Єдиний унікальний номер 725/4901/21
Номер провадження 2/725/829/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2021 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючої судді Федіної А.В.,

за участю секретаря судових засідань Кожолянко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що 25 червня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю банком «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №1203pv15-07 відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит на умовах визначених договором. Для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між вказаним банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки №1203pv15-07, посвідчений 25 червня 2007 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу - Козловою Н.В., зареєстрований в реєстрі за номером 7345 відповідно до умов якого предметом іпотеки є трикімнатна квартира, загальною площею 53,4 кв.м., в тому числі житловою - 37,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер та спадкоємцем належного йому майна, зокрема квартири, яка перебуває в іпотеці банку, став його син ОСОБА_1 з яким 23.06.2011 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» уклав додаткову угоду № 1 до Кредитного договору № 1203pvl5-07 від 25.06.2007 року, відповідно до якої ОСОБА_1 зобов`язався повністю повернути грошові кошти за кредитним договором №1203pvl5-07 від 25.06.2007 року, зокрема зобов`язався щомісячно в строк до 10 числа кожного місяця проводити погашення заборгованості, натомість взятих на себе зобов`язань належним чином не виконав.

В подальшому, 12 лютого 2018 року між ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» та ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», було укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги відповідно до якого право грошової вимоги за Кредитним договором № 1203pvl5-07 від 25.06.2007 року та всіма додатковими угодами до нього, права іпотекодержателя за договором іпотеки № 1203pvl5-07 від 25.06.2007 року, укладеним між Банком «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 перейшли до ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Відповідно до додатку № 1 до вказаного договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги та розрахунку заборгованості за кредитним договором № 1203pvl5-07 від 25.06.2007 року у зв`язку з непогашенням в повному обсязі заборгованості за кредитним договором, заборгованість боржника перед кредитором складає 524905,08 гривень (відповідно до офіційного курсу долару США станом на 19.07.2021 року - 27,23 грн.), з яких: заборгованість за тілом кредиту (гривневий еквівалент) - 455272, 80 грн заборгованість за процентами (гривневий еквівалент) - 69632,28 коп.

Зазначав, що у зв`язку із наявною заборгованістю за кредитним договором 26.10.2009 року первісний кредитор пред`являв вимогу до спадкоємців ОСОБА_2 , а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а позивач повідомив ОСОБА_1 про відступлення прав вимоги за кредитним договором та договором іпотеки.

З урахуванням вимог ст. 23 Закону України «Про іпотеку», ч. 1 ст. 1282 ЦК України вважає, що іпотека є дійсною для особа до якої перейшло право власності на предмет іпотеки та ОСОБА_1 як спадкоємець вказаного майна після смерті ОСОБА_2 зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора.

На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, умови вище перерахованих договорів, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за Кредитним договором № 1203pvl5-07 від 25 червня 2007 року у розмірі 524905,08 грн. (заборгованість за тілом кредиту - 455272, 80 грн.; заборгованість за процентами - 69632, 28 грн.) звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 1203pvl5-07 посвідчений 25 червня 2007 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою Н.В., зареєстрований в реєстрі за номером 7345, що належить ОСОБА_1 на праві власності трикімнатну квартиру, загальною площею 53,4 кв.м., жилою площею - 37,1 кв.м., що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна №101 шляхом продажу на прилюдних торгах, у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій згідно Закону України «Про виконавче провадження»; стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» судові витрати.

На вказану позовну заяву надійшов відзив в якому відповідач, в інтересах якого діяв представник - адвокат Новіков О.П., позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на наступні обставини.

Так, на початку 2019 року позивач вже звертався до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за вказаним вище кредитним договором та рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 23.10.2020 року позов було задоволено частково і стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заборгованість за додатковою угодою №1 від 23 червня 2011 року до кредитного договором №1203pv15-07 від 25 червня 2007 року в розмірі 904 дол. США 24 цента, що за курсом НБУ станом на 10.01.2019 року становить 25427 грн. 22 коп., а також судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 381 грн. 34 коп.

Вказаним судовим рішенням було встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом 21.01.2019 року, тобто після спливу позовної давності щодо щомісячних ануїтентних платежів, які відповідач повинен був здійснити до 21.01.2016 року на виконання умов договорів. Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом і процентами, яка виникла до 21.01.2016 року задоволенню не підлягають, а тому судом стягнуто борг за період після 21.01.2016 року і до завершення строку дії договору - 25.06.2016 року.

Наведені обставини, встановлений договором строк повернення кредиту до 25.06.2016 року, а також той факт, що 26.10.2009 року банк пред`явив до відповідача вимогу щодо дострокового повернення кредитних коштів протягом 30 днів з моменту отримання такої вимоги тобто у строк до 28.11.2009 року, вважає такими, що вказують на пропуск строку позовної давності на звернення до суду з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звертав увагу на те, що позивачу на підставі розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 09.06.2020 року №1255 анульовано ліцензію з надання фінансових послуг та надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту.

Зазначав, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості, вказана вище квартира, яка є предметом спору, значиться зареєстрованою за ОСОБА_5 .

Також, ставив під сумнів дійсність додаткової угоди №1 від 23 червня 2011 року до кредитного договором №1203pv15-07 від 25 червня 2007 року, посилаючись на те, що через смерть позичальника його дієздатність припинилась та відповідна додаткова угода до вказаного договору не могла бути укладеної без згоди позичальника.

Наведені обставини в їх сукупності вважає такими, що свідчать про необґрунтованість вимог позивача та відсутність підстав для задоволення позову.

В судове засідання представник позивача не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, в його інтересах діяв представник, який направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просив відмовити в задоволенні позову з підстав зазначених у тексті відзиву, а в подальшому звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи, натомість не надав суду доказів поважності причин неявки в судове засідання. З урахуванням наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про можливість розгляду даної справи за відсутності відповідача та його представника.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що 25 червня 2007 року між ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 1203pvl5-07, за умовами якого банк надав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 43 000 долари США для придбання житла, з оплатою по процентній ставці 11% річних в перший рік цього договору, подальший розмір процентної ставки підлягає щорічному перегляду, згідно умов п. 4.7. вказаного договору. З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 25 червня 2007 року між вказаним сторонами було укладено договір іпотеки № 1203pvl5-07, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою Н.В., за реєстровим № 7345 відповідно до умов якого ОСОБА_2 було передано в іпотеку вказаного банку квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з двох житлових кімнат, загальна площа становить 53,40 кв.м., жила площа 37,10 кв.м. (а/с 4-8).

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер та відповідач ОСОБА_5 звернувся в ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» з заявою про зобов`язання сплачувати кредит за кредитним договором № 1203pvl5-07, оскільки він став спадкоємцем нерухомого майна, що передано в заставу банку та 23.06.2011 року між вказаним банком та ОСОБА_1 була підписана письмова домовленість у вигляді додаткової угоди №1 до кредитного договору №1203рv15-07 від 25.06.2007 року згідно якої окремі пункти кредитного договору №1203рv15-07 викладено у новій редакції (а/с 9, 11, 12).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості право власності на квартиру АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину ВРК №654565 від 31.05.2011 року було зареєстроване за відповідачем ОСОБА_5 , натомість станом на 01.07.2021 року та 21.09.2021 року власником вказаної квартири у відповідному реєстрі значиться ОСОБА_5 , право власності якого зареєстроване на підставі договору дарування №483 від 10.01.2019 року (а/с 23,69).

Разом з тим, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 03 червня 2020 року , яке залишене без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 01.10.2020 року визнано недійсним договір дарування, посвідчений 10.01.2019 року, приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Куніциною І.Є., на підставі якого ОСОБА_1 подарував ОСОБА_5 нерухоме майно, квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності: 29812998, від 10.01.2019 року, реєстровим номером об`єкту нерухомого майна: 101, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45004114 від 10.01.2019 14:01:47 (а/с 82-93).

Згідно ч. 5 ст. 124, п. 9 ст. 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. До основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню по всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Таким чином, на момент звернення позивача з даним позовом до суду право власності на предмет іпотеки належить відповідачу.

Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав i обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять yсі права i обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Таким чином, якщо боржник та іпотекодавець одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця в разі порушення боржником своїх зобов`язань переходять обов`язки іпотекодавця у межах вартості предмета іпотеки.

Судом встановлено, що 12 лютого 2018 року між ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» та ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», було укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги відповідно до якого право грошової вимоги за Кредитним договором № 1203pvl5-07 від 25.06.2007 року та всіма додатковими угодами до нього, права іпотекодержателя за договором іпотеки № 1203pvl5-07 від 25.06.2007 року, укладеним між Банком «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 перейшли до ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». Наведене підтверджується копією вказаного договору відступлення прав вимоги з відповідним Додатком №1, який підтверджує перехід прав вимоги від ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» до позивача за кредитним договором №1203рv15-07 від 25.06.2007 року та укладених з метою забезпечення його виконання договорами іпотеки та поруки (а/с 13-16).

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Натомість, 21.03.2018 року позивач направив на адресу відповідача повідомлення про відступлення прав вимоги за кредитним договором та за договором іпотеки (а/с 20, 21).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом Додатку №1 до договору про відступлення прав вимоги заборгованість за кредитним договором становила 19276,72 долари США (заборгованість за тілом кредиту у розмірі 16719 доларів США 53 цента та відсотків у розмірі 2557 доларів США 19 центів) та 571215,48 грн. (563832,39 грн. пеня та 7383,10 грн. заборгованість по комісії) (а/с 15 зворот).

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 23.10.2020 року, яке набрало законної сили 24.11.2020 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заборгованість за додатковою угодою №1 від 23 червня 2011 року до кредитного договором №1203pv15-07 від 25 червня 2007 року в розмірі 904 дол. США 24 цента, що за курсом НБУ станом на 10.01.2019 року становить 25427 грн. 22 коп., а також судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 381 грн. 34 коп. (а/с )

Зі змісту вказаного судового рішення вбачається, що позивач, звертаючись до суду з позовом просив стягнути з відповідача заборгованість за додатковою угодою №1 до Кредитного договору №1203pvl5-07 від 25 червня 2007 року від 23.06.2011 року, в розмірі 19 276 доларів США 72 цента, що за курсом НБУ станом на 10.01.2019 року становить 542 061 грн.. 37 коп., та складається з: - заборгованість за кредитними коштами - 16 719,53 дол. США (що за курсом НБУ станом на 10.01.2019 року становить 470 153,18 грн.), - заборгованість по нарахованими процентам - 2 557,19 дол. США (що за курсом НБУ станом на 10.01.2019 року становить 71 908,18 грн.), а також судові витрати у розмірі 8 130,92 грн.

Натомість, судом було встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом 21.01.2019 року, тобто після спливу позовної давності щодо щомісячних ануїтентних платежів, які відповідач повинен був здійснити до 21.01.2016 року на виконання умов договорів. Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом і процентами, яка виникла до 21.01.2016 року задоволенню не підлягають, а тому судом стягнуто борг за період після 21.01.2016 року і до завершення строку дії договору - 25.06.2016 року у розмірі 904 доларів США 24 цента нарахованих відсотків (158,37+148,15+158,37+153,26+158,37+127,72). У решті позовних вимог судом вимовлено в зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Відповідно до правової позиції сформованої у постанові Верховного суду від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17, наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. Схожі правові висновки виклав Верховний Суд України у постановах від 03 лютого 2016 року у справі № 22-ц/796/716/2014 та від 09 вересня 2014 року у справі № 922/3658/13.

З урахуванням того, що представник відповідача заявив про застосування наслідків спливу строку позовної давності до спірних правовідносин, слід зазначити наступне.

Так, за змістом ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, а тому після укладення 12 лютого 2018 року між ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» та ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» договору про відступлення (купівлі-продажу) для нового кредитора строки звернення до суду підлягають обчисленню так само, як і для первісного кредитора.

Згідно правового висновку, сформованого ВП ВС 24.04.2019 року у справі №523/10225/15-ц позовна давність шляхом пред`явлення позову переривається саме на ту частину вимог (право на яку має позивач), що визначена ним у його позовній заяві. Що ж до вимог, які не охоплюються пред`явленим позовом, та до інших боржників, то позовна давність щодо них не переривається. Обов`язковою умовою переривання позовної давності шляхом пред`явлення позову також є дотримання вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції та інших, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі.

У постанові від 18 серпня 2021 року у справі № 201/15310/16 Верховний Суд вказав, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Вимога про стягнення боргу за основним зобов`язанням і вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки є різними вимогами (основною та додатковою), застосування до додаткових вимог наслідків переривання перебігу позовної давності за основною вимогою законом не передбачено.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема ч. 1 вказаної статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що додатковою угодою №1 від 23 червня 2011 року до кредитного договором №1203pv15-07 від 25 червня 2007 року, яка була укладена між ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» (первісний кредитор) та відповідачем ОСОБА_5 викладено 3.2. кредитного договору №1203pv15-07 від 25.06.2007 року в наступній редакції: позичальник зобов`язався повністю повернути кредитні кошти, одержані за даною угодою, до 25 червня 2016 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на Позичковий рахунок. Позичальник зобов`язується щомісячно в строк до 10 числа кожного місяця проводити погашення заборгованості по Кредитних коштах у складі щомісячного ануїтентного платежу, розмір якого за даною угодою складає 28254,39 доларів США з дотриманням позичальником графіку зниження розміру заборгованості . Пункт 4.9. кредитного договору №1203pv15-07 від 25.06.2007 року викладено в наступній редакції: позичальник сплачує проценти щомісяця, у строк до 10 числа кожного місяця, у складі щомісячного ануїтентного платежу, розмір якого встановлений п.3.2. цього Договору. У зазначений термін сплачуються проценти, нараховані за попередній календарний місяць. Проценти сплачуються шляхом зарахування відповідної суми на рахунок процентів.

Отже, відповідач взяв на себе зобов`язання погасити заборгованість за кредитним договором у строк до 26.06.2016 року, а тому позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, оскільки для нього строки позовної давності обчислюються так само як і для первісного кредитора та він міг пред`явити позов до іпотекодавця, починаючи від дати невиконання забезпеченого іпотекою зобов`язання, а саме з 25.06.2016 року протягом трьох років, а саме до 25.06.2019 року, проте звернувся до суду з позовом 27.07.2021 року (дата підтверджується штемпелем на поштовому конверті а/с 34), тобто зі спливом строку позовної давності.

При цьому, пред`явлення позивачем позову до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором не перериває позовної давності за вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки з огляду на наступні висновки, які сформовані Верховним судом у постанові від 10.10.2019 року у справі №357/9126/17-ц.

Так, позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року у за заявою №23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме із цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності.

За змістом статті 264 ЦК України переривання позовної давності передбачає наявність двох строків - до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний.

Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Однією із підстав переривання позовної давності є пред`явлення особою позову до одного із боржників.

Верховний Суд звертає увагу, що позовна давність переривається пред`явленням особою позову, а не постановленням судом судового рішення. Указаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 522/31199/13-ц (провадження 61-3872св18).

У зв`язку із цим, звернувшись до суду із позовом до відповідача про стягнення кредитної заборгованості у січні 2019 року, який розглянутий судом по суті, банк перервав строк позовної давності у спорі з відповідачем щодо погашення останньою спірної кредитної заборгованості, а тому при зверненні у липні 2021 року із позовом у цій справі щодо тієї ж суми кредитної заборгованості, але шляхом вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, банк пропустив строк позовної давності.

За змістом ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України ст.ст. 1, 7, 23, 33 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 11, 15, 16, 256, 257, 261, 262, 264, 267, 512, 575, 1216, 1282 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру за адресою АДРЕСА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Чернівецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд м. Чернівці відповідно до вимог п. 15.5 Розділу ХІІІ ЦПК України.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна