Справа № 456/3784/19
Провадження № 2/456/311/2021
РІШЕННЯ

іменем України

16 лютого 2021 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Шрамка Р. Т. ,

з участю секретаря Панилик О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрий справу № 456/3784/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом та просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житлом в квартирі АДРЕСА_1 . В обгрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що відповідач є сином позивача, який залишився проживати разом із матір`ю по АДРЕСА_2 . 17.11.2010 позивач купив квартиру АДРЕСА_1 . На початку 2013 року відповідач звернувся до позивача з проханням зареєструвати його в квартирі, тому 12.03.2013 відповідача зареєстрували за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачу стало відомо, що відповідач звертався до ріелтора з приводу продажу квартири та нічого про це не повідомивши. На даний час позивач вирішив продати квартиру, однак відповідача не може зняти з реєстрації. Відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі немає. З дня реєстрації, а саме з березня 2013 року відповідач не проживає в квартирі та невідоме його місце знаходження. У зв`язку з тривалою відсутністю відповідача за місцем реєстрації без поважної причини позивач змушений звернутися з даним позовом до суду.

10.03.2020 представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав зустрічну позовну заяву про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, яким просить усунути перешкоди ОСОБА_2 в користуванні жилим приміщенням шляхом вселення ОСОБА_2 у квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути судові витрати.

11.03.2020 ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням повернуто заявнику.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Ярмощук Н.В. в судове засідання не з`явилась однак, подала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача та наполягає на задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, хоча подали заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 3 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 17.11.2010, посвідченого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Мірчук Л.І., ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_1 /а .с.7/.

Із Витягу про Державного реєстрацію прав вбачається, що 18.11.2010 позивач ОСОБА_1 зареєстрував на праві приватної власності квартиру по АДРЕСА_1 /а.с.8/.

Відповідно до копії будинкової книги для прописки громадян, що проживають по АДРЕСА_1 зареєстровано двоє осіб, зокрема: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 /а.с.9-12/.

Суд звертає увагу, що відповідач всупереч позивачу, без його відома та під час розгляду даної справи, а саме 04.03.2020 здійснив реєстрацію місця проживання своєї малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1 /а.с.35-36/.

За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 319, ч. 1 ст. 321, ч. 1 ст. 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та права розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , яка пояснила, що довший час ніхто не живе по АДРЕСА_1 та відповідача не бачила вже декілька років.

У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених свідком. Даних про яку-небудь зацікавленість свідка у результаті розгляду справи немає, його покази відповідають і не суперечать обставинам, відомості про які містяться в інших зібраних по справі доказах.

Надані позивачем докази суд визнає належними та допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в квартирі АДРЕСА_1 , з березня 2013 року без поважних причин, що перевищує строк, визначений у ч. 2 ст. 405 ЦК України, оплату за житлово-комунальні послуги не здійснює, зв`язку з квартирою не підтримує, де немає його майна та особистих речей.

Будь-яких даних про те, що відповідач не проживає в квартирі з поважних причин судом не встановлено.

На підставі вищенаведеного, врахувавши також той факт, що домовленості між сторонами про збереження права користування житлом у разі довготривалої відсутності не було, підстав для збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім відповідачем судом не встановлено, а тому суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 , яке на праві власності належить позивачу ОСОБА_1 , відтак позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 263, 265, 268, 280 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання.

Суддя Р. Т. Шрамко