Єдиний унікальний номер №943/2386/19
Провадження № 4-с/943/10/2021
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2021 року

Буський районний суд Львівської області у складі:

головуючого-судді Коса І.Б.,

секретаря судового засідання Дутки С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Буськ скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, -

в с т а н о в и в:

заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з указаною вище заявою, у якій просить визнати неправомірними дії головного державного виконавця Галицького ВДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та зобов`язати усунути порушене право (відкрити виконавче провадження щодо примусового стягнення середнього заробітку за один місяць та поновлення на роботі). В обгрунтування вищевказаної заяви покликається на те, що рішенням Буського районного суду Львівської області від 07.12.2020 року заявника поновлено на роботі та стягнуто середній заробіток за один місяць, про що 11.12.2020 судом видано виконавчий лист, який заявник направив до державного виконавця та просив накласти арешт на майно боржника та скерувати йому копію постанови про відкриття виконавчого провадження. Проте 23.01.2021 заявник отримав поштою повідомлення державного виконавця про повернення йому виконавчого документа без виконання від 12.01.2021 з підстав невідповідності виконавчого листа вимогам законодавства (наявність двох резолютивних частин). Оскільки із оскаржуваним рішенням державного виконавця заявник не погоджується, а тому просив визнати неправомірними дії державного виконавця та зобов`язати його вчинити певні дії.

Заявник ОСОБА_1 (стягувач) та повноважний представник Регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» (боржник) в судове засідання повторно не з`явилися, незважаючи на повідомлення їх судом про час і місце судового засідання, будь-яких клопотань, які би перешкоджали розгляду справи не направили, а відтак суд вважає, що їх неявка не перешкоджає судовому розгляду.

Галицький відділ державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) явку свого повноважного представника в судове засідання не забезпечив, направивши відзив на подану скаргу, в якому просить розгляд скарги проводити без участі їх представника. У поданому відзиві покликається на те, що дана скарга є суперечливою та необгрунтованою, оскільки вперше скаржник звернувся до них із копією виконавчого листа, а згодом подав один виконавчий лист із двома резолютивними частинами (поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку), що виключає їх одночасне виконання, оскільки після отримання від боржника повідомлення про відповідне внесення до трудової книжки запису про поновлення стягувача на роботі виконавче провадження підлягає закінченню без виконання вимоги про стягнення заробітку. Відтак державний виконавець діяв у законний спосіб, направивши стягувачу повідомлення про повернення йому виконавчого документа без виконання від 12.01.2021 з підстав невідповідності виконавчого листа вимогам законодавства та роз`ясненням про необхідність стягувачу подати дві заяви та два виконавчих листа, розділивши вищевказані дві резолютивні частини рішення окремо. Тому просив у задоволенні скарги відмовити.

Згідно частини першої статті 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду (ч. 2 ст. 450 ЦПК).

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що подана скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи із таких мотивів.

Відповідно до частини першої статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 448 ЦПК).

Судом встановлено, що рішенням Буського районного суду Львівської області від 07.12.2020 року в справі №943/2386/19 ухвалено поновити ОСОБА_1 на посаді строжа станції Красне Скнилівської дільниці у Виборчому підрозділі «Львівська механізована листанція навантажувально-розвантажувальних робіт» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» з 30.11.2019 року. Здійснити розрахунок та стягнути Регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Українська залізниця" на користь позивача забогованість по заробітній платі за часвимушеного прогулу за період з 01.12.2019 року по день винесення рішення, з яких нарахувати та сплатити податок на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Зобов`язати Регіональну філію "Львівська залізниця" АТ "Українська залізниця" змінити запис до трудової книжки від 23.12.1997р. ОСОБА_1 зі «звільнений за власним бажанням ст. 38 КЗпП України" на "звільнено з роботи згідно п. 1 ст. 40 КЗпПУ». Стягнути Регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 розмір вихідної допомоги у розмірі не менше середньомісячного заробітку, з яких нарахувати та сплатити податок на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; Здійснити розрахунок та стягнути з Регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Українська залізниця" на користь позивача індекс інфляції та 3% річних від суми заборгованості. Стягнути з Регіональної філії "Львівська залізниця" АТ "Українська залізниця" на користь позивача моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн. Вирішено питання судових витрат.

Вказане рішення в частині поновлення скаржника на роботі та виплати середнього заробітку за один місяць суд допустив до негайного виконання, про що видав виконавчий лист від 11 грудня 2020 року, який скаржник як стягувач пред`явив для примусового виконання до Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) разом із поданою ним заявою від 31.12.2020 року.

Повідомленням головного державного виконавця Левко Л.Р. від 12.01.2021 року вищевказаний виконавчий лист було повернуто стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 2 ч. 3 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому в даному повідомленні державним виконавцем роз`яснено стягувачу необхідність пред`явити два оригінали виконавчих листів та дві заяви на примусове виконання (один щодо поновлення на роботі, а другий щодо стягнення середньомісячного заробітку).

За змістом частини п`ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, то він повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення.

Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Разом із тим, згідно з частинами першою та другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18 цього Закону). Пунктом 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Як роз`яснив Верховний суд у своїй постанові від 20 січня 2021 року в справі №619/562/18 (провадження № 61-39095св18), що належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дії, є повне виконання рішення суду. Невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дії, що є недопустимим з огляду на положення ст. 129-1 Конституції України щодо обов`язковості судових рішень. ВС також послався на положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і відповідну прецедентну практику Європейського суду з прав людини. Оскільки примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка зобов`язана вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, державний виконавець діяв із порушенням вказаного Закону, при цьому прийняв неправомірне рішення про повернення виконавчого листа.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормою частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено перелік підстав для повернення виконавчого документа стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; боржника визнано банкрутом; Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; юридичну особу - боржника припинено; виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку. Вищевказаний перелік підстав для повернення державним виконавцем виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Натомість державний виконавець як на підставу повернення виконавчого документа скаржнику покликався та керувався пунктом 2 частини третьої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», яким передбачено право повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання в інших випадках, передбачених законом лише для приватного виконавця.

Окрім цього, доводи державного виконавця щодо невідповідності виконавчого листа вимогам пункту 5 частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» є безпідставними, оскільки виконавчий лист Буського районного суду Львівської області від 11.12.2020 року містить резолютивну частину рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень, зокрема: в частині поновлення скаржника на роботі та виплати середнього заробітку за один місяць. Відтак, суд вважає, що покликання державного виконавця на невідповідності виконавчого листа вимогам законодавства є необгрунтованими, оскільки доводи виконавця щодо необхідності подання стягувачем двох окремих заяв та двох виконавчих листів, розділивши окремо дві резолютивні частини рішення про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку, чинним законодавством не передбачено.

Згідно частин першої та другої статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, суд приходить до висновку, що у межах заявлених скаржником вимог слід визнати неправомірними дії головного державного виконавця щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання (повідомлення від 12.01.2021), без його зобов`язання прийняти виконавчий лист до виконання (відкрити виконавче провадження щодо примусового стягнення середнього заробітку за один місяць та поновлення на роботі), оскільки виконавець при отриманні виконавчого документу зобов`язаний виконати процедури, передбачені розділами II та V Закону України «Про виконавче провадження». Аналогічна позиція міститься у постанові Львівського апеляційного суду від 03.11.2020 року у справі №461/2943/20.

Ураховуючи викладене та керуючись ст.ст. 247, 260, 261, 447, 448, 450, 451 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного виконавця та зобов`язання його вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Левко Л.Р. щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання (повідомлення від 12.01.2021).

Відмовити в задоволенні решти вимог скарги.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Буський районний суд Львівської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвала суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кос І. Б.