Справа № 192/636/21
Провадження № 2/192/464/21
РІШЕННЯ

Іменем України

23 грудня 2021 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Стрельникова О.О.

за участю: секретаря судового засідання Корота Л.С.,

представника позивача адвоката Гиря О.М.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Гейко В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про витребування майна.

На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 01 жовтня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 від ОСОБА_1 отримав грошові кошти в сумі еквівалентній 160000 доларів США на строк три роки, тобто до 01 жовтня 2015 року, за умовами договору зазначена позика є безпроцентною.

Відповідно до п. 4 договору позики, позивач мав надати заставу, а згідно п. 5 застава не є предметом розрахунку в разі втрати позики у сумі 160000 доларів США.

Пунктом 6 вказаного договору передбачено, що після реалізації застави у разі втрати позики у розмірі 160000 доларів США, позивач мав сплатити ОСОБА_1 суму, якої бракує, до повного розрахунку за позикою у валюті долари США.

Згідно п. 7 договору позики, повернення застави можливе за умови повернення всієї суми позики у розмірі 160000 доларів США.

Вказані обставини було встановлено зокрема рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2016 року у справі № 204/4786/16-ц, яким було частково задоволено вимоги ОСОБА_1 до позивача про стягнення боргу за договором позики від 01 жовтня 2012 року та стягнуто заборгованість у розмірі 3225507 грн. 48 коп., що еквівалентно 130000 доларів США, вказане рішення набрало законної сили 09 березня 2017 року.

Даним рішенням також підтверджується факт передачі позивачем та отримання відповідачем застави аудіо-відео апаратури, а саме: DVD програвач Burmester O33 salver/chrom 1 од., підсилювач Burmester O39 salver/chrom 1 од., процесор Burmester O57 salver/chrom 1 од., акустика фронтальна Burmester В100 Elsberry 1 пара, сабвуфер Burmester S8 Elsberry 2 од., стійка Burmester V3 Elsberry 1 од., центральний канал Odeon Center Elsberry 1 од., підсилювач KR Kronzilla DX black 1 пара, підсилювач Unison Research Reference dlack/walnut 1 пара, перед підсилювач Unison Research Reference Pre Tube black/walnut 1од., акустика Tannoy Westminster Royal SE walnut 1 од., підсилювач Chord PCM 3350 1 од., СD програвач Red StandartMkII 1 од., акустика Kharma Exquisite Reference 1 пара.

Право власності позивача на майно передане в заставу ОСОБА_1 не оспорюється відповідачем.

Оскільки позивачем та відповідачем не додержано письмової форми та недосягнень згоди за всіма істотними умовами договору застави, такий договір являється нікчемним,, тому просив витребувати вказане майно.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просила їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач та представник відповідача, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, підтримали відзив на позовну заяву відповідно до якого позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними, незаконними і такими, що не підлягають задоволенню, оскільки з жодних документів на, які посилається позивач на підтвердження нібито погодження сторонами договору застави від 01 жовтня 2012 року не містить переліку конкретної аудіо-відео апаратури, як і не є доказами факту передачі ОСОБА_2 та отримання ОСОБА_1 переліченої позивачем аудіо-відео апаратури. Також, позивачем не надано належним та допустимих доказів передання та отримання відповідачем саме такого майна, підписаного відповідачем. Відсутність належних доказів наявності у позивача права власності на зазначений ним в позовній заяві перелік аудіо-відео апаратури і, навпаки, належних доказів та доводів набуття відповідачем права власності на частину аудіо-відео апаратури з наведеного позивачем переліку, визнання позивачем факту придбання у нього відповідачем музичної апаратури на загальну суму 7886894 грн. 07 коп. свідчить про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 про витребування майна у ОСОБА_1 . Крім того, позивачем пропущений строк позовної давності, у зв`язку з чим просили відмовити в задоволенні позову (а.с. 75-85).

28 вересня 2021 року представником позивача подано відповідь на відзив, відповідно до якого вважають, що згідно рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2016 року, факт передачі позивачем відповідачу майна в заставу являється встановленим. Висновки відповідача про безпідставність доводів позивача про те, що він є власником зазначеної аудіо-відео апаратури не підтверджуються документально, оскільки не додано договорів купівлі-продажу, рахунку, накладної, або будь-яких доказів, які б свідчили про перехід права власності на майно від позивача до відповідача. Також, вказаний позов поданий позивачем в межах позовної давності (а.с. 100-103).

07 жовтня 2021 року відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, згідно якого вважає доводи та аргументи позивача у відповіді на відзив необґрунтованими та безпідставним (а.с. 112-118).

Суд, заслухавши сторони, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що 01 жовтня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно п.п. 1, 2 вказаного договору ОСОБА_1 надає ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 160000 доларів США, вказано позика є безвідсотковою, строком на три роки, тобто до 01 жовтня 2015 року (а.с. 39).

Пунктами 4, 5 договору позики передбачено, що ОСОБА_2 надає ОСОБА_1 заставу, а застава не є предметом розрахунку.

З п.п. 6, 8 зазначеного договору вбачається, що в разі втрати ОСОБА_2 позики в розмірі 160000 доларів США, після реалізації застави ОСОБА_2 виплачує ОСОБА_1 недостатню суму до повного розрахунку за позикою, а повернення застави можливе при умові повернення повної суми позики.

Пунктом 11 вказаного договору передбачено, що договір позики є дійсним до його виконання, але не більше трьох років.

Відповідно до рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2016 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 3225507 грн. 48 коп. Зазначене рішення набрало законної сили 09 березня 2017 року, відповідно до ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2017 року та постанови Верховного суду від 27 червня 2018 року, яким рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с. 43-49, 126-129).

Як вбачається із рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2020 року, в задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним положень договору позики від 01 жовтня 2012 року та застосування наслідків його недійсності відмовлено, яке згідно ухвали Дніпровського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року залишено без змін та набрало законної сили 10 грудня 2020 року (а.с. 50-56).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 повідомив, що ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 грошові коштові, а ОСОБА_2 надав заставу, в більшому розмірі, приблизно через 10 днів після того як отримав грошові кошти, щодо надання застави проводилися перемовини, оскільки свідок по електронній пошті відправляв список аудіо-відео апаратури на погодження, та сторони домовилися на останньому списку на суму 400000 грн., зазначений список аудіо-відео апаратури відповідає списку в позовній заяві та належав приватному підприємству «Оріон».

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 повідомив, що в вересні місяці 2012 року він допоміг ОСОБА_2 завантажити у вантажний автомобіль техніку, яка знаходилася у ОСОБА_2 , та доставити її до місця проживання ОСОБА_1 .

Статтею 1 Закону України «Про заставу» визначено, що застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про заставу» передбачено, що недотримання вимог щодо форми договору застави та його нотаріального посвідчення тягне за собою недійсність договору з наслідками, передбаченими законодавством України.

Відповідно до ст. 626 ЦК України - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Яв встановлено в судовому засіданні, постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року по справі між сторонами про визнання недійсними положень договору та застосування наслідків недійсності, судом було встановлено, що між сторонами не укладався договір застави у письмовій формі, у зв`язку з чим неукладений договір не є юридичним фактом і тому не тягне за собою жодних правових наслідків, в тому числі і реституції.

Тому доводи позивача про витребування майна у відповідача в порядку реституції є безпідставними, враховуючи, що договір між сторонами не укладався.

Посилання позивача на те, що укладений між сторонами договір застави є недійсним, суперечить наявним в матеріалах справи рішенням судів.

Відповідно до ст. 387 ЦК України - власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Дана норма передбачає витребування майна у особи, яка набула його без належної правової підстави, при цьому для можливості витребування такого майна власник повинен підтвердити суду належність йому такого майна, а також заволодіння таким майном відповідачем.

Разом з тим, позивач будь-яких доказів належності йому майна, що він просить витребувати суду не надав, як і не надав доказів перебування такого майна у відповідача.

В судовому засіданні свідок позивача ОСОБА_3 , повідомив суду, що майно яке вони відвозили відповідачу, і яке перелічено в позовній заяві належить не позивачу, а підприємству «Оріон».

Що стосується постанови про закриття кримінального провадження від 27 вересня 2018 року старшого слідчого СВ Чечелівського ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області, яке на думку позивача підтверджує належність майна позивачу та перебування такого майна у відповідача, то слід зауважити, що дана постанова не є належним доказом належності майна позивачу, оскільки лише підтверджує факт вилучення у відповідача під час обшуку майна без зазначення власника такого майна, при цьому слідчий зазначає в постанові, що під час допиту відповідач повідомив, що дане майно придбав за кошти у позивача, а не в порядку застави (а.с. 104-106).

Таким чином, оскільки позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження позовних вимог, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Таким чином, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати по справі, відповідно до ст. 141 КПК України, покладаються на позивача, при цьому враховуючи, що представник відповідача зробив заяву до судових дебатів, що ним буде надано суду у встановлений ЦПК України строк докази судових витрат відповідача на професійну правничу допомогу, тому є підстави, для визначення дати розгляду питання про стягнення з позивача судових витрат відповідача на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, Закону України «Про заставу», ст.ст. 387, 626 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 77, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволені позову ОСОБА_2 , який мешкає: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , який мешкає: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 про витребування майна відмовити.

Судові витрати по справі покласти на позивача.

Призначити судове засідання по вирішенню питання про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу на 09 год. 00 хв. 19 січня 2022 року в судове засідання викликати сторони.

Встановити ОСОБА_1 строк на подання доказів понесення ним витрат на професійну правничу допомогу до 28 грудня 2021 року включно.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 28 грудня 2021 року.

Головуючий: суддя Стрельников О.О.