Провадження № 2/761/1264/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

Головуючого судді Пономаренко Н.В.

за участю секретаря Бражніченко І.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши в загальному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в :

в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебував на розгляду цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та збитків відповідно до якого позивач просив стягнути із відповідача заборгованість в розмірі 22573522, 01 грн., а також збитки в розмірі 78671020,00 грн., 21095802,58 грн. інфляційних витрат та 6422690,80 грн. - 3% річних, яку ухвалою суду від 10.02.2020 прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (т.1 а.с. 199-207).

При цьому, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.08.2020 задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_4 - адвоката Дьяконової О.М. та про залишено вказаний позову без розгляду в частині стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_4 - 22573552, 01 грн. за невиконання зобов`язання щодо повернення інвестицій за укладеним між вказаними сторонами Договором про спільну діяльність від 08.06.2011(т.3 а.с.39).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19.08.2020 задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Гавриленка Я.С. та прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та збитків зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів відповідно в розмірі 11161150,00 грн.(т.3 а.с. 1-3; 40-41).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07.04.2021 задоволено клопотання представника позивача по зустрічному позову та витребувано у ОСОБА_4 оригінал розписки від 17.12.2015, копію якої подано разом із відзивом на зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів (т.3 а.с.95-96).

Щодо виконання вищевказаної ухвали суду стороною відповідача, то 06.07.2021 ОСОБА_4 повідомив, що наразі виконати ухвалу суду немає фізичної можливості, оскільки вказаний документ-розписка відсутня у відповідача за зустрічним позовом та знаходиться за межами держави (т.3 а.с. 114).

Також, відповідною ухвалою від 07.04.2021 задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_4 - адвоката Дьяконової О.М. та залишено вказаний первісний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та збитків без розгляду (т. 3 а.с.93-94).

Ухвалою від 19.07.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні (т.2 а.с.157).

Заявлені зустрічні вимоги позивач ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що вони грунтуються на укладеному між вказаними сторонами Договорі про спільну діяльність від 08.06.2011.

Зазначає, що згідно вказаного договору ОСОБА_4 (сторона-1) зобов`язується передати ОСОБА_3 (сторона-2) 150000,00 доларів США в якості оплати за частку 50% права власності на об`єкти інтелектуальної власності, однак відповідач не виконав свого зобов`язання та не передав позивачу 150000,00 доларів США.

Крім того, згідно п. 5.1 договору, на стадії виготовлення та реалізації продукції, поділ результату спільної діяльності відбуватиметься наступним чином.

Всі надходження розполідяються в пропорції 75% (стороні - 1) на 25% (стороні-2) до повного погашення стороною -1 всіх понесених витрат.

Окремо в зустрічному позові зазначено, що згідно розписки сторін від 17.12.2015, за результатами спільної діяльності було отримано прибуток в розмірі 410000,00 доларів США, з яких 250000,00 доларів США, забрав собі відповідач, а 100000,00 доларів США відповідач повинен був передати позивачу.

Дані зобов`язання відповідач так і не виконав, свої 250000,00 доларів США він отримав, а позивачу 100000,00 доларів США так і не віддав.

Після повного погашення стороною-1 понесених витрат, результат спільної діяльності визначатиметься як результат перевищення доходу над витратами в місячний термін з подальшим розподілом цього результату в пропорції 50% на 50%.

Згідно розписки сторін від 17.12.2015, за результатами спільної діяльності було отримано прибуток у розмірі 410000,00 доларів США, позивач зазначає, що, як він вподальшому дізнався, відповідач не здійснив жодних інвестицій в спільний проект, а його обіцянки вподальшому надати первинні документи які підтверджують його виплати, так і залишились обіцянками. Відповідно,позивач вказує у своєму зустрічному позові, що він має право на отримання 50% з 410000,00 доларів США, що становить 205000,00 доларів США.

Таким чином, ОСОБА_3 просить стягнути зі ОСОБА_4 еквівалент 455000,00 доларів США (150000,00 + 100000,00 + 205000,00), що становить 11161150,00 грн. (т.3 а.с. 1-3).

09.09.2020 надійшов відзив відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_4 в якому він заперечив проти задоволення зустрічного позову, посилаючись на його безпідставність, зокрема, оскільки ОСОБА_4 вже долучено до матеріалів справи видаткові касові ордери які підтверджують факт отримання коштів - 150000 доларів США. Підписом ОСОБА_3 підтверджено факт отримання коштів від ОСОБА_4 з метою сплати за патенти на торгові марки в рамках договору про спільну діяльність від 08.06.2011, вказане також підтверджується розпискою від 17.12.2015, складеною ОСОБА_3 . Отже, сторона відповідача по зустрічному позову вважає, що зобов`язання ОСОБА_4 згідно розділу 3 Договору про спільну діяльність від 08.06.2011 були виконані повністю та вимоги ОСОБА_3 в цій частині безпідставні та задоволенню не підлягають.

А щодо вимоги про стягнення 455000 доларів США, то ОСОБА_4 також вважає їх безпідставними, оскільки договором про спільну діяльність не передбачена частка ОСОБА_3 у розмірі 74,3 % від прибутку і не визначено, що результати спільної діяльності (прибутки на ведення бізнесу) акумулюютьсясаме у ОСОБА_4 і виплачуються саме ним. При цьому зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, що саме ОСОБА_4 отримував прибутки, як і відсутні докази отримання відповідачем по зустрічному позову 410000 доларів США прибутків.

У відзиві зазначено, що ОСОБА_3 не доведено обов`язок саме ОСОБА_4 виплачувати ОСОБА_3 частину доходів від спільної діяльності.

01.12.2020 надійшла відповідь на відзив в якій ОСОБА_3 заперечив наявність підписаної ним розписки, заперечуючи сам факт її підписання, додатково зазначивши, що копія даної розписки не є первинним бухгалтерським документом (т.3 а.с.64-70).

17.12.2020 надійшли до суду заперечення на відповідь на відзив в яких сторона відповідача за зустрічним позовом в якому, зокрема, посилається на ту обставину, що ОСОБА_3 , заперечуючи свій підпис на розписці від 17.12.2015, не надав докази на підтвердження такого заперечення (т.3 а.с.68-65).

Представник позивача по зустрічному позову ОСОБА_3 - адвокат Гавриленко Я.С. в судовому засіданні зустрічний позов підтримав із наведених в ньому підстав.

Представник відповідача по зустрічному позову ОСОБА_4 - адвокат Дьяконова О.М. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення вказаного позову та підтримала позицію сторони відповідача, викладену в заявах по суті.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що між сторонами ОСОБА_4 (сторона-1) та ОСОБА_3 (сторона-2) укладений договір 08.06.2011 без номеру про спільну діяльність (надалі - Договір; т.1 а.с. 24-32, т.3 а.с. 11-19).

При цьому, при поданні первісного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , який, як зазначалось, був залишений без розгляду, ОСОБА_4 було долучено до матеріалів справи і укладені сторонами шість додатків до вказаного Договору про спільну діяльність (т.1 а.с. 33-35, 36, 37, 38, 39-40, 41).

Вимоги ст. 1130 ЦК України передбачають, що за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові.

Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

В свою чергу, ч.2 ст. 1131 ЦК України визначає, що умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Так, відповідно до п. 3 Договору сторони дійшли згоди, що ОСОБА_4 (сторона-1) зобов`язується передати ОСОБА_3 (сторона-2) 150000,00 доларів США в якості оплати за частку 50% права власності на об`єкти інтелектуальної власності, зазначених у вказаному пункті Договору.

При цьому, ч.1 ст. 530 ЦК України визначено, що зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Так, у вказаному Договорі сторони передбачили в обумовлених обов`язках сторони-1 наступний порядок розрахунків, зокрема, що розрахунок проводиться в момент підписання договору купівлі-продажу прав власності на патенти та знаки для товарів та послуг, готівкою, що підтверджується ордерами та розписками від сторони-2 про отримання коштів. Даний договір купівлі-продажу права власності на патенти та знаки для товарів та послуг б/н від 15.06.2011 з усіма додатками до нього є невід`ємною частиною цього Договору. Додатки до Договору купівлі-продажу права власності на патенти та знаки для товарів та послуг б/н від 15.06.2011 будуть підписуватися окремо після виконання програми робіт.

Однак, на підтвердження невиконання стороною-1 (відповідачем ОСОБА_4 ) вказаних умов Договору, позивачем ОСОБА_3 не надано доказу на підтвердження виконання умов договору з яким сторони пов`язують момент настання обов`язку ОСОБА_4 щодо такого розрахунку, а саме, позивачем на час розгляду справи не доведено факту підписання договору купівлі-продажу прав власності на патенти та знаки для товарів та послуг, готівкою, що необхідно підтвердити ордерами та розписками від сторони-2 про отримання коштів. Адже, умовами Договору, як вже зазначено, даний договір купівлі-продажу права власності на патенти та знаки для товарів та послуг б/н від 15.06.2011 з усіма додатками до нього є невід`ємною частиною цього Договору. Як і не надано додатків до Договору купівлі-продажу права власності на патенти та знаки для товарів та послуг б/н від 15.06.2011, які визначено підписуватиокремо після виконання програми робіт.

Вказаний договір купівлі-продажу з додатками в матеріалах справи відсутній, відповідних клопотань щодо його витребування за умови неможливості надання їх самостійно до суду, стороною позивача заявлено не було, а тому суд прийшов до висновку про недоведення ОСОБА_3 настання строку виконання зобов`язання ОСОБА_4 , настання якого визначено вказівкою на подію, зокрема і підписання договору купівлі-продажу, яка неминуче мала настати та зобов`язання підлягали виконанню з настанням саме цієї події.

Таким чином, суд прийшов до висновку про помилкове застосування стороною позивача до вказаних правовідносин ч. 2 ст. 530 ЦК України, як про це зазначив представник позивача по зустрічному позову в судовому засіданні.

Крім того, вказаний розділ 3 Договору, яким обумовлені обов`язки сторони-1, передбачає, зокрема, що на перших стадіях ведення спільної діяльності, сторона-1 здійснює інвестиції власних коштів для досягнення мети, визначеної в предметі Договору. Обсяг даних інвестицій визначається та підтверджується сторонами шляхом підписання балансу інвестованих доходів, витрат та розподілу прибутку (надалі - Баланс). В подальшому сторони зобов`язуються щомісячно переглядати Баланс.

Так, зматеріалів справи вбачається, що сторони підписали баланс в якому зазначений розмір інвестицій кожної із Сторін станом на 01.01.2015, де вказано, зокрема:« Забрано Стороною-2 150 т$ » (т.1 а.с. 43) і стороною позивача не надано доказів на спростування вказаної в такому балансі інформації.

При цьому, суд зауважує, що стороною відповідача не виконано ухвалу суду від 07.04.2021щодо надання оригіналу розписки позивача від 17.12.2015, а тому відповідно до правил ч.6 ст.95 ЦПК України такий доказ не береться судом до уваги (т.3 а.с.48).

Вимогами розділу 5 Договору обумовлено ведення спільних справ.

Так, позивач, як на підставу невиконання відповідачем своїх зобов`язань, також посилається на невиконання ОСОБА_4 вимог п. 1.5 Договору.

Відповідно до змісту вказаного пункту договору передбачено, що на стадії виготовлення та реалізації продукції, поділ результату спільної діяльності відбуватиметься наступним чином.

Всі надходження розподіляються в пропорції 75% (стороні - 1) на 25% (стороні-2) до повного погашення стороною -1 всіх понесених витрат.

Після повного погашення стороною-1 понесених витрат, результат спільної діяльності визначатиметься як результат перевищення доходу над витратами в місячний термін з подальшим розподілом цього результату в пропорції 50% на 50%.

Окремо в зустрічному позові зазначено, що згідно розписки сторін від 17.12.2015, за результатами спільної діяльності було отримано прибуток в розмірі 410000,00 доларів США, з яких 250000,00 доларів США, забрав собі відповідач, а 1000000,00 доларів США відповідач повинен був передати позивачу.

Крім того позивач вказує на ту обставину, що відповідач не здійснив жодних інвестицій в спільний проект, а його обіцянки вподальшому надати первинні документи які підтверджують його виплати, так і залишились обіцянками. Відповідно,позивач вказує у своєму зустрічному позові, що він має право на отримання 50% з 410000,00 доларів США, що становить 205000,00 доларів США.

На підтвердження вказаних вимог, позивач надав копію документу, яку позивач в зустрічному позові зазначає як «розписка» та вважає, що з її змісту вбачається, що за результатами спільної діяльності було отримано прибуток в розмірі 410000,00 доларів США, з яких 250000,00 доларів США, забрав собі відповідач (т.3 а.с.10).

Приписами ч.1 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Однак, дослідивши зміст наявної в матеріалах справи копії вказаного документу, суд позбавлений можливості встановити будь-які дані щодо наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують заявлені позовні вимоги.

Так, із копії вказаного документу не вбачається, що за результатами спільної діяльності було отримано прибуток в розмірі 410000,00 доларів США, з яких 250000,00 доларів США, забрав собі відповідач, адже на вказаному аркуші паперу взагалі не зазначено про який розподіл яких саме коштів і якого саме холдінгу йдеться мова, а сам факт підписання сторонами вказаного аркушу паперу не свідчить про виконання сторонами умов Договору повністю або в частині, оскільки з його змісту взагалі неможливо встановити наявність інформації щодо предмета спору (т.1 а.с.42).

Такий документ, як доказ, на який посилається позивач, в даному випадку не відповідає критеріям належності і достовірності, а тому не може бути підставою для задоволення вказаних позовних вимог.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Згідноіз ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належнійформізгоди з усіхістотних умов договору.

В свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 610 та 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Водночас, у відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Як зазначено в ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За вказаних обставин,розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшлисвогопідтвердженняпід час розглядусправи по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

В постанові від 22.05.2018 року у справі N 369/6892/15 Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості.

Суд окремо зауважує, що підстави для задоволення заяви відповідача про застосування строків позовної давності відповідно до ст.267 ЦПК України (т.3 а.с. 113) в даному випадку відсутні відсутні, оскільки в задоволенні позову відмовлено у зв`язку із його безпідставністю.

В даному випадку, суд враховує посилання Європейським судом з прав людини на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядомсправи.

При цьому, відповідно до правил ст. 141 ЦПК України, з врахуваннямтієїобставини, що в задоволенні позову відмовлено, тому судовівитрати в даномувипадкупокладені на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.525-526, 610-611, 627, 638, 640, 1130, 1131 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягненнягрошовихкоштів - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: