Справа № 755/4138/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарі Локотковій І.С.

з участю сторін:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивачів ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачі є власниками квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ВАТ «Київ Хімволокно» від 10 грудня 1997 року. В квартирі зареєстрована, однак фактично не проживає колишня дружина позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_3 . Після розірвання шлюбу із сином позивача за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року, відповідач в квартирі не проживає. Увесь тягар на утримання майна несуть позивачі, жодних комунальних платежів та інших платежів щодо витрат на утримання квартири відповідач не сплачує та за адресою реєстрації не проживає. Будь-яких заяв про неможливе проживання та про збереження реєстрації за адресою спірної квартири відповідач не подавала, наміру вселятись до квартири не має, що є підставою звернення позивачів з даним позовом до суду.

23 жовтня 2020 року відповідач подала відзив на позовну заяву в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав того, що відповідач була змушена покинути житлове приміщення , оскільки її колишній чоловік ОСОБА_5 створив нестерпні умови для проживання. Позивачами не було надано належних доказів.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовну заяву підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити.

Представник позивачів в судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив її задовольнити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позовну заяву не визнали та просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Пояснили, що на даний час вона там не проживає. однак в квартирі є речі відповідача та її сина. За комунальні послуги вона не сплачує з 2018 року, однак не заперечує щодо їх сплати. Іншого житла відповідач не має та на даний час проживає у гуртожитку. Також зазначила, що вселилась в дану квартиру відповідач не в добровільному порядку, а шляхом судового рішення.

Суд, заслухавши пояснення позивача, пояснення представника позивачів, пояснення відповідача та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

З пояснень та матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 грудня 1997 року, 25/100 долі квартири АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в рівних долях (а.с. 9-9 звор.)

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 05 серпня 2006 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 974 - розірвано. (а.с. 20-22)

Згідно актів, посвідчених начальником Житлово-експлуатаційної дільниці № 401, від 06.02.2019 року, 06.03.2019 року, 10.04.2019 року, 10.05.2019 року, 19.06.2019 року, 24.07.2019 року, 27.12.2019 року та 29.01.2020 року мешканцями будинку підтверджено, що ОСОБА_3 не проживає в кім. АДРЕСА_2 з червня 2018 року по час складення актів. (а.с. 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19)

За відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с. 27)

Статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із частиною першою статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Тлумачення статті 391 Цивільного кодексу України свідчить, що негаторний позов застосовується для захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, коли право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника. У постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 зроблено висновок, що положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до положень ч. 1, 5 статті 403, ч. 2 ст. 406 Цивільного кодексу України, сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут не позбавляє власника майна щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпорядження цим майном. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Крім того, Верховний Суд України у Постанові від 15 травня 2017 року, Справа № 734/387/15-ц, зауважив, що «право користування житловим приміщенням може виникати та існувати лише в членів сім`ї власника будинку»; «право відповідачки на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2 ст. 406 Цивільного кодексу України».

Крім того, згідно Постанови Верховного Суду від 25 липня 2018 року по Справі № 638/13030/13-ц, колегією суддів зроблено наступні висновки: «У справі, яка є предметом перегляду, врахувавши, що припинення права користування житлом у колишнього власника, тягне за собою втрату його членами сім`ї права користування житлом, місцевий суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для виселення відповідачів. Право користування житлом для членів сім`ї власника може виникати та існувати лише за умови, якщо особа, членами сім`ї якої вони є, сама володіє правом власності на житло.»

Як убачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивача про позбавлення права користування житловим приміщенням, а саме: кім. АДРЕСА_2 , вказуючи на те, що відповідач, не будучи членом сім'ї позивачів, зареєстрована за адресою спірної квартири, не несе тягар утримання житла та порушує право позивачів як власників спірного нерухомого майна на реалізацію права користування та розпорядження належним на праві власності майном.

В своєму відзиві відповідач зазначила, що вона не проживає в даному житлі у зв`язку з тим, що позивач ОСОБА_5 всіляко перешкоджає їй там проживати, а саме, вживає алкогольні напої, постійно вчиняє сварки та не впускає її до кімнати.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідач на підтвердження того, що їй чиняться перешкоди у проживанні в даній кімнаті не надала будь-яких доказів. Заочне рішення суду від 25 квітня 2019 року та довідка про заборгованість по сплаті аліментів не стосуються предмету доказування по даній справі.

Більше того, матеріали справи міститься відповідь Дніпровського УП ГУНП в м. Києві з якої вбачається, що звернень в період з 2018-2020 роках ОСОБА_3 , яка зареєстрована к кімнаті АДРЕСА_2 стосовно перешкоджання проживання їх та неповнолітньому сину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 до Дніпровського УП ГУНП в м. Києві не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показами свідків.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 надала свідчення, що вона є сусідкою позивачів з 1980 років. Відповідач є колишньою дружиною позивача-2. Повідомила, що вона не проживає близько двох років у зв`язку з чим ходила в ЖРЕО та складала акти про не проживання відповідача. На запитання представника позивачів повідомила, що складали близько 8 років. Останній раз відповідача бачила літом 2018 року.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні надала свідчення, що є сусідкою позивачів з 1978 року. Відповідача бачила декілька разів. Останній раз бачила літом 2018 року.

Свідок ОСОБА_14 є кумою позивача - 2 та відповідача. Пояснила, що підстав для виписки відповідача немає, оскільки вона самостійно утримує дитину. Відповідач пішла від позивача літом 2018 року коли ОСОБА_5 в черговий раз прийшов в стані алкогольного сп`яніння. Близько місяця відповідач проживала разом з нею, допоки не знайшла свого житла. В спірній квартирі залишилися речі відповідача, її дитини та техніка. Також повідомила. Що відповідач добровільно виселилась з квартири та спроб вселитися не здійснювала.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що є рідним братом відповідача. ЇЇ колишній чоловік зловживав алкогольними напоями, створював несприятливі умови для проживання у зв`язку з чим відповідач з дитиною пішла від нього. З 2018 року вона не проживає в спірній квартирі, однак речі ОСОБА_3 залишила в квартирі.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою з 1986 року. відповідач знаю є невістку позивачки. ОСОБА_3 не проживає в квартирі більше двох років. Зазначила, що сварок не бачила, поліція опитування не проводила.

З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, даних про його заінтересованість в результаті розгляду справи судом не встановлено, покази свідків об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями діючого цивільного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимоги позивачів про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: кімнатою АДРЕСА_2 , оскільки судом встановлено, що відповідач не являється власником квартири, яка належить на праві власності позивачам, між сторонами відсутній договір щодо права та порядку користування відповідачем спірною квартирою, відповідач виселилась з вказаної квартири добровільно, комунальні послуги не сплачує та більше того, доказів того, що їй чиняться перешкоди у вселенні у вказане житло суду також не було надано.

При цьому судом урахована Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16, відповідно до якої визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивачів права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень своїх прав, в даному випадку шляхом визнання особи відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягає до задоволення.

В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 391, 403, 406 Цивільного кодексу України, ст. ст. ст. ст. 2, 4, 6-13, 82, 89, 133, 141, 142, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 860 грн. 40 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 02 березня 2021 року.

Дані сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ;

Позивач: ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2

Позивач: ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Н.О.Яровенко