Справа № 618/890/21
Провадження № 2/618/246/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 року Дворічанський районний суд Харківської області у складі: головуючого - судді Гніздилова Ю. М., за участю секретаря судового засідання - Рябенко Л. В., розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в смт Дворічна цивільну справу № 618/890/21 за позовною заявою ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області, юридична адреса: 62702, Харківська область, Куп`янський район, смт Дворічна, вул. Слобожанська, буд. 8, про визнання права на земельну частку (пай),

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області про визнання права на земельну частку (пай), обґрунтовуючи свої вимоги таким.

Позивач працював в колгоспі «Родіна» Дворічанського району Харківської області та був його членом. 24 грудня 1995 року КСП «Родіна» отримало Державний акт на право колективної власності на землю серії ХР-09-00-000241. Свого часу, він отримав свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), згідно з яким має право на пайовий фонд майна КСП «Родіна» Дворічанського району Харківської області відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 15 березня 2001 року. Хоча його і було включено до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), однак сертифікат на земельну частку (пай) на його ім`я не виготовлявся та не видавався.

У зв`язку з цим позивач просить суд визнати за ним як членом колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Родіна» Дворічанського району Харківської області право на земельну частку (пай), площею 6,11 умовних кадастрових гектарів.

Представник позивача - адвокат Рябоконь В. А. в підготовче засідання не з`явився, надавши заяву, в якій просив розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представниця відповідача - Дворічанський селищний голова до суду не з`явилася, надавши заяву, в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила справу розглянути за відсутності представника Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області.

В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось.

За результатами підготовчого провадження на підставі повідомлених позивачем обставин справи, наданих ним доказів, встановлені такі фактичні обставини та спірні правовідносини.

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 18 лютого 2004 року ОСОБА_1 11 жовтня 1993 року прийнятий в члени колгоспу «Родіна» Дворічанського району Харківської області та направлений на навчання до Дворічанського СПТУ № 63 по спеціальності тракторист.

Згідно з свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ХА-ІХ № 034666, виданим Жовтневою сільською радою, ОСОБА_1 має право на пайовий фонд майна КСП «Родіна» Дворічанського району Харківської області відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 15 березня 2001 року.

Згідно з довідкою № Ф-100/0-0.23,343-111/0/459-21 від 09 вересня 2021 року, наданою Відділом № 3 Управління у Куп`янському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, повідомлено, що ОСОБА_1 значиться у Списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства у Додатку 1 до Державного акта на право колективної власності на землю серії ХР-09-00-000241 від 24 грудня 1995 року по КСП «Родіна» під № 408.

Відповідно до довідки № Ф-170/0-0.23,343-186/0/459-21 від 20 жовтня 2021 року, наданої Відділом № 3 Управління у Куп`янському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, повідомлено, що Державний Акт на право колективної власності на землю по КСП «Родіна» серії ХР-09-00-000241 від 24 грудня 1995 року зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за номером 4. ОСОБА_1 значиться у Списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства у Додатку 1 до Державного акта на право колективної власності на землю серії ХР-09-00-000241 по КСП «Родіна» під № 408. Середній розмір земельної частки (паю), затверджений розпорядженням голови Дворічанської районної державної адміністрації від 10 квітня 2000 року за № 87 Технічної документації по паюванню земель колективної власності КСП «Родіна» Дворічанського району Харківської області за 2001 рік, становить 6,11 в умовних кадастрових га, з них: рілля - 5,22, сіножаті - 0,13, пасовища - 0,76. Згідно з книгою реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП «Родіна» запис на ім`я ОСОБА_1 не обліковується.

Згідно з довідкою № 526 від 15 листопада 2021 року, наданою приватним сільськогосподарським підприємством «Родіна», ОСОБА_1 був членом КСП «Родіна» з 11 жовтня 1993 року до 10 січня 2000 року. В ПСП «Родіна» працював з 18 жовтня 2006 року до 15 серпня 2007 року, з 04 березня 2010 року до 24 травня 2010 року. З 07 березня 2014 року до 28 жовтня 2014 року.

Частина друга статті 14 Конституції України визначає, що право власності на землю гарантується.

Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 55 Конституції України, яка передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Згідно з ст. 125 Земельного кодексу України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно з ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

За положеннями ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який посвідчує право власності.

Враховуючи викладене і відсутність іншого способу відновлення порушеного права, позивач обґрунтовано звернувся з позовом до суду за захистом порушеного права шляхом визнання за ним права на земельну частку (пай) в судовому порядку.

Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Згідно з вимогами частини першої статті 22 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.

Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарськими підприємствами і організаціями» № 720/95 від 08 серпня 1995 року, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Згідно з п. п. 4, 5 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95, розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Відповідно до абзацу 2 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 (720/95) «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 вищезазначеного Закону, право особи па земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

За положеннями ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який посвідчує право власності.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), зокрема є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

При цьому, згідно вимог ч. 2 ст. 206 ЦПК України суд роз`яснює представнику відповідача наслідки визнання позову, передбачені ч. 4 цієї статті.

Судом також встановлено, що визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

За таких обставин справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Керуючись ст. 14, 55 Конституції України, п.п. 2, 4, 6 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», ст. 1, 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», ст. 2, 4, 5, 10, 11, 12, 13, 81, 89, 200, 206, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, п. 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , як членом колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Родіна» Дворічанського району Харківської області право на земельну частку (пай), площею 6,11 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області (колишньої Богданівської сільської ради Дворічанського району Харківської області).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Дворічанський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Суддя Ю. М. Гніздилов