотаріального округу Нестерович О.І.;
- визнати договір купівлі-продажу №6547/20/009469 автомобіля AUDI A4 коричневого кольору, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_2 , укладений між ТОВ «ПРЕМІУМ АВТО ЛЮКС» та ОСОБА_4 16.09.2020 року недійсним; повернути у власність в порядку реституції зазначений автомобіль.
- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5570 грн судового збору; 5500,00 грн витрати на правову допомогу;
- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 5570,00 грн судового збору, 5500,00 витрати на правову допомогу.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.12.2020 року за клопотанням позивача до участі у справі у якості співвідповідача залучено ОСОБА_4 (а.с.а.с.37 т.2)
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 01.06.2020 року з урахуванням ухвали від 01.06.2021 року про виправлення описки позов ОСОБА_2 задоволено.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу машиномісця № НОМЕР_1 у підземному паркінгу, розташованого за адресою:
Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежилого приміщення, площею 107,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 10.09.2020 року між ОСОБА_3 , діючого від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Нестерович О.І., зареєстрований в реєстрі за №763; скасовано запис
Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежилих приміщень площею 171,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 , укладений 10.09.2020 року між ОСОБА_3 , діючого від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу
АДРЕСА_5 , здійснену приватним нотаріусом міського нотаріального округу Нестерович О.І.; зобов`язано ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 магазин промислових товарів, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 .
Визнано недійсним договір купівлі-продажу №6547/20/009469 автомобіля AUDI A4 коричневого кольору, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_2 , укладений 16.09.2020 року між ТОВ «ПРЕМІУМ АВТО ЛЮКС» та ОСОБА_4 ; зобов`язано ОСОБА_4 повернути ОСОБА_2 автомобіль AUDI A4 коричневого кольору, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_2 .
На вказане рішення відповідач ОСОБА_1 , через свого представника, адвоката Ковальчук Ірину Миколаївну, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. При цьому посилається на те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що з оскаржуваного рішення та матеріалів справи не вбачається, яким саме чином суд першої інстанції дійшов висновку про те, що посвідчена в м. Мюнхен, Німеччина, довіреність, видана 07.06.2013 року позивачем ОСОБА_2 відповідачу ОСОБА_1 була видана виключно для придбання на ім`я позивача квартири у Німеччині. Вказує на помилковість зазначеного висновку суду, оскільки судом не були враховані положення Гаагзької Конвенції 1961 року, Законів України «Про міжнародне приватне право», «Про нотаріат», якими врегульовані питання застосування документів, які складено за кордоном з участю іноземних властей. Стверджує, що права позивача не було порушено, оскільки з ним були проведені відповідні розрахунки, про що складено розписку, яка особисто підписана позивачем, та яка міститься у матеріалах справи. Вважає безпідставними посилання позивача на заниження вартості проданого майна, оскільки такі його доводи не підтвердженні належними і допустимими доказами. Вказує на відсутність будь-яких доказів, які б підтверджували зловмисну домовленість відповідачів ОСОБА_3 з ОСОБА_1 при вчиненні оспорюваних правочинів.
Вказує, що суд позбавив відповідача права на захист на підготовчому судовому засіданні, оскільки не зважаючи на клопотання відкласти розгляд справи через перебування представника на лікарняному закрив підготовче провадження, у зв`язку з чим позбавив останнього можливості подати клопотання про допит свідків. Крім того, суд не надав можливості представнику відповідачів, адвокату Ковальчук І.М. ознайомитися з матеріалами справи, не надав їй часу для підготовки до судових дебатів.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 з посиланням на необґрунтованість апеляційної скарги просить залишити її без задоволення.
В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 та його представник, адвокат Ковальчук Ірина Миколаївна доводи апеляційної скарги підтримали з підстав в ній викладених, просили скаргу задовольнити.
Позивач ОСОБА_2 , його представник, адвокат Ратушна Вікторія Олександрівна заперечили проти задоволення апеляційної скарги, вказуючи на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.
В ході розгляду справи сторони визнавали ту обставину, що відповідач ОСОБА_1 проживає в Німеччині в м. Мюнхен та є батьком позивача ОСОБА_2 .
Визнавалася сторонами і та обставина, що 07.06.2013 року позивач ОСОБА_2 надав відповідачу ОСОБА_1 в м. Мюнхені, Німеччина, безстрокову довіреність посвідчену нотаріусом Федеральної землі Баварія, м. Мюнхен, Д.Уве Тітген Л.Вольфганг Отт № 1326/2013.
Судом встановлено, що на підставі договору купівлі продажу від 19.05.2004 року посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Боровиком С.М. та зареєстрованого в реєстрі за №1567, позивач ОСОБА_2 є власником нерухомого майна, а саме: нежилого приміщення площею 107.9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.23);
на підставі дублікату договору купівлі-продажу від 09.07.2014 року виданого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Годованим О.В. замість втраченого, позивач ОСОБА_2 є власником нежилих приміщень, площею 46,6 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_5 (а.с.25);
на підставі дублікату договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 04.09.2014 року виданого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Казачковою М.О. замість втраченого, позивач
ОСОБА_2 є власником нежилих приміщень загальною площею 171.7 кв.м., що знаходяться в АДРЕСА_4 (а.с.27);
відповідно до свідоцтва про право власності НОМЕР_5 від 01.07.2008 року ОСОБА_2 є власником машиномісця № НОМЕР_1 у підземному паркінгу житлового будинку по АДРЕСА_2 , що підтверджується даними із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Херсонське державне бюро технічної інвентаризації (а.с.31);
відповідно до рішення постійно діючого третейського суду при товарній біржі «Аграрна біржа» від 24.06.2008 року (справа 68/2008) за ОСОБА_2 визнано право власності на магазин промислових товарів літ. "А" з прибудовою літ. "а" та ганком загальною площею 110,3 кв.м., розташований за адресою:
АДРЕСА_6 , що підтверджується даними про реєстрацію права власності на нерухоме майно Херсонське державне бюро технічної інвентаризації (а.с.32-34);
згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованої станом на 08.08.2019 рік, ОСОБА_2 є власником, зокрема, - магазину промислових товарів загальною площею 68.3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5 ; житлового будинку по АДРЕСА_3 (а.с.10-15);
відповідно до довідки начальника Головного сервісного центру МВС регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Херсонській області Кравченко В. автомобіль AUDI A4 коричневого кольору, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_2 перереєстровано ОСОБА_2 на іншого власника згідно з договором купівлі-продажу від 16.09.2020 року.
Із долученої до позовної заяви позивачем ОСОБА_2 , копії довіреності від 07.06.2013 року, з завіреним перекладом з німецької на українську мову, з проставленням 21.07.2020 р. Апостиля Федеративної Республіки Німеччина, слідує (дослівно):" ОСОБА_6 призначає свого батька ОСОБА_7 , в якості генерального уповноваженого дозволяючи йому все, що він вже зробив від мого імені та уповноважую його розпоряджатися усіма моїми особистими та пов`язаними з моїм майном справами з дозволом розпоряджатися за мене у всіх правочинах, представництво в яких передбачено законом. Уповноважений має право передавати дані повноваження частково чи повністю третій особі. Уповноважений звільнений від обмежень згідно статті 181 Цивільного кодексу. Дане повноваження не втрачає свою силу у випадку моєї смерті. Мені вказали на те, що Довіреність діє до того часу, допоки Довірена особа має в руках екземпляр даного документа."
09 вересня 2020 року ОСОБА_8 уповноважив ОСОБА_3 генеральним уповноваженим, дозволяючи йому все, що він вже зробив від імені ОСОБА_2 та уповноважив його розпоряджатися усіма особистими ОСОБА_2 та пов`язаними з належними ОСОБА_9 майном справами, з дозволом розпоряджатися за нього у всіх правочинах, представництво в яких передбачено за законом, що підтверджується копією довіреності, яка посвідчена приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводиною І.М. та зареєстрована в реєстрі за №1131.
10.09.2020 року між ОСОБА_10 , від імені якого діяв ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу від 10.09.2020 року, який посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Нестерович О.І. та зареєстрований в реєстрі за №759, відповідно до якого ОСОБА_8 є власником житлового будинку зі спорудами, що відчужується за даним Договором, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 .
10.09.2020 року між ОСОБА_10 , від імені якого діяв ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу від 10.09.2020 року, який посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Нестерович О.І. та зареєстрований в реєстрі за № 769, відповідно до якого ОСОБА_8 є власником магазину промислових товарів з прибудовою та ганком, за адресою: АДРЕСА_7 .
10.09.2020 року між ОСОБА_10 , від імені якого діяв ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу від 10.09.2020 року, який посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Нестерович О.І. та зареєстрований в реєстрі за №765, відповідно до якого ОСОБА_8 є власником машиномісця № НОМЕР_1 у підземному паркінгу житлового будинку, загальною площею 16.7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 .
10.09.2020 року між ОСОБА_10 , від імені якого діяв ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу від 10.09.2020 року, який посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Нестерович О.І. та зареєстрований в реєстрі за №767, відповідно до якого ОСОБА_8 є власником магазину промислових товарів у АДРЕСА_5 .
10.09.2020 року між ОСОБА_10 , від імені якого діяв ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу від 10.09.2020 року, який посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Нестерович О.І. та зареєстрований в реєстрі за №761, відповідно до якого ОСОБА_8 є власником нежилого приміщення, за адресою: АДРЕСА_4 .
10.09.2020 року між ОСОБА_10 , від імені якого діяв ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу від 10.09.2020 року, який посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Нестерович О.І. та зареєстрований в реєстрі за №763, відповідно до якого ОСОБА_8 є власником нежилого приміщення, за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 зареєстрував право власності на придбане майно, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майн та Реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованої станом на 23.09.2020 року.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що права позивача порушено внаслідок укладення договорів по відчуженню належного йому нерухомого майна, які можуть бути поновленні шляхом визнання оспорюваних договорів недійсними, скасування запису про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_5 на придбане ним нерухоме майно і зобов`язання ОСОБА_1 передати ОСОБА_2 нерухоме майно, яке він отримав як покупець на виконання правочинів. Суд також зазначив, що відповідач ОСОБА_11 постійно проживає в Німеччині в м. Мюнхені. 07.06.2013 року позивач ОСОБА_12 надав відповідачу ОСОБА_13 , який являється його батьком, безстрокову нотаріально посвідчену довіреність в
м. Мюнхен, Німеччині для придбання квартири в м. Мюнхен для власних потреб.
Проте такі висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, суд дійшов їх з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Відповідно до ст.3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, встановлений Законом України «Про міжнародне приватне право».
Порядок видачі, строк дії, припинення та правові наслідки припинення довіреності визначаються правом держави, у якій видана довіреність (ст.34 ЗУ «Про міжнародне приватне право»).
Згідно зі ст.13 Закону України «Про міжнародне приватне право», документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні у разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, була підписана 05.10.1961 року в м. Гаага. Відповідно до Закону України "Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів" від 10.01.2002 р. № 2933-ІІІ Україна приєдналася до Конвенції, яка набула чинності для України з 22.12.2003 р.
За змістом статті 2 Конвенції кожна з договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території.
Статтею 3 цієї Конвенції перебачено, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступила особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостилю компетентним органом держави, в якій документ був складений.
Згідно з положеннями Конвенції, документ, зокрема, нотаріальні акти, на якому проставлено апостиль, не потребує ніякого додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі-учасниці Конвенції.
Матеріалами справи підтверджено та не заперечувалося сторонами, що 07.06.2013 року ОСОБА_14 було видано довіреність, за якою ОСОБА_14 визначив генеральним уповноваженим свого батька ОСОБА_1 , дозволяючи йому все, що він вже зробив від свого імені та уповноважив його розпоряджатися усіма його особистими та пов`язаними з його майном справами з дозволом розпоряджатися за нього у всіх правочинах, представництво в яких передбачено законом. Уповноважений має право передавати дані повноваження повністю чи частково. Уповноважений звільнений від обмежень статтею 181 Цивільного кодексу.
Вказана довіреність посвідчена в м. Мюнхен, нотаріусом д. Уве Тітген №1326/2013, Апостиль згідно Гаазької Конвенції від 05.10.1961 року проставлений 21.07.2020 року в м. Мюнхен, Федеративна Республіка Німеччина головою окружного суду Мюнхен за №910а9714/2020, проставлено електронно-цифровий підпис (печатку) Голови окружного суду Мюнхен I (Баварія) секретарем юстиції Анна Зіогоу.
Зміст зазначеної довіреності не містить будь-якої інформації про те, що довіреність видана виключно для вчинення відповідних дій на території Німеччини.
Зазначені обставини та норми матеріального права залишились поза увагою суду першої інстанції, в результаті чого суд дійшов хибного висновку про те, що довіреність, яку видав ОСОБА_14 своєму батькові ОСОБА_15 у м. Мюнхені 07.06.2013 року була видана для придбання квартири в м. Мюнхені для власних потреб.
Відповідно до ч.1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.
Із матеріалів справи вбачається, що 07.06.2013 року ОСОБА_14 уповноважив свого батька ОСОБА_1 (надав йому право) дозволяючи йому все, що він вже зробив від свого імені та уповноважив його розпоряджатися усіма його особистими та пов`язаними з його майном справами з дозволом розпоряджатися за нього у всіх правочинах, представництво в яких передбачено законом. Довіреність видана безстроково, з правом передоручення повноважень іншим особам.
Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилався на те, що відповідач ОСОБА_1 незаконно використав довіреність видану 07.06.2013 року, переслідуючи мету незаконного заволодіння його майном, вступивши в зловмисну змову з ОСОБА_3 та приватним нотаріусом Нестерович О.І. та без його згоди, за значно заниженою ціною відчужили його майно, уклавши спірні правочини.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення постанови апеляційного суду) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачами і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч.13, 5 та 6 ст.203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст.215 ЦК).
У силу приписів статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується.
Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.
Згідно з частиною першою статті 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.
Верховний Суд у постановах від 07 серпня 2019 року у справі № 753/7290/17, від 05 серпня 2020 року у справі № 638/2324/14-ц та від 04 листопада 2020 року у справі № 370/2309/18 висловив правовий висновок, вказавши, що критерій «зловмисності» не залежить від того, чи був направлений умисел повіреного на власне збагачення чи заподіяння шкоди довірителю, важливим є фактор того, що умови договору, укладеного повіреним, суперечать волі довірителя взагалі, тобто підставою для визнання правочину недійсним є розходження волі довірителя та волевиявленням повіреного при укладенні договору, а наслідки, що настали, є такими, що є неприйнятними для довірителя.
Для задоволення позовних вимог за ст.232 ЦК України необхідно на підставі певних доказів встановити, що представник за правочином вступив у зловмисну домовленість із другою стороною і діє при цьому у власних інтересах або в інтересах інших осіб, а не в інтересах особи, яку представляє. Таким чином має бути доведена і домовленість з боку іншої сторони правочину.
Отже в основу зловмисної домовленості покладено умисні дії представника, який усвідомлював, що вчиняє правочин всупереч волі та інтересам довірителя, та бажав (або свідомо допускав) настання негативних наслідків для довірителя.
Разом з тим матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу про наявність зловмисної домовленості між ОСОБА_3 , який від імені позивача відчужував його нерухоме, рухоме майно та покупцем цього майна ОСОБА_1 .
Апеляційний суд критично відноситься до тверджень позивача про те, що відповідач ОСОБА_1 незаконно використав довіреність видану 07.06.2013 року, тобто через сім років, оскільки зі змісту довіреності вбачається, що вона є безстроковою, факт її чинності на момент вчинення ОСОБА_1 передоручення, як і факт чинності довіреності на момент вчинення оспорюваних правочинів позивачем не спростовано. Фактично ОСОБА_2 надав ОСОБА_1 право на розпорядження усіма його особистими та пов`язаними з його майном справами з дозволом розпоряджатися за нього у всіх правочинах, представництво в яких передбачено законом, з правом передоручення таких повноважень, а тому відсутні підстави вважати, що ОСОБА_3 діяв в супереч волі та інтересам довірителя ОСОБА_2 , а також щодо наявності зловмисної домовленості представника позивача
У зазначеній довіреності відсутні обмеження щодо повноважень чи обов`язок представника погоджувати будь-які дії з позивачем.
Таким чином у ОСОБА_1 , як і у ОСОБА_3 був відсутній обов`язок погоджувати з позивачем укладення спірних договорів та погоджувати ціну продажу його майна, а отже представник діяв у межах своїх повноважень.
З зазначених підстав апеляційний суд відхиляє доводи позивача, що його майно було продано за значно заниженою ціною, оскільки продаж майна у даному випадку за ціною визначеною у спірних договорах не є ознакою злого умислу сторін цих правочинів.
Апеляційний суд відхиляє доводи позивача і щодо зловмисної домовленості нотаріуса ОСОБА_16 , оскільки матеріали справи доказів на підтвердження цих доводів не містять, а приписи статті 232 ЦК України вказують на зловмисну домовленість представника однієї сторони з другою стороною правочину, до яких нотаріус не відноситься.
Не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом і доводи позивача щодо скасування ним доручення виданого на ім`я ОСОБА_1 від 29.11.2012 року, як на підставу незаконного використання ОСОБА_1 довіреності виданої в Німеччині та на умисел заволодіння майном, оскільки сам по собі факт скасування позивачем іншої довіреності виданої ним на ім`я
ОСОБА_1 не є припиненням представництва за довіреністю від 07.06.2013 року.
Апеляційний суд критично відноситься до доводів позивача про те, що зміст довіреності від 07.06.2013 року не містить прав представника щодо розпорядження його майном, оскільки саме позивачем до позовної заяви долучена копія вказаної довіреності зі змісту якої вбачається право представника на розпорядження майном довірителя. Крім того, довіреність видана приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводіною І.М. в порядку передоручення від 09.09.2020 року саме з правомочностями, визначеними довіреністю від 07.06.2013 року і така довіреність позивачем не оспорювалась, недійсною не визнавалась.
Із змісту спірних договорів купівлі-продажу вбачається, що сторони при відчуженні майна використовували оригінали правовстановлюючих документів на майно.
В судовому засіданні апеляційного суду із пояснень позивача слідує, що відповідач ОСОБА_1 мав вільний доступ до правовстановлюючих документів на його нерухоме майно, оскільки вони зберігалися в будинку, в якому проживав ОСОБА_1 під час свого перебування в м. Херсоні.
Не обмеження позивачем можливостей відповідача ОСОБА_1 у користуванні вищезгаданими документами, свідчить про відсутність у нього заперечень щодо відчуження такого майна.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем не доведено відсутність його волевиявлення на вчинення спірних договорів, як головного елемента правомірності правочину, а відтак і порушення його прав внаслідок укладення договорів по відчуженню належного йому майна, що є підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 .
Суд першої інстанції вирішуючи спір вищевикладеного не врахував, та як наслідок дійшов помилкового висновку про наявність підстав для визнання спірних договорів недійсними.
Не звернув уваги суд і на те, що станом на час звернення позивача з даним позовом, 15.10.2020 рік, такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачав, оскільки частину другу статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон №1952) було викладено у новій редакції на підставі ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020 року.
За змістом наведеної норми у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення рішення у цій справі), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав.
Крім того в порушення приписів ст.13 ЦПК України щодо розгляду судом справи не інакше як за зверненням особи, та в межах заявлених нею вимог, суд першої інстанції своїм рішенням зобов`язав відповідача ОСОБА_1 повернути позивачу ОСОБА_2 нерухоме майно, тоді як таких вимог позивачем не заявлялось і таке зобов`язання не є реституцією, оскільки стосувалося лише однієї сторони правочину.
Отже доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржуване рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Повний текст постанови складено 28.12.2021 року.
Керуючись ст.367,374,376 ЦПК України суд
Апеляційну скаргу адвоката Ковальчук Ірини Миколаївни, яка діє від імені ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 27 травня 2021 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Нестерович Ольга Іллівна про визнання договорів купівлі-продажу нерухомого та рухомого майна недійсним та скасування записів про державну реєстрацію прав на нерухоме майно

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Базіль

Судді: В.О. Бездрабко

Л.А. Приходько