ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року

м. Харків

справа № 953/6081/21

провадження №22-ц/818/5875/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Антонович А.А.,

сторони справи:

позивач- ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від02 серпня 2021 року, ухвалене у складі судді Лях М.Ю.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по аліментах на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 128 512,06 грн., пені за несплату аліментів за період з січня 2016 року по 31.03.2021 р. в розмірі 128 512,06 грн. та понесених позивачкою додаткових витрат на утримання доньки у розмірі 391 400,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що сторони мають спільну доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Дергачівського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2015 р. шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Крім того, рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03.03.2016 року з відповідача на користь позивача на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частин усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.01.2016 року до досягнення дитиною повноліття. Як зазначає позивач, дитина проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні, відповідач у вихованні, лікування та фінансовому забезпеченні дитини участі не приймає. Відповідач є працездатним, здоровим, має можливість надавати матеріальну допомогу та сплачувати аліменти, приймати участь у наданні додаткової матеріальної допомоги на утримання дитини, однак, це не робить, всі ці шість років вона сама утримує дитину. Аліменти за рішенням суду на утримання дитини відповідач не сплачує, в зв`язку з чим за період з січня 2016 року по лютий 2021 року в нього утворилася заборгованість по сплаті аліментів відповідно до розрахунку державного виконавця в розмірі 128 512,06 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, позивач зазначає, що має право на стягнення з відповідача пені за несплату аліментів. Оскільки розмір пені відповідно до закону не може перевищувати 100% від суми заборгованості по аліментах, а заборгованість по аліментах становить 128 512,06 грн., то стягненню з відповідача підлягає сума пені за несплату аліментів за період з 22.01.2016 р. по 01.02.2021 р. в розмірі, що дорівнює заборгованості по аліментах, тобто, 128 512,06 грн. Також, представником позивача зазначено, що позивач з 2015 року по теперішній час самостійно оплачує всі витрати, пов`язані з забезпеченням дитини, а саме: придбає їй необхідні речі, одяг, сплачує за додаткові зайняття дитини з вчителем математики, за послуги реабілітолога спортивного клубу «Олімп» з оздоровчого масажу та ЛФК, за щорічне санаторно-курортне оздоровлення в зв`язку з рекомендаціями кардіолога КНП «Міська дитяча поліклініка №23» стосовно виявленої у дитини аорто-легеневої фістули, за лікування зубів доньки, оплачує внески до фонду класу, книжки для навчання англійської мови. Протягом 6 років позивачем витрачено на доньку понад 391 400,00 грн., ці витрати є додатковими витратами на дитину, які також повинні бути стягнути з відповідача на користь позивача в повному обсязі. Відповідач в добровільному порядку відмовляється сплатити заборгованість по аліментах, відшкодовувати додаткові витрати на дитину, чим порушує її права, в зв`язку з чим позивач вимушена звернутися до суду з відповідним позовом, яким просить її вимоги задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від02 серпня 2021 року вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. А саме стягнуто неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів, додаткові витрати на дитину у розмірі 4600 грн, У задоволені позову про стягнення заборгованості по аліментах на утримання доньки відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим що, сам факт наявності у відповідача заборгованості по аліментах за вказаний період, обчисленої згідно з розрахунком державного виконавця, розмір якої на час ухвалення цього рішення не оспорений ні стягувачем ні боржником в порядку, встановленому законом, не може бути прийнятий судом в якості підстав для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку за окремим рішенням суду. Будь-яких належних та допустимих доказів в підтвердження існування істотних обставин у відповідача, які слугували б поважною причиною невиконання покладених на нього зобов`язань за судовим рішенням, суду не надано. Таким чином, враховуючи, що розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів не може перевищувати 100 % заборгованості по сплаті аліментів, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 128 512,06 грн. Суд вважає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження понесених нею додаткових витрат на дитину окрім витрат на ортопедичне лікування дитини, проведене в період з 26.09.2019 по 12.12.2020, надані ПП «Ваш стоматолог Свириденко О.В.» на загальну суму 9200,00 грн, яку як вбачається з витягу з медичної картки дитини було сплачено позивачем в повному обсязі. Та відповідно до норм СК поділено в рівних частинах між батьками.

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове в якому стягнути з відповідача заборгованість по аліментах, стягнути неустойку (пеню), стягнути додаткові витрати на утримання дочки, стягнути судовий збір на користь позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим що, судове рішення є незаконним, оскільки воно порушує законні права та інтереси позивача, у тому числі у зв`язку із неповнотою з`ясування обставин у справі. Тому рішення суду ухвалене з порушенням вимог матеріального та процесуального права. А саме, відповідач та його представники порушили строк на подання відзиву на позовну заяву, адже строк подання відзиву завершився 02.06.2021, а відзив було подано 29.06.2021. Також зазначає що в матеріалах справи відсутні відомості про направлення Позивачу відзиву чим порушено його право скористатися своїм право на подання відповіді на відзив. Таким чином на думку Позивача суд не мав брати до уваги доводи пред`явленні у відзиві і тим самим грубо порушив вимоги законодавства. Позивач не погоджується з наведеним формулювання суду першої інстанції про те що, «Всі питання щодо сплати аліментів за судовим рішенням вирішуються державним виконавцем при виконанні судового рішення, а у разі нездійснення державним виконавцем дій, передбачених ЗУ «Про виконавче провадження», діючим законодавством передбачено порядок оскарження такої бездіяльності». На думку Позивача з норм ч.3 ст. 194 СК випливає те, що отримувач аліментів має звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості з аліментів на утримання дитини. Також Позивач не погоджується з рішенням суду в частині не доведеності понесених нею додаткових витрат на утримання дитини. Адже на її думку нею були долучені докази щодо витрат на заняття з математики, які її дитина відвідує три рази на тиждень. Доводи суду про відсутність необхідності в додаткових заняттях вважає упередженими та вважає їх необґрунтованими припущеннями. Також вважає що Позивачем було надано достатні докази понесених витрат на відвідування оздоровчих масажів в спортивному клубі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » її дочкою. Також на думку Позивача нею надано достатньо доказів на підтвердження витрат на навчання доньки, а саме внески до фонду класу та витрати на комплект книжок з англійської мови. Позивач зазначає що нею було доведено необхідність санаторно-курортного оздоровлення її дитини у зв`язку з захворюванням аорто-легеневою фістули у зв`язку з чим позивачка кожного року возить дитину на море. Згідно з медичною карткою дитини мати витратила на лікування зубів 9200 грн., однак лікування ще не закінчене. Зазначає що нею понесені витрати на одяг дитини у розмірі 172 800 грн за 6 років. Таким чином на думку позивача за 6 років вона витратила 391 400 грн., при цьому відповідач жодним чином не бере участі у вихованні дитини та ніяким чином не компенсує витрати матері. Зазначає що долучених доказів достатньо для того, щоб зробити висновок про те, що мати сумлінно доглядає за своєю дитиною, а батько намагається всіляко самоусунитися від своїх обов`язків. Таким чином на думку Позивача відповідно до приписів ст 180 СК просить стягнути з відповідача 195 700 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Вважає, що відповідачем не було порушено встановлений законом строк для подання відзиву, суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позову в частині стягнення додаткових витрат на дитину у заявленому позивачем розмірі. Рішення суду відповідає вимогам закону.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що апеляційну скаргу належать залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що рішенням Дергачівського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2015 р., шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , розірвано ( а.с. 6-8).

Згідно із свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_1 від 12 грудня 2020 року, прізвище, власне ім`я, по-батькові позивача після державної реєстрації зміни імені ОСОБА_6 стало ОСОБА_7 ( а.с. 5).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 03.09.2009, сторони по справі мають неповнолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 9).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03.03.2016 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_6 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/3 частин усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.01.2016 року до досягнення дитиною повноліття ( а.с. 11-.

Відповідно до розрахунку боргу по аліментах ОСОБА_2 за виконавчим листом №640/1015/16, виданим на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 03.03.2016 року, здійсненим старшим державними виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачіському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністверства юстиції (м. Харків) Шумейко К. заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_6 на утримання доньки ОСОБА_4 , становить за період з липня 2016 року по січень 2021 року 165 028,66 грн. При цьому, боржником сплачено 36 516,60 грн. Отже, всього сума заборгованості складає 128 512,06 грн ( а.с. 12).

Згідно пояснювальної записки вчительки ОСОБА_9 ОСОБА_10 відвідувала додаткові заняття з математики вартістю 100 грн за кожне заняття ( а.с. 13).

Відповідно до пояснювальної записки реабілітолога спортивного клубу « Олімп» ОСОБА_11 , вона надавала ОСОБА_12 послуги з оздоровчого масажу та ЛФК з вересня 2019 року два рази на тиждень вартістю 450 грн. за кожне відвідування ( а.с. 14)

Відповідно до призначення лікаря Міської дитячої поліклініки № 23 від 05.02.2021 ОСОБА_4 , 2009 року народження знаходиться на обліку лікаря педіатра та лікаря кардіолога з приводу аорто- легеневої фістули, та щорічно проходить обстеження в лікарні, їй рекомендовано: калієва дієта, сматр омега 1 капсула 1 раз на день протягом місяца, кардонат 1 капсула 2 рази в день 1 місяць, санаторне-курортне оздоровлення щорічно, оздоровлення на ЮБК щоліта ( а.с. 16).

Як вбачається з витягу з медичної картки ПП « Ваш стоматолог ОСОБА_13 » ОСОБА_4 , 2009 р.н., вона проходила ортодонтичне лікування загальна вартість якого складала 9 200 грн. ( а.с. 17).

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду.

Відповідно до частин третьої, восьмої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Відповідно до розділу VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи (ст. 447 ЦПК України).

Згідно ч. 2, 4 ст. 194 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а в разі спору судом.

Виходячи зі змісту вищенаведених законодавчих норм, спір щодо розміру заборгованості за аліментами виникає між стороною виконавчого провадження (стягувачем та/чи боржником) і державним виконавцем, до компетенції якого законодавець відніс обчислення розміру заборгованості за аліментами.

Стягнення заборгованості за аліментами за рішенням суду сімейне законодавство (ч.3 ст. 194 Сімейного кодексу України) передбачає лише у випадку відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника (ст. 187 Сімейного кодексу України).

Разом с тим, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, передбачений статтею 71 зазначеного Закону, відповідно до частини восьмої якої суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір.

Таким чином, спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Отже суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Проте таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

p=(A1 х 1% х Q1)+(A2 х 1% х Q2)+……….(An х 1% х Qn), де:

p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Вказаний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі №572/1762/15-ц.

Крім того, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що нарахований розмір неустойки (пені) перевищує розмір заборгованості зі сплати аліментів, тому відповідальність платника аліментів за їх прострочення обмежується 100 відсотками заборгованості та підлягає стягненню з відповідача в розмірі 128 512, 06 грн.

Судова колегія також погоджується з висновками суду першої інстанції, що про відсутність підстав для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку за окремим рішенням суду.

Судова колегія, не приймає до уваги, посилання апелянта на ч.3 ст. 194 СК України та ст. 187 СК України, як на підставу стягнення заборгованості за аліментами шляхом звернення позивача до суду, тому що вимоги ст. 194 СК України до вищезазначених правовідносин не застосовуються, оскільки заборгованість за аліментами виникла після відкриття виконавчого провадження і повторному стягненню така заборгованість не підлягає.

Заперечення апелянта щодо необґрунтованого зменшення судом першої інстанції розміру додаткових витрат на дитину, відхиляє з таких підстав.

За правилами ч.2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 520/12681/17.

В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. При цьому позивач повинна довести їх необхідність.

Викладене узгоджується з правовими висновками постанови Верховного Суду від 8 травня 2018 року у справі № 272/118/17-ц.

Так, позивачка в апеляційній скарзі посилається на те, що витрати на додаткові заняття з математики для її доньки ОСОБА_14 в розмірі 96 300 грн., підтверджені копією пояснювальної записки вчителя ОСОБА_9 , втім копія вищезазначеної записки не містить підтвердження оплати занять з математики, періоду навчання дитини, печаток, або офіційного бланку школи, де працює вказана вчителька ( а.с. 13).

Аналогічні висновки суд робить стосовно копії пояснювальної записки ОСОБА_11 , реабілітолога спортивного клубу, яка надавала ОСОБА_15 послуги оздоровчого масажу в розмірі 450 грн. за кожне відвідування ( а.с. 14).

Вказані апелянтом витрати на оплату в фонд класу в розмірі 8100,00 грн. , закупку книжок для навчання англійської мови в розмірі 1200,00 грн. витрати на оздоровлення дитини в розмірі 30 000,00 грн. та витрати на одяг для дитини, взагалі ні підтвердженими ні товарними чеками, ні іншими належними доказами.

Отже, суд обґрунтовано не знайшов підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки 391 400 грн додаткових витрат на дитину, оскільки позивачем в порушення ст. 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що щомісячні додаткові витрати на дитину складають саме такий розмір. Тому суд першої інстанції стягнув лише половину доведених та фактично понесених додаткових витрат на дитину, з урахуванням ст.180 СК України у сумі 4 600 грн. з відповідача.

Вирішуючи спір суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права якими регулюються правовідносини, що виникли між сторонами. При цьому судом не було порушено норм процесуального права які були обов`язковою підставою для скасування рішення суду.

Інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення для правильного вирішення спору, оскільки за встановлених судом обставин інші наведені апелянтом аргументи не є суттєвими.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04).

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги висновку суду не спростовують та фактично направлені на переоцінку доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Тому апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 28 грудня 2021 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук