Провадження №22-з/812/204/21
ПОСТАНОВА

Іменем України

(додаткова)

24 грудня 2021 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Колосовою О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи заяву Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №487/6963/20 за позовом ОСОБА_1 до Територіального сервісного центру № 4841 регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Миколаївській області (Філія ГСЦ МВС) про зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2020 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Територіального сервісного центру № 4841 регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Миколаївській області (Філія ГСЦ МВС) про зобов`язання провести реєстрацію права власності транспортного засобу FORD TRANSIT, 2005 року випуску, номер двигуна НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , дата реєстрації 10 вересня 2012 р., на підставі рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 03 березня 2020 р., постановленого у справі №480/235/18.

Позов мотивований тим, що рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 03 березня 2020 р. за нею та ОСОБА_2 визнано право власності по Ѕ частці за кожним на транспортним засіб FORD TRANSIT, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 . Після отримання цього судового рішення вона звернулася до Територіального сервісного центру № 4841 регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Миколаївській області (Філія ГСЦ МВС) із заявою про реєстрацію вказаного транспортного засобу, на підставі рішення суду по Ѕ частці за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Однак, відповідач відмовив їй у реєстрації транспортного засобу посилаючись на те, що для цього необхідна письмова заява обох співвласників. 28 вересня 2020 р. вона спрямувала до ОСОБА_2 звернення, яке він отримав 30 вересня 2020 р., стосовно того, щоб останній призначив день і час коли можливо з ним прийти до відповідача для реєстрації автомобіля належним чином. Це звернення ОСОБА_2 проігнорував.

Посилаючись на викладене, а також на те, що зобов`язати ОСОБА_2 (колишнього чоловіка) зробити певні дії вона не може, так як відсутня для цього правова норма, а на теперішній час її права порушуються через відмову відповідача виконати рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 03 березня 2020 р., просила задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 квітня 2021 р. позов задоволено.

Постановлено зобов`язати Територіальний сервісний Центр МВС №4841 Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Миколаївській області (Філія ГСЦ МВС), провести реєстрацію права власності транспортного засобу FORD TRANSIT, 2005 року випуску, номер двигуна НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , дата реєстрації 10 вересня 2012 р., на підставі рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 03 березня 2020 р. у справі №480/235/18, згідно з яким було визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним на Ѕ частину даного транспортного засобу.

На вказане рішення Територіальним сервісним центром № 4841 регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Миколаївській області (Філія ГСЦ МВС) було подано апеляційну скаргу.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 22 вересня 2021 р. апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою закрито.

Повернуто Регіональному сервісному центру Головного сервісного центру МВС в Миколаївській області 1261 грн. 20 коп. судового збору сплаченого за подачу апеляційної скарги.

Головним сервісним центром МВС було подано апеляційну скаргуна рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 квітня 2021 р. в якій апелянт, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 14 грудня 2021 р. апеляційна скарга Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України задоволена частково, рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 квітня 2021 р. скасовано, ухвалено нове судове рішення.

В позові ОСОБА_1 до Територіального сервісного центру № 4841 регіонального сервісного центру Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області (Філія ГСЦ МВС) про зобов`язання вчинити дії відмовлено.

16 грудня 2021 р. до Миколаївського апеляційного суду від Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі.

Заява мотивована тим, що вимоги Головного сервісного центру МВС, викладені в апеляційниій скарзі, задоволені частково, але при ухваленні постанови Миколаївськким апеляційним судом не вирішено питання розподілу сдових витрат.

Перевіривши наведені в заяві доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст.141 ЦПК України.

Згідно ч.13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

В силу пункту 13 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання: позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Тому позивачем судовий збір не сплачувався при зверненні до суду.

Системний аналіз статті 14 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду» свідчить, що від сплати судових витрат звільняються сторони у справах про оскарження постанови про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури.

Згідно п.6 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної і касаційної скарги на рішення суду сплачується судовий збір у розмірі 150% ставки, що підлягали сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно до платіжного доручення №2677 від 02 листопада 2021 р. за подачу апеляційної скарги на рішення суду Головним сервісним центром МВС сплачено судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Апеляційна скарга Головного сервісного центру МВС задоволена частково, виходячи з того, що за результатами розгляду апеляційної скарги що у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено, судовий збір, сплачений при подачі апеляційної підлягає поверненню.

Згідно ч.7 ст. 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пункт 2 постанови КМУ № 590 від 27 квітня 2006 року із змінами від 28 лютого 2018 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» передбачає компенсацію судових витрат за рахунок держави в їх фактичному розмірі, але не більше граничних розмірів компенсації таких витрат згідно з додатком, коли сторони у цивільній або адміністративній справі звільнені від оплати судових витрат.

Пунктом 5 вказаної Постанови встановлено, що Міністерству фінансів слід передбачати Державній судовій адміністрації за відповідною бюджетною програмою кошти для компенсації судових витрат у цивільних та адміністративних справах.

Враховуючи викладене, а також положення ст. 270 ЦПК України, заява Головного сервісного центру МВС про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню зі стягненням з позивача на користь Головного сервісного центру МВС 840 грн. 40 коп. судового збору, сплаченого ним при подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 133, 270, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Заяву Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України задовольнити.

Ухвалити у справі додаткову постанову, якою стягнути з ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 сплату судового збору за подання Головним сервісним центром Міністерства внутрішніх справ України апеляційної скарги в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

_______________________________________________

Повний текст постанови складений 24 грудня 2021 року