Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Кривенко О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, третя особа: Служба у справах дітей Новокаховської міської ради про повернення дитини батькам,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2021 року позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просили повернути їм на виховання та спільне проживання малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі зазначили, що на підставі заочного рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.01.2016 року їх малолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 була відібрана у батьків без позбавлення їх батьківських прав та передана органу опіки та піклування Білоцерківської міської ради для подальшого її влаштування. Проте, про існування вказаного рішення суду позивачам стало відомо лише нещодавно. Позивачі виховують свою доньку і бажають спільно з нею проживати.

Позивач ОСОБА_1 зазначає, що у червні 2021 року вона звернулась з відповідною заявою до Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради та отримала відповідь, про те що її малолітня дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно із заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.01.2016 року мала бути відібраною від батьків, без позбавлення батьківських прав, проте, фактично вказане рішення суду виконано не було. Позивачі зазначають, що у 2016 році їх родина разом із малолітньою дочкою ОСОБА_4 , та старшою дочкою ОСОБА_5 переїхали на постійне місце проживання до м.Нова Каховка, Херсонської області, де мешкають і досі. Свого часу, через тяжкі життєві обставини, вони допускали ненавмисне нехтування своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей, але це мало короткочасний характер. Проте на даний час сімейні обставини в родині змінилися на краще, позивачі мають роботу, винаймають будинок в якому мешкають разом із своєю малолітньою донькою ОСОБА_4 , мають власне господарство, та відповідно, і змогу утримувати дитину та можуть забезпечити ОСОБА_4 належні умови для проживання та виховання. Зважаючи на обставини, що склалися, у позивачів виникла необхідність у зверненні до суду із даною позовною заявою.

Ухвалою суду від 27.10.2021 року було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 27.10.2021 року задоволено клопотання представника позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

11.11.2021 року на адресу суду засобами електронного зв`язку надійшло клопотання від представника 3-ої особи служби у справах дітей Новокаховської міської ради про участь у судовому засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 12.11.2021 року постановлено ухвалу про проведення судового засідання 23.11.2021 року в режимі відеоконференції з Новокаховським міським судом Херсонської області.

23.11.2021 року ухвалою суду було витребувано у Служби у справах дітей Новокаховсьої міської ради висновок про доцільність/недоцільність повернення малолітнної ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батькам.

22.11.2021 року на адресу суду налдійшов висновок Новокаховсьої міської ради.

Представнк позивача - адвокат Грицак О.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з мотивів, викладених в позовній заяві, просить суд позов задовольнити..

Представники відповідачів Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в судовому засіданні позов визнали.

Представник 3-ї особи Служби у справах дітей Новокаховської міської ради в судовому засіданні підтримала позов, надали суду висновок про доцільність поновлення батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (позивачі у справі). (а.с.9).

Судом встановлено, що заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області №357/13834/15-ц 2/357/155/16 від 12.01.2016 року було задоволено позов Служби у справах дітей Білоцереківської міської ради, яка діяла в інтересах малолітньої ОСОБА_3 про відібрання дитини від батьків без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Рішенням суду було вирішено відібрати малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від її батьків ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не позбавляючи їх батьківських прав.

Передати малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 органу опіки та піклування Білоцерківської міської ради для подальшого її влаштування.»(а.с.10-12).

Представник відповідача Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради в судовому засіданні пояснив, що у зв`язку з ухиленням відповідачами від виконання батьківських обов`язків у Службі у справах дітей на обліку дітей, що опинилися в складних життєвих обставинах з 06.08.2012 року перебували старша дитина позивачів ОСОБА_5 та малолітня ОСОБА_3 . Службою у справах дітей двічі подавалися позови до суду про позбавлення відповідачів батьківських прав, стосовно їх дітей, але враховуючи деякі зміни в поведінці батьків рішенням суду у задоволенні позову було відмовлено та попереджено батьків про необхідність змінити ставлення до дітей. Стосовно старшої ОСОБА_5 , за рішенням суду позивачі позбавлені батьківських прав. В подальшому на підставі заочного рішення Білоцерківського міськрайонного суду малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 була відібрана у батьків без позбавлення їх батьківських прав та передана органу опіки та піклування Білоцерківської міської ради для подальшого її влаштування, але фактично вказане рішення суду виконано не було, дитина не була відібрана у батьків, не передана органу опіки та піклування. В квітні 2021 року службі у справах дітей стало відомо про те, що малолітня ОСОБА_4 , проживає в ОСОБА_8 разом зі своїм батьком, який зловживає спиртними напоями, у неналежних умовах проживання, а тому дитина була вилучена з сім`ї та в подальшому направлена до КЗ Херсонської обласної ради «Центр соціально- психологічпої реабілітації дітей». Згодом до служби у справах дітей звернулася сестра малолітньої, ОСОБА_5 , з проханням забрати сестру під свою опіку у свою родину, та службою у справах дітей було винесено наказ про тимчасове влаштування дитини в сім`ю повнолітньої вже сестри ОСОБА_5 . Наразі обставини в сім`ї ОСОБА_9 змінилися, а тому відповідач вважає, що даний позов підлягає до задоволення.

Представник третьої особи по справі Служба у справах дітей Новокаховської міської ради в судовому засіданні пояснив, що у 2016 році позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 переїхали до міста Нова Каховка Херсонської області, де проживають і досі. ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 29.03.2021 року була виявлена на території Новокаховської міської територіальної громади (орендована дача садівничого товариства «Труд») у неналежних умовах проживання з ознаками хвороби. Дівчинка мешкала із батьком, ОСОБА_3 . За його заявою дитина була влаштована до дитячого відділення «Центральна міська лікарня міста Нова Каховка». Надалі малолітня була направлена до КЗ Херсонської обласної ради «Центр соціально- психологічпої рсабілі тації дітей».

Після тривалого листування із органом опіки та піклування Білоцерківської міської ради ОСОБА_3 , 2008 р.н., була поставлена на облік Білоцерківської служби у справах дітей як дитина, позбавлена батьківського піклування, та тимчасово влаштована в сім`ю своєї сестри, ОСОБА_5 . Під час неодноразових бесід з батьками дитини ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , які пояснювали, що їх дитина постійно проживала з ними, вони дбали про неї, утримували її, щодо чинного рішення суду про відібрання в них малолітньої дочки ОСОБА_4 , їм нічого відомо не було. З метою збереження біологічної родини з батьками проводилася профілактична робота щодо відповідального ставлення до своїх батьківських обов`язків, роз`яснювалася необхідність звернення до суду з позовом про повернення на виховання малолітньої, зазначені питання розглядалися на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Новокаховської міської ради.

На даний час зникли обставини, які були підставою для відібрання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від її батьків.

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 07.05.2021 року, 06.07.2021 року під час обстежень умов проживання родини встановлено, що батьки створили добрі умови для виховання та утримання ОСОБА_3 , 2008 р.н. Дівчинка має окрему кімнату, місце для сну, відпочинку та навчання. В помешканні прибрано, речі мають свої місця, у наявності доглянута земельна ділянка. (а.с.16,17).

За місцем проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 характеризується позитивно, ведуть впорядкований спосіб життя, алкоголем не зловживають, зарекомендували себе як працьовиті та порядні люди, нарікань та зауважень від жителів та адміністрації СТ «Труд» не мають, про що засвідчили сусіди ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.23-25).

Характеристикою ОСОБА_10 , в родині якої тимчасово виховується малолітня ОСОБА_4 , підтверджується, що мати й тато постійно турбуються про свою дочку, надають кошти на її утримання, цікавляться її навчанням та здоров`ям, повністю виконують свої батьківські обов`язки. (а.с.26).

Відповідно до характеристики академічного ліцею Новокаховської міської ради, де навчалася ОСОБА_4 , батьки завжди підтримували зв`язок із класним керівником, відвідували заклад освіти та дбали про навчання дочки. (а.с.18).

Відповідно до Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Новокаховсьої міської ради, встановлено доцільність повернення малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . (ас.79,80).

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція), ратифікованоїЗаконом України від 17.07.1997 N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11.07.2017 (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Також, у справі «М. С. проти України» у рішенні від 11.07.2017, заява № 2091/13, та у рішенні «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (§ 76).

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини.

Такі висновки наведено у постановах Верховного Суду від 14.11.2018 по справі № 286/1736/17 та 20.09.2020 по справі № 400/936/18.

Відповідно до частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

За правилом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Згідно з частиною третьою статті 170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Відповідно до наведеного правила для вирішення питання про повернення дитини батькам необхідно довести, що причини, які стали підставою для відібрання дитини, відпали.

Сам факт звернення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до суду з позовом суд розцінює, як критичне ставлення позивачів до своєї поведінки в минулому стосовно дитини, наявні зміни обставин та ставлення до дитини, зміну матеріально-побутових умов життя. Долучені до матеріалів справи та дослідженні в судовому засіданні докази підтверджують дані факти та дають підстави для повернення позивачам їхньої доньки.

При поверненні батькам дитини перш за все, суд дотримується принципу охорони інтересів дитини, оскільки відібранння у батьків дитини, без позбавлення їх батьківських прав, проводилося в інтересах дитини, які заслуговують на увагу.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, суд, перевіривши законність підстав для повернення батькам дитини, приходить до висновку, що обставини, які були підставою для відібранння у батьків дитини, без позбавлення їх батьківських прав, на даний час зникли, дитина постійно проживала з батьками, які дбали про неї, утримували, а тому суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог про повернення дитини позивачам, оскільки це відповідає інтересам дитини.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 5, 7, 10, 12, 13, 81, 200, 206, 211, 213, 246, 247, 259, 265 ЦПК України, статтею 169 Сімейного Кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Повернути громадянам України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на виховання та спільне проживання, їхню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Допустити негайне виконання рішення суду .

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду

З урахуванням ч. 3 ст. 124, ч. 6 ст. 259 ЦПК України, повний текст рішення виготовлений 28.12.2021 року.

СуддяО. Я. Ярмола