Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - Зарева Н.І., за участю:

секретаря судового засідання - Віраг Е.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 до

АТ КБ "ПриватБанк", , юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватного нотаріуса Чернігівського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича, адреса: 14005, м. Чернігів, вул. Пятницька, 16,

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до АТ КБ «Приватбанк» про визнання виконавчого напису № 14698, вчиненого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області Міністерства юстиції України Завалієвим Артемом Анатолійовичем 08 грудня 2017 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 2 988 129,13 грн, таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що під час вчинення оскаржуваного виконавчого напису було порушено процедуру його вчинення, а саме до нього не підшитий документ, який підтверджує заборгованість позивача перед кредитором, а також відсутній документ про надіслання вимоги позивачу. Крім того, позивач додає, що на час вчинення виконавчого напису сплив строк давності, постанова, на підставі якої вчинено виконавчий напис, скасована, борг, який повинен бути стягнутий за виконавчим написом, відсутній.

Двадцять восьмого жовтня 2021 року представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на наявність заборгованості у позивача за кредитним договором, укладеним з відповідачем, а також дотримання нотаріусом всіх вимог, визначених законодавством під час його вчинення. Відповідач подав нотаріусу усі необхідні документи, згідно з Переліком, які підтверджують наявність правовідносин між кредитором та боржником, а також документи які підтверджують заборгованість, у той час як жодної заяви, розрахунків, або доказів невідповідності чи відсутності боргу перед Банком позивач не надав.

У судове засідання позивач не з`явився, однак його представник подав заяву, в якій просив розглянути справу без їхньої участі, вказав, що позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився повторно, про причини соєї неявки суд не повідомив.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Завалієв А.А. в судове засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності.

Дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

Cьомого березня 2008 року між «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № МКVCGA00000017, за яким банк зобов`язався видати позичальнику ОСОБА_1 кредит на строк з 07.03.2008 року включно в розмірі 186 500 долларів США на споживчі цілі із сплатою відсотків за його користування в розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості по Кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 2% від суми виданого кредиту в момент надання кредиту , винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно з п. 8.2 даного Договору.

Шостого червня 2012 року відповідачем було надіслано позивачу ОСОБА_1 лист за № 30.1.0.0/2, в якому АТ "Приватбанк" вимагав в тридцятиденний строк з дня отримання вимоги повернути кредит у повному обсязі із сплатою процентів, комісії та штрафних санкцій.

Восьмого грудня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 14698, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк», що є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк», невиплачені в строк, відповідно до умов Кредитного договору № МКVCGA00000017 від 07.03.2008 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 24.07.2017, грошових коштів у сумі 115 460,94 доларів США, що за курсом 25.88 відповідно до службового розпорядження НБУ від 24.07.2017 складає 2 988 129 грн 13 коп. Стягнення здійснюється за період з 07.03.2008 року по 24.07.2017 року.

Постановою головного державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Ярешко Дмитром Валерійовичем від 01.02.2021 року відкрито виконавче провадження № 64313840 з виконання виконавчого напису № 14698, вчиненого 08.12.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського МНО Завалієвим А.А.

Оцінивши належним чином зібрані у справі докази їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»), в тому числі Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок).

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів даної статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох

років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2 та 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої вони стосуються.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. На момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем повинна існувати та бути при цьому безспірною.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про

відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Відповідно до статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині "а після слів "заставлене майно" доповнити словами "(крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку)"; п. 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: "Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості".

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року була залишена без змін зазначена постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року.

Таким чином, станом на дату вчинення виконавчого напису, 8 грудня 2017 року, пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, який встановлював перелік документів, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущені прострочення платежів за зобов`язаннями (оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості) вже був визнаний нечинним та незаконним, а отже виконавчий напис міг бути вчинений виключно у порядку п. 1 цього переліку, тобто на підставі поданого стягувачем оригіналу нотаріально посвідченого

договору (договорів) та документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Як вбачається з поданого позивачем кредитного договору № МКVCGA00000017 від 07.03.2008 року, він не є нотаріально завіреним, що свідчить про те, що відповідачем не подано нотаріусу документу, передбаченого п. 1 Переліку документів.

Окрім цього, судом встановлено, що всупереч вимогам ст. 88 Закону України "Про нотаріат", нотаріус вчинив виконавчий напис, хоча з дня виникнення права вимоги за зобов`язанням минуло більше трьох років.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Згідно з абз. 2 п. 8.1. розділу 8 даного кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем, погашення заборгованості за договором здійснюється щомісяця шляхом надання банку грошових коштів в розмірі 1720,45 дол. США згідно з Графіком погашення кредиту.

Як вбачається з вимоги від 06.06.2012 року за № 30.1.0.0/2, відповідач посилаючись на норми статтей 1050, 1054 ЦК України, вимагав у позивача повернення всієї суми кредиту в повному обсязі , а також процентів, комісії та штрафних санкцій в тридцятиденний строк з дня отримання даної вимоги.

Разом з цим, оскаржуваний виконавчий напис вчинений 08.12.2017 року, тобто тоді, коли з дня вимоги і виникнення зобов`язання повернути всю суму кредиту в повному обсязі минуло більше трьох років.

У постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другої статті 1050 ЦК України.

Нарахування заборгованості за комісією, пенею та відсотками за користування кредитом після спливу визначеного договором строку кредитування також свідчить про відсутність безспірності вимог стягувача.

Також, суд зауважує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Згідно з ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим ЦПК України.

У зв`язку з викладеним вище, враховуючи, що безспірність заборгованості боржника перед кредитором не знайшла свого підтвердження, а також те, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом з порушенням приписів діючого законодавства, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позову та задоволення позовних вимог.

Крім того, враховуючи висновок суду про задоволення позову, відповідно до вимог ст. 141, 142 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 908 гривень.

Керуючись ст. 88 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 12, 13, 76, 80, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву задовольнити.

2. Визнати виконавчий напис, вчинений 08 грудня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем, зареєстрований в реєстрі за № 14698, яким звернуто стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь АТ КБ «ПриватБанк» 115 460, 94 дол. США заборгованості за кредитним договором № МКVCGA00000017 від 07.03.2008 року, таким, що не підлягає виконанню.

3. Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, адреса: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.) на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.І. Зарева