Справа № 466/1275/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2021 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Ковальчука О.І.

секретаря с/з Масної К.О.

з участю позивача ОСОБА_1

справа №466/1275/21

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» про відшкодування збитків, завданих державним реєстратором

в с т а н о в и в:

22.02.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» про відшкодування збитків, завданих державним реєстратором, в якому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 25561,66 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 1000000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 8 грудня 2020 року колегія судів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду (справа № 466/7715/17) визнала дії обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» щодо державної реєстрації права власності на нежитлові приміщення № V, VI (під індексом V,VI) в будинку АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 , проведену державним реєстратором обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» Трубою О.М. 05 березня 2012 року - протиправними.

Вищезазначені нежитлові приміщення, згідно рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №108 від 27 лютого 2009 року , було передано ОСОБА_1 на правах приватної власності, взамін проведення ним за власні кошти робіт щодо влаштування поквартирного індивідуального опалення у квартирах АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 . Про що засвідчують акти про приймання закінченого будівництва об`єктів системи газопостачання: квартира АДРЕСА_2 - акт від 08.02.2011 року, квартира АДРЕСА_3 - акт від 15.05.2009 року, квартира АДРЕСА_3 а - акт від 27.12.2010 року, квартира АДРЕСА_4 - акт від 08.05.2009 року, квартира АДРЕСА_4 - акт від 27.12.2010 року.

На влаштування індивідуального опалення в п`яти квартирах будинку, ОСОБА_1 було потрачено майже 15 000 доларів США на розробку спеціалізованою проектною організацією проектно-кошторисної документації на відключення квартир будинку від системи центрального опалення та влаштування автономної системи теплопостачання квартир, купівлю двофункційних газових котлів, батарей опалення, труб, газових лічильників, виконання газомонтажних робіт, тощо.

27.02.2009 року відділ приватизації житла Франківської районної адміністрації Львівської міської ради видав ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення № V, VI (під індексом V, VI) в будинку АДРЕСА_1 .

Однак, 5 березня 2012 року державний реєстратор обласного комунального підприємства Львівської обласної ради « Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» Труба О.М. прийняла рішення про державну реєстрацію прав власності на нежитлові приміщення № V, VI (під індексом V,УІ) в будинку АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 .

Як зазначено в постанові Львівського апеляційного суду від 08.12.2020 року, встановлені у спірних правовідносинах обставини дають підстави для беззаперечного висновку про те, що на час рішення реєстратором ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» про державну реєстрацію прав власності на імя ОСОБА_2 , на зазначені приміщення було накладено обтяження у вигляді арешту, що з врахуванням приписів Тимчасового положення про порядок державної реєстрації речових прав власності та інших речових прав на нерухоме майно та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», було підставою для відмови у проведенні державної реєстрації прав або зупинення державної реєстрації прав.

Таким чином вказує, що державний реєстратор обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» ОСОБА_3 5 березня 2012 року не законно позбавила ОСОБА_1 прав власності на нежитлові приміщення № V, VI (під індексом V,У1) в будинку АДРЕСА_1 , зареєструвавши право власності за ОСОБА_2 .

Львівський апеляційний суд справедливо визнав дії обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» - протиправними. Судове рішення набрало законної сили.

Своїми протиправними діями обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» нанесло ОСОБА_1 як матеріальної, так моральної шкоди.

Так, ОСОБА_1 постійно, протягом 8 років доводив керівництву БТІ, керівництву Львівської обласної ради, у Франківському та Шевченківському районних судах м. Львова, Франківському та Шевченківському відділах поліції ГУНП у Львівській області, Головному управлінні національної поліції України у Львівській області, органах прокуратури незаконність дій реєстратора БТІ ОСОБА_3 . Керівництво обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» всіляко покривало протиправні дії свого державного реєстратора. А накладений арешт на приміщення головним державним виконавцем Франківського ВДВС ЛМУЮ від 15.08.2011 року взагалі в БТІ не брався до уваги. Скарга на дії БТІ, яка направлялася голові Львівської обласної ради О. Ганущину, просто проігнорована. Керівництво Львівської області навіть не спромоглося надати відповідь з даного приводу, що є грубим порушенням чинного законодавства України.

Згідно абзацу другого частини 1 ст.38 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»: «Шкода, завдана державним реєстратором фізичній чи юридичній особі під час виконання своїх обов`язків, підлягає відшкодуванню на підставі судового рішення, що набрало законної сили, у порядку, встановленому законом.»

Частина 1 ст.22 ЦК України чітко в даному випадку гласить: «Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного нрава, має право на їх відшкодування».

Права власності позивача протиправно позбавили 5 березня 2012 року. За цей час ОСОБА_2 , завдяки протиправним діям БТІ, незаконно користувався нежитловими приміщеннями, які потім перепродав іншим громадянам.

Згідно Висновку про оцінку майна від 1 березня 2012 року суб`єкта оціночної діяльності - фізичної особи підприємця ОСОБА_4 , яке представив ОСОБА_2 в обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки»: «В результаті досліджень та розрахунків оцінювач прийшов до висновку, що ринкова вартість нежитлових приміщень V, VI (під індексом V, VI ), загальною площею 22,8 кв. м, що належить фізичній особі ОСОБА_1 і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення V, VI (під індексом V, VI), з врахуванням ПДВ, становить: 54 600,00 гривень».

Згідно Висновку курс долара США станом на 1.03.2012 року становив 7,9867 грн дол. США.

Згідно ст.623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завданні цим збитки. Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» своїми протиправними діями, службовою недбалістю, замість того , щоб зупинити розгляд заяви ОСОБА_2 або відмовити йому в реєстрації, зареєструвало за ним право власності на зазначені нежитлові приміщення.

Тому позивач вважає, що згідно ст.625 ЦК України Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» зобов`язане відшкодувати ОСОБА_1 3% річних з врахуванням встановленого індексу інфляції від вартості нежитлових приміщень. 54 600 грн : 7,9867 = 6 836, 36 дол. США. 3% х З роки х 6 836, 36 дол. США : 100 = 615,27 дол. США.

Таким чином, матеріальні збитки від протиправних дій БТІ склали: 615, 27 дол. США х 28,4 (курс грн./ дол. США) = 17 473,66 грн.

Крім того вказує, що від незаконного позбавлення БТІ прав власності позивача, ОСОБА_1 зазнав серйозного нервового потрясіння. Починаючи з березня 2012 року, у позивача систематично став підніматися артеріальний тиск, що призвів до таких серйозних захворювань як цукровий діабет та аритмія серця. Вказує, що постійно проходить курс амбулаторного та стаціонарного лікування, кілька разів лікувався в клінічній лікарні №5, клінічній лікарні швидкої медичної допомоги. Зараз ставиться питання щодо проведення операції на серці. Щомісячно він витрачає до 2000 грн. на своє лікування. Лише згідно останніх чеків, які збереглися, на медикаменти позивач потратив 8088 грн.

Загалом сума матеріальних збитків від протиправних дій БТІ становить 17 473, 66 + 8088 = 25 561,66 грн.

Стаття 23 Цивільного Кодексу України передбачає: Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

2. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи».

Так позивач вважає, що протиправні дії як державного реєстратора ОСОБА_3 , так і обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» в цілому завдали ОСОБА_1 чимало моральних страждань та фізичного болю, який виразився в гіпертонічній хворобі, цукровому діабеті та порушенні ритму серця.

Фактично безпідставно, завдяки сфальсифікованим документам державним реєстратором БТІ Трубою О.М., її шахрайсько-корупційним діям 5 березня 2012 року позивач втратив нежитлові приміщення, які належали йому на правах приватної власності. Більше того, державний реєстратор БТІ Труба О.М. навіть знехтувала накладеним арештом виконавчої служби та забороною Франківського районного суду м.Львова вчиняти дії щодо зміни форм власності та оформлення права власності на нежитлові приміщення. Прикро, але всі ці неподобства державного реєстратора Труби О.М. покривало керівництво обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки».

Стаття 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Тому позивач вважає, що обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» зобов`язане позивачу відшкодувати 1 000000 гривень в якості компенсації за нанесення моральної шкоди. Враховуючи вищенаведене, просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю, покликаючись на вказані в позовній заяві обставини. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача, адвокат Зубашевський Н.П. в судовому засіданні позов заперечив, підтримавши письмовий відзив, долучений до матеріалів справи. Просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав та мотивів.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами, що згідно Свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення, виданого Відділом приватизації житла Франківської районної адміністрації ЛМР 27.02.2009 року, ОСОБА_1 дійсно володіє на праві приватної власності нежитловими приміщеннями під індексами V, VI, загальною площею 22,8 кв. м, які знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16).

Відповідно до витягу № 33389895, виданого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 05 березня 2012 року про державну реєстрацію прав, ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі Договору іпотеки від 25.03.2011 року належать нежитлові приміщення № V, VI, площею 22.8 кв.м., що знаходяться на АДРЕСА_1 (а.с.17).

19 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова із позовом до ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», ОСОБА_2 , третьої особи ОСОБА_5 , в якому просить суд постановити рішення, яким визнати протиправними дії ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» по державній реєстрації 05 березня 2012 року прав власності на нежитлове приміщення № V, VI ( під індексом V, VI) в будинку АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 09.12.2019 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», ОСОБА_2 , третьої особи ОСОБА_5 про визнання дій протиправними - відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 08.12.2020 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 09грудня 2019року скасовано. Ухвалено у справі нове рішення, яким вирішено позов ОСОБА_1 до Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», ОСОБА_2 , з участю третьої особи ОСОБА_5 про визнання дій протиправними задовольнити. Скасувати державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення № V, VI (під індексом V, VI) в будинку АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 , проведену реєстратором Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» Трубою О.М. 05 березня 2012 року. Стягнути в рівних частинах з Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції та подання апеляційної скарги в сумі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень, а саме по 800 (вісімсот) гривень з кожного (а.с.6-14).

У вищевказаній постанові Львівського апеляційного суду від 08.12.2020 року вказано наступне: «Таким чином, встановлені у спірних правовідносинах обставини дають підстави для беззаперечного висновку про те, що на час прийняття рішення реєстратором ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» Трубою О.М. про державну реєстрацію від 05 березня 2012 року прав власності на нежитлове приміщення № V, VI (під індексом V, VI) в будинку АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 , на зазначені приміщення було накладено обтяження у вигляді арешту, що з врахуванням приписів Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно та ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на рухоме майно та їх обтяжень», було підставою для відмови у проведенні державної реєстрації прав або зупинення державної реєстрації прав. Натомість, незважаючи на вказані обставини, отримавши відповідні заяви ОСОБА_2 від 01.03.2020, реєстратор Труба О.М. прийняла оскаржуване рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на нежитлове приміщення № V, VI (під індексом V, VI) в будинку АДРЕСА_1 . Зазначене залишилося поза увагою суду першої інстанції. Враховуючи наведене та встановлені колегією суддів порушення вимог закону у проведенні державної реєстрації реєстратором ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» Трубою О.М. під час державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 на нежитлове приміщення № V, VI ( під індексом V, VI) в будинку АДРЕСА_1 , колегія суддів приходить висновку про підставність позовних вимог, що має наслідком задоволення апеляційної скарги з одночасним скасуванням з відповідних підстав оскаржуваного рішення».

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

З огляду на викладене та відповідно до положення частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Львівського апеляційного суду від 08.12.2020 року, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка набрала законної сили.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Правовідносини щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди врегульовані Цивільним Кодексом України ( далі ЦК України) та спеціальним законодавством .

Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками згідно із частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Частиною першою статті 1166 ЦК України унормовано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статті 1173,1174 ЦК України є спеціальними й передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Утім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Доведення факту наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.

Таким чином підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (RYSOVSKYY v. UKRAINE, № 29979/04, § 70, ЄСПЛ, від 20 жовтня 2011 року).

Згідно ст.38 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Державні реєстратори, суб`єкти державної реєстрації прав за порушення законодавства у сфері державної реєстрації прав, у тому числі за розголошення відомостей, одержаних ними в результаті проведення реєстраційних дій, несуть дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність у порядку, встановленому законом. Шкода, завдана державним реєстратором фізичній чи юридичній особі під час виконання своїх обов`язків, підлягає відшкодуванню на підставі судового рішення, що набрало законної сили, у порядку, встановленому законом.

Так, як вказує позивач, від незаконного позбавлення відповідачем ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» прав власності, ОСОБА_1 зазнав серйозного нервового потрясіння. Починаючи з березня 2012 року, у позивача систематично став підніматися артеріальний тиск, що призвів до таких серйозних захворювань як цукровий діабет та аритмія серця. Він постійно проходить курс амбулаторного та стаціонарного лікування, кілька разів лікувався в клінічній лікарні №5, клінічній лікарні швидкої медичної допомоги. Зараз ставиться питання щодо проведення операції на серці. Щомісячно він витрачає до 2000 грн. на своє лікування. Згідно останніх чеків, які збереглися, на медикаменти позивач витратив 8088,00 грн.

Як вбачається із вищевикладеного, саме через порушення вимог закону у проведенні державної реєстрації реєстратором ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» під час державної реєстрації права власності за ОСОБА_2 на нежитлове приміщення № V, VI ( під індексом V, VI) в будинку АДРЕСА_1 , позивач був позбавлений права власності на нежитлові приміщення та можливості розпоряджатися ними на власний розсуд, а тому суд приходить до висновку, що діями реєстратора ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» позивачу було завдано матеріальну шкоду.

Щодо розміру завданої матеріальної шкоди, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 8088,00грн. у відшкодування матеріальної шкоди, оскільки згідно чеків на медикаменти позивач витратив 8088,00 грн. (а.с.37-49).

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача згідно ст.625 ЦК України 3% річних з врахуванням встановленого індексу інфляції від вартості нежитлових приміщень: 54600 грн. : 7,9867 = 6836, 36 дол. США. 3% х 3 роки х 6836,36 дол. США : 100 = 615,27 дол. США, що становить 17473,66 грн.

Однак, суд приходить до висновку, що у задоволенні вказаної вимоги слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проаналізувавши норми вищевказаної статті, на думку суду такі стосуються зобов`язальних правовідносин, таких як відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання та відповідальність за порушення грошового зобов`язання, яких не існувало між позивачем та ОКП ЛОР «БТІ та ЕО».

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню в рахунок відшкодування матеріальної шкоди сума в розмірі 8088,00грн.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000000 грн. суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п.49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п.56). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст.1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача.

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

З урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Суд вважає доведеним неправомірність дій відповідача щодо позивача, що встановлено постановою Львівського апеляційного суду у справі №466/7715/17 від 08.12.2020 року, внаслідок чого позивач відчув негативні емоції та вимушений був докласти певних зусиль для відновлення свого порушеного права, що завдало йому моральні страждання.

При цьому, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд зобов`язаний виходити з засад розумності та справедливості.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги, що позивач дійсно був вимушений вживати певні заходи щодо відновлення свого порушеного права, а саме оскаржувати дії відповідача до суду.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89; від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому, слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3. 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування.

Аналогічний висновок міститься також в постанові ВС від 24 березня 2020 року у справі № 818/607/17, де зазначено, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить її головним конституційним обов`язкам (ст. ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини. Навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння їй моральної шкоди.

Так, у цій постанові Верховний Суд дійшов висновку, що психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння особі моральної шкоди.

Позивач саме посилався на факт порушення свого права органом місцевого самоврядування, яким є відповідач, та на надмірну тривалість такого порушення, що викликало у позивача негативні емоції, які досягли рівня страждань та приниження та завдали йому моральної шкоди.

Враховуючи наведені обставини, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в 1000000,00 гривень є завищеним. Суд враховує обставини по справі, та вважає, що позивачу були спричинені моральні страждання, стресова ситуація внаслідок позбавлення права власності на нежитлові приміщення, необхідність затрати часу та вжиття заходів щодо судового захисту свого права, що викликало у нього психологічне напруження та розчарування в діях державних органів, що суттєво погіршує якість його життя та безумовно змінило його нормальний життєвий ритм. Тому суд приходить до висновку, що за вказаних обставин, відшкодування моральної шкоди в сумі 8000,00 гривень є достатнім та обґрунтованим.

У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають частковому задоволенню.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держиви підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст.13,76,81,82,83,89,95,141,263,265,267, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов задовольнити частково.

Стягнути з Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» в користь ОСОБА_1 8088,00 (вісім тисяч вісімдесят вісім) грн. у відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» в користь ОСОБА_1 8000,00 (вісім тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» в доход держави судовий збір в розмірі 908,00 грн.(дев`ятсот вісім гривень 00 коп.)

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_6 .

Відповідач: ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», , м. Львів, вул. Липинського, 11.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення апеляційної скарги.

Повний текст судового рішення виготовлено 24 грудня 2021 року.

Суддя О. І. Ковальчук