Провадження № 2/369/1033/21
28.10.2021 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Ільченко В.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-
Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі зареєстрована відповідачка, проте тривалий час ОСОБА_2 там не проживає, що перешкоджає позивачу у вільному розпорядженні своєю власністю, а тому ОСОБА_1 просила суд позбавити відповідача права користування житловим приміщенням. Ухвалою від 23.11.2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання, визначено учасникам процесу строки на подачу до суду заяв по суті справи. Ухвалою від 28.04.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Оскільки відповідно до положень ЦПК України розгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 26.08.2016 року ОСОБА_1 належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на квартиру підтверджується інформаційною довідкою №67073908 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна. З січня 2018 року відповідачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично, з дня реєстрації та по даний час в зазначеній квартирі не проживає, що підтверджується Актом ТОВ БМК Софіївська про непроживання особи за місцем фактичної реєстрації б/н від 15.10.2020 року, складений комісією у складі директора ТОВ БМК Софіївська Сорокіною Н.В., депутатом Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Дудкою Русланом Петровичем, у присутності сусідів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які проживають за адресою: АДРЕСА_2 . На час пред`явлення позову відповідач залишається зареєстрованою у належній позивачу квартирі та не приймає участі у витратах, пов`язаних з утриманням квартири. Судом встановлено, що у зазначеній квартирі постійно проживають: чоловік позивача, ОСОБА_4 , 1963 р.н., зареєстований з січня 2018р., син позивача, ОСОБА_3 , 2000 р.н. зареєстований з січня 2018р та зареєсторований син відповідача, ОСОБА_8 , 2015р. З січня 2018 відповідач, ОСОБА_2 , яка зареєстована у вказані квартирі ніколи не проживала за даною адресою та не проживає. Особистих речей, що належать відповідачу, в квартирі немає, інтересу до квартири як до постійного місця проживання, відповідач не проявляє, комунальні послуги не сплачує, добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає, що створює позивачу перешкоди у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 47 Конституції України кожному гарантовано право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У п. 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що, застосовуючи положення ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 16.01.2012 у справі № 6-57цс11, аналіз ст. 16, ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321 ЦК України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Отже, враховуючи положення, передбачені ст. ст. 317, 383, 391 ЦК України, власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. За встановлених судом обставин та досліджених доказів, суд приходить до висновку, що позивач, будучи власником житла, довів належними та допустимими доказами порушення його права на користування і розпорядження належним йому майном, а також створення відповідачем перешкод щодо здійснення ним цих прав, а тому таке право підлягає захисту судом, шляхом визнання відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Керуючись ст. 12, 13, 258, 259, 264, 265, 268, 280, 281, 352, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити. Визнати ОСОБА_2 , такою, що втратила право користування жиллим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору 840 грн. 80 коп. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Л.М. Ковальчук