Номер провадження: 22-ц/813/4955/21
Номер справи місцевого суду: 523/5657/20
Головуючий у першій інстанції Аліна С.С.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 13 травня 2020 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року, ОСОБА_3 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

16.04.2020 року до Суворовського районного суду м. Одеси від представника позивача ОСОБА_3 адвоката Стрезєва А.І. надійшла заява про забезпечення позову, в якій заявник просить:

вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на рухоме майно, що належить ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Приморським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 08.06.2017 року, ідентифікаційний код НОМЕР_2 ), а саме:

- мотоцикл HARLEY DAVIDSON, чорного кольору, 2011 року випуску, двигун № НОМЕР_3 , шасі № НОМЕР_4 державний номер НОМЕР_5 ;

- автомобіль легковий, JEEP WRANGLER, зеленого кольору, 2008 року випуску, двигун № НОМЕР_6 , кузов № НОМЕР_7 , держаний номерний знак НОМЕР_8 ;

- автомобіль легковий MITSUBISHI L200, сірого кольору, 2007 року випуску, двигун № НОМЕР_9 , кузов № НОМЕР_10 , держаний номерний знак НОМЕР_11 ;

- автомобіль легковий AUDI Q7 чорного кольору, 2012 року випуску, двигун № НОМЕР_12 , кузов № НОМЕР_13 , держаний номерний знак НОМЕР_14 .

Заборонити державним реєстраторам, приватним нотаріусам та іншим особам, яким делеговані повноваження на здійснення державної реєстрації речових прав на рухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії, включаючи реєстрацію зміни власника, зміни характеристик, реєстрацію інших обтяжень щодо рухомого майна, що належить ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Приморським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 08.06.2017року, ідентифікаційний код НОМЕР_2 ), а саме:

- мотоцикл HARLEY DAVIDSON, чорного кольору, 2011 року випуску, двигун № НОМЕР_15 , шасі № НОМЕР_4 державний номер НОМЕР_5 ;

- автомобіль легковий, JEEP WRANGLER, зеленого кольору, 2008 року випуску, двигун № НОМЕР_6 , кузов № НОМЕР_7 , держаний номерний знак НОМЕР_8 ;

- автомобіль легковий MITSUBISHI L200, сірого кольору, 2007 року випуску, двигун № НОМЕР_9 , кузов № НОМЕР_10 , держаний номерний знак НОМЕР_11 ;

- автомобіль легковий AUDI Q7 чорного кольору, 2012 року випуску, двигун № НОМЕР_12 , кузов № НОМЕР_13 , держаний номерний знак НОМЕР_14 .

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 13 травня 2020 року заяву представника позивача ОСОБА_3 адвоката Стрезєва А.І. про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики задоволено частково.

Вжито заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на рухоме майно, що належить ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Приморським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 08.06.2017 року, ідентифікаційний код НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ), а саме:

- мотоцикл HARLEY DAVIDSON, чорного кольору, 2011 року випуску, двигун № НОМЕР_3 , шасі № НОМЕР_4 державний номер НОМЕР_5 ;

- автомобіль легковий, JEEP WRANGLER, зеленого кольору, 2008 року випуску, двигун № НОМЕР_6 , кузов № НОМЕР_7 , держаний номерний знак НОМЕР_8 ;

- автомобіль легковий MITSUBISHI L200, сірого кольору, 2007 року випуску, двигун № НОМЕР_9 , кузов № НОМЕР_10 , держаний номерний знак НОМЕР_11 ;

Заборонено державним реєстраторам, приватним нотаріусам та іншим особам, яким делеговані повноваження на здійснення державної реєстрації речових прав на рухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії, включаючи реєстрацію зміни власника, зміни характеристик, реєстрацію інших обтяжень щодо рухомого майна, що належить ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Приморським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 08.06.2017року, ідентифікаційний код НОМЕР_2 ), а саме:

- мотоцикл HARLEY DAVIDSON, чорного кольору, 2011 року випуску, двигун № НОМЕР_3 , шасі № НОМЕР_4 державний номер НОМЕР_5 ;

- автомобіль легковий, JEEP WRANGLER, зеленого кольору, 2008 року випуску, двигун № НОМЕР_6 , кузов № НОМЕР_7 , держаний номерний знак НОМЕР_8 ;

- автомобіль легковий MITSUBISHI L200, сірого кольору, 2007 року випуску, двигун № НОМЕР_9 , кузов № НОМЕР_10 , держаний номерний знак НОМЕР_11 ;

В іншій частині заяви - відмовлено.

Копію ухвали направлено до Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області (65000, м.Одеса, вулиця Ак.Корольова,5) - для відома та виконання.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд змінити ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 13 травня 2020 року в мотивувальній та резолютивній частинах та відмовити в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову в повному обсязі.

В судове засідання, призначене на 18.02.2021 року, сторони не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Крім того на виконання вимог ч.11 ст. 128 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, шляхом розміщення на офіційній веб-сторінці суду, здійснив повідомлення про виклик ОСОБА_4 до Одеського апеляційного суду в судове засідання по вказаній справі, призначеній до розгляду на 18 лютого 2021 року о 14:00 год.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Так, задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду. Крім того, суд першої інстанції виходив із того, що вид забезпечення позову, обраний позивачем, є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та обставинам справи, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В порядку ст. 150 ЦПК України, способами забезпечення позову є: накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; заборона вчиняти певні дії; встановлення обов`язку вчинити певні дії; заборона іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передача речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, тощо.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст.150 ЦПК України).

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позову, підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову визначаються, виходячи із засад розумності, співмірності та враховуючи конкретні обставини справи.

Забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення вимог позивача (заявника); метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Так, з матеріалів справи вбачається, що заява про забезпечення позову мотивована тим, що предметом спору є стягнення значної суми грошових коштів, а саме 400 000 доларів США, які ОСОБА_1 отримав у позику від позивача та на сьогоднішній день отримані в борг грошові кошти ОСОБА_3 не повернуті, тому у позивача є побоювання, що з метою уникнення відповідальності за договором займу, відповідач може продати належне йому майно шляхом його відчуження, приховання, пошкодження/знецінення що призведе до неможливості виконання зобов`язань перед позивачем, а також до унеможливлення виконання рішення суду, у випадку задоволення позовних вимог ОСОБА_5 .

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність забезпечення позову, оскільки боргова сума за договором позики по вказаній справі є значною та у разі якщо відповідач розпорядиться наявним в нього рухомим майном, це ускладнить або зробить неможливим виконання майбутнього рішення суду.

В поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилається на те, що суд першої інстанції при вирішенні питання про забезпечення позову не дослідив наявність самого спору між сторонами, оскільки на думку апелянта, отримання грошових коштів від позивача не свідчить про існування між сторонами боргового зобов`язання. Крім того, позивачем не надано доказів звернення до апелянта з вимогою про виконання зобов`язання, повернення коштів та відмови апелянта від задоволення такої вимоги. Доводи апеляційної скарги ще грунтуються на тому, що до заяви про забезпечення позову не надано належних доказів, які б підтверджували існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволення позову.

На вказані посилання апелянта апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, при розгляді питання про забезпечення позову по вказаній справі, апеляційний суд враховує правову позицію, викладену в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 474/475/18 від 05.12.2018 року, згідно якої достатність наданих доказів та переконливість наведеного обґрунтування позову не можуть бути предметом перевірки судом на стадії прийняття заяви про забезпечення позову.

Таким чином, обгрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Оскільки забезпечення позову носить тимчасовий характер, тому апеляційним судом не встановлено порушень прав скаржника шляхом постановлення оскаржуваної ухвали.

З огляду на вищевикладене апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, а оскаржувана ухвала відповідає нормам права, тому підстави для її скасування відсутні.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 13 травня 2020 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 01.03.2021 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк