Ухвала

02 березня 2021 року

м. Київ

справа № 760/31552/19

провадження № 61-2489ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Москаленко Ігор Олексійович, на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Файненс Компані», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінєвровектор», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро Інвестментс Груп», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чигрін Андрій Олегович, про визнання недійсним договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги,

ВСТАНОВИВ:

17 лютого 2021 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Москаленко І. О., подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року з пропуском строку на касаційне оскарження.

ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Москаленко І. О., звернулася з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження, яке мотивовано тим, що 16 грудня 2020 року в судовому засіданні апеляційного суду було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення. Станом на 13 січня 2021 року оскаржувана постанова апеляційного суду від 16 грудня 2020 року ні на поштову, ні на електронну адресу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 не надходила, а також оскаржувана постанова апеляційного суду станом на 13 січня 2021 року не була опублікована в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Враховуючи наведене, представником ОСОБА_1 - адвокатом Москаленком І. О. 13 та 18 січня 2021 року через систему «Електронний суд» було двічі направлено на електронну адресу апеляційного суду заяви про видачу копії оскаржуваного судового рішення. 20 січня 2021 року на його електронну адресу надійшов лист Київського апеляційного суду від 18 січня 2021 року, в якому повідомлено, що справа направлена до районного суду. 20 січня 2021 року ним через систему «Електронний суд» було направлено на електронну адресу районного суду заяву про видачу копії оскаржуваної постанови апеляційного суду від 16 грудня 2020 року. Втім, станом на день подання касаційної скарги оскаржувана постанова Київського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року на його електронну чи поштову адресу так і не надійшла. Натомість, дана постанова лише 18 січня 2021 року з`явилася в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

На підтвердження наведеного заявником надано електронні заяви від 13 та 18 січня 2021 року до апеляційного суду про видачу копії постанови від 16 грудня 2020 року, електронні заяви від 18 та 20 січня 2021 року до районного суду про видачу копії постанови від 16 грудня 2020 року, роздруківка електронних листів з поштової скриньки «Електронний суд», електронний лист апеляційного суду від 18 січня 2021 року № 0606/104/2021.

Відповідно до частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Наведені заявником причини пропуску процесуального строку на касаційне оскарження не дають достатніх підстав для визнання їх поважними, оскільки посилання заявника на те, що на останню заяву адвоката Москаленка І. О. про видачу копії оскаржуваної постанови апеляційного суду від 16 грудня 2020 року, яка була направлена ним до районного суду 20 січня 2021 року через систему «Електронний суд», не було направлено жодної відповіді з районного суду не може бути визнано поважною причиною пропуску строку на касаційне оскарження, оскільки заявником не надано жодного доказу на підтвердження своїх доводів.

Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

У зв`язку з тим, що підстави пропуску строку на касаційне оскарження є неповажними, а безпідставне поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, касаційну скаргу необхідно залишити без руху, а особі, яка її подала, надати строк для усунення вказаних недоліків, а саме: направити до суду касаційної інстанції заяву про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження судового рішення, в якій навести інші підстави для поновлення цього строку та надати відповідні докази.

Разом із цим, подана касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки в порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, заявником у касаційній скарзі не вказано підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У касаційній скарзі заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює вирішення питання про відкриття касаційного провадження.

Враховуючи викладене, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено конкретну обов`язкову підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), та надати копії скарги відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Отже, касаційну скаргу слід залишити без руху з наданням можливості усунути вищевказані недоліки.

Керуючись статтями 185, 389, 390, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати підстави для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 травня 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року за клопотанням ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Москаленко Ігор Олексійович, неповажними.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Москаленко Ігор Олексійович, на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. Ю. Зайцев