Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участю секретаря судового засідання Химинець О.Я., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб цивільну справу за позовом Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, в особі в.о. директора департаменту Полтавцевої Т. до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Департамент міського господарства Ужгородської міської ради в особі в.о. директора Полтавцевої Т., звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивує тим, що 19.12.2013 р. рішенням Ужгородської міської ради № 1172, а саме пунктом 1.60 гр. ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 ) було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0900 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 та передано її в оренду строком на 5 років до 19.12.2018 р. В подальшому, 17.02.2014 р. на підставі зазначеного рішення між департаментом міського господарства Ужгородської міської ради та гр. ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі № 1691.

Відповідно до п. 1 даного договору Сторони погодили, що предметом цього договору є надання Орендодавцем Орендареві права на платне користування земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 .

Факт передання в оренду земельної ділянки (кадастровий номер :53:001:0760) підтверджується актом прийому-передачі, який сторонами був підписаний одночасно з Договором оренди землі №1691 від 17.02.2014 р. (п. 21 договору).

В подальшому, 10.02.2015 р., 24.02.2016 р., 05.09.2018 р. між сторонами було укладено додаткові угоди про внесення змін та доповнень до договору оренди земельної ділянки від 17.02.2014 р.

Додатковою угодою від 05.09.2018 р. про внесення змін до договору оренди землі від 17.02.2014 р. № 1691 було внесено зміни до пунктів 5,10,11 договору.

Відповідно до витягу Держгеокадастру із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 369 від 12.02.2018 р., станом на січень 2018 р., нормативно-грошова оцінка орендованої земельної ділянки площею 900 кв. м. становила 490 077,00 грн.

Таким чином, відповідно до п. 5, 10 додаткової угоди від 05.09.2018 р, орендна плата сплачується у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі у грошовій формі та становить 14702,31 грн. на рік, вноситься щомісячно протягом 30 календарних днів за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця в розмірі 1225,19 грн.

Пунктом 13 Договору оренди встановлено, що розмір орендної плати переглядається щорічно у разі зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, і в інших випадках, передбачених законом.

Розмір орендної плати повинен сплачуватись згідно нормативно-грошової оцінки чинної на день справляння податків, що Відповідачем зроблено не було, а натомість допущено значну заборгованість, яку необхідно сплатити до місцевого бюджету.

Пунктом 8 договору оренди землі встановлено, що даний договір укладено до 19.12.2018 р.

Пунктом 30 договору сторонами було врегульовано питання, що у разі неповернення земельної ділянки в зазначений термін, здійснити плату за фактичне користування земельною ділянкою. Плата за землю у цьому випадку вноситься у розмірах, визначених цим договором.

Позивач зазначає що відповідачем не було виконано умови договору щодо повернення земельної ділянки, не підписано акту прийому-передачі.

У позовній заяві вказано на те, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, на земельній ділянці з кадастровим номером :53:001:0760 по АДРЕСА_1 наявне нерухоме майно (незавершене будівництво), яке з 22.10.2015 р. належить на праві приватної власності гр. ОСОБА_1 . Наявність нерухомого майна підтверджує постійне використання відповідачем зазначеної земельної ділянки, відтак з січня 2019 р. нарахування орендної плати здійснювалось за фактичне використання земельної ділянки по АДРЕСА_1 відповідно до п. 30 договору оренди землі № 1691 від 17.02.2014 р.

Як вказано у позовній заяві, 28.02.2019 Ужгородською міською радою прийнято рішення № 1479, яким гр. ОСОБА_1 було затверджено вартість земельної ділянки, яка є предметом Договору оренди № 1691 від 17.02.2014 р. та вирішено продати відповідачу.

В подальшому, на підставі вищезазначеного рішення, 12.12.2019 р. між Ужгородською міською радою та гр. ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер :53:001:0760), площею 0,0900 га по АДРЕСА_1 . Однак, дані обставини ніяким чином не звільняють гр. ОСОБА_1 від своїх зобов`язань за Договором оренди землі № 1691 від 17.02.2014 р., які відповідачем не були виконані. У гр. ОСОБА_1 наявна заборгованість перед територіальною громадою м. Ужгород в особі Ужгородської міської ради від імені якої діє департамент міського господарства Ужгородської міської ради.

Оскільки орендар взяті на себе договірні зобов`язання в частині своєчасності та повноти оплати орендних платежів не виконував, на момент укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.12.2019 р. у відповідача була заборгованість за договором оренди землі № 1691 від 17.02.2014 р. з липня 2018 р. по грудень 2019 р. в розмірі 21 335,75 грн. відповідно до розрахунку заборгованості.

За таких обставин обов`язок відповідача із внесення плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :53:001:0760 на підставі договору оренди землі №1691 від 17.02.2014 р. існує по даний час.

Відповідач зобов`язаний сплатити орендну плату за весь час користування земельною ділянкою з кадастровим номером :53:001:0760 на умовах оренди, припинення договору оренди не припиняє обов`язку гр. ОСОБА_1 щодо сплати орендної плати за період з липня 2018 р. по грудень 2019 р.

Позивач зазначає, що припинення дії договору оренди землі № 1691 від 17.02.2014 р. не ототожнюється з фактом припинення невиконаних обов`язків у гр. ОСОБА_1 . За даним договором, оскільки відповідачем було допущено прострочення виконання грошового зобов`язання за орендоване майна.

Позивач зазначає, що вказаний договір є підставою для виникнення у Департаменти міського господарства Ужгородської міської ради та гр. ОСОБА_1 господарських зобов`язань, а саме майново господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11,202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Позивач вказує на те, що зважаючи на наявність заборгованості, оскільки рахунки добровільно не оплачено, з метою вирішення справи у позасудовому порядку, Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради було направлено на адресу гр. ОСОБА_1 претензії № 25.01-13/111 від 18.07.2018 р. та № 32.01-13/155 від 05.11.2019 р. з вимогою погасити заборгованість, яка виникла внаслідок порушення відповідачем умов договору. До зазначених листів Позивачем було додано розрахунки заборгованості по орендній платі. Однак відповідач на вказане належним чином не відреагував, борг не погасив, що змусило Департамент звернутися до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права.

У позовній заяві вказано на те, що на момент пред`явлення позову зобов`язання відповідача в частині проведення розрахунків є не виконаними.

Позивач просить суд: стягнути з гр. ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради (Код ЗДРПОУ 36541721) 21 335,75 грн. заборгованість по орендній платі за договором оренди землі № 1691 від 17.02.2014 р.; Судові витрати, у вигляді судового збору за подання цієї позовної заяви в розмірі 2102,00 грн., сплачені Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради, покласти на гр. ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.02.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

За адресою зареєстрованого місця проживання відповідача, судом було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви. Разом із тим, відзиву ОСОБА_2 , подано не було.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України).

Оскільки, відповідно до вимог ст.279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.ч.1-4 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Відповідно до ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п.2, п.4, п.6 , п.7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Згідно із ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Судом встановлено, що 19.12.2013 р. рішенням Ужгородської міської ради № 1172, а саме пунктом 1.60. гр. ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 ) було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0900 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 та передано її в оренду строком на 5 років до 19.12.2018 р. копія витягу із вказаного рішення міститься в матеріалах справи.

Згідно Договору оренди землі від 17.02.2014 року № 1691 (копія наявна в матеріалах справи), на підставі зазначеного рішення між департаментом міського господарства Ужгородської міської ради та гр. ОСОБА_1 укладено вказаний договір, згідно якого: п. 1 Сторони погодили, що предметом цього договору є надання Орендодавцем Орендареві права на платне користування земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 .

Факт передання в оренду земельної ділянки (кадастровий номер :53:001:0760) підтверджується актом прийому-передачі, який сторонами був підписаний одночасно з Договором оренди землі №1691 від 17.02.2014 р. (п. 21 договору). Матеріали справи містять копію акту прийому-передачі земельної ділянки, що підписаний відповідачем.

Окрім того, з матеріалів справи встановлено також, що між сторонами по справі в подальшому було укладено 10.02.2015 р., 24.02.2016 р., 05.09.2018 р. - додаткові угоди про внесення змін та доповнень до договору оренди земельної ділянки від 17.02.2014 р.

Додатковою угодою від 05.09.2018 р. про внесення змін до договору оренди землі від 17.02.2014 р. № 1691 було внесено зміни до пунктів 5,10,11 договору.

Відповідно до витягу Держгеокадастру із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 369 від 12.02.2018 р., станом на січень 2018 р., нормативно-грошова оцінка орендованої земельної ділянки площею 900 кв. м. становила 490 077,00 грн.

Відповідно до п. 5, 10 додаткової угоди від 05.09.2018 р, орендна плата сплачується у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі у грошовій формі та становить 14702,31 грн. на рік, вноситься щомісячно протягом 30 календарних днів за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця в розмірі 1225,19 грн.

Пунктом 13 Договору оренди встановлено, що розмір орендної плати переглядається щорічно у разі зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, і в інших випадках, передбачених законом.

Розмір орендної плати повинен сплачуватись згідно нормативно-грошової оцінки чинної на день справляння податків, що Відповідачем зроблено не було, а натомість допущено значну заборгованість, яку необхідно сплатити до місцевого бюджету. Пунктом 8 договору оренди землі встановлено, що даний договір укладено до 19.12.2018 р.,

Пунктом 30 договору сторонами було врегульовано питання, що у разі неповернення земельної ділянки в зазначений термін, здійснити плату за фактичне користування земельною ділянкою. Плата за землю у цьому випадку вноситься у розмірах, визначених цим договором.

Відповідно-до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заброн відчуження об`єктів нерухомого майна, що міститься у матеріалах справи, щодо об`єкта нерухомого майна, на земельній ділянці з кадастровим номером :53:001:0760 по АДРЕСА_1 наявне нерухоме майно (незавершене будівництво), яке з 22.10.2015 р. належить на праві приватної власності гр. ОСОБА_1 .

Згідно наявного в матеріалах справи, рішення прийнятого Ужгородською міською радою № 1479 від 28.02.2019, яким гр. ОСОБА_1 було затверджено вартість земельної ділянки, яка є предметом Договору оренди № 1691 від 17.02.2014 р. та вирішено продати відповідачу. так, в подальшому, 12.12.2019 р. між Ужгородською міською радою та гр. ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер :53:001:0760), площею 0,0900 га по АДРЕСА_1 , копія якого міститься матеріалах справи.

Разом із тим, гр. ОСОБА_1 не виконав своїх зобов`язань за Договором оренди землі № 1691 від 17.02.2014 р. У гр. ОСОБА_1 наявна заборгованість перед територіальною громадою м. Ужгород в особі Ужгородської міської ради від імені якої діє департамент міського господарства Ужгородської міської ради.

Оскільки орендар взяті на себе договірні зобов`язання в частині своєчасності та повноти оплати орендних платежів не виконував, на момент укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.12.2019 р. у відповідача була заборгованість за договором оренди землі № 1691 від 17.02.2014 р.

За таких обставин обов`язок відповідача із внесення плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :53:001:0760 на підставі договору оренди землі №1691 від 17.02.2014 р. існує по даний час.

Відповідач зобов`язаний сплатити орендну плату за весь час користування земельною ділянкою з кадастровим номером :53:001:0760 на умовах оренди, припинення договору оренди не припиняє обов`язку гр. ОСОБА_1 щодо сплати орендної плати.

За приписами статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним, а об`єктом плати за землю є земельна ділянка.

Відповідно до положень Податкового кодексу України плата за землю може здійснюватись у вигляді земельного податку та орендної плати.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки за даним Договором оренди землі № 1691 гр. ОСОБА_1 прийняв в строкове платне користування зазначену вище земельну ділянку, то відповідно Відповідач зобов`язався своєчасно і в повному обсязі вносити готівкою або безготівкою на рахунок місцевого бюджету орендну плату.

Однак гр. ОСОБА_1 орендна плата за землю до бюджету не сплачувалася, Орендар взяті на себе договірні зобов`язання в частині своєчасності та повноти оплати орендних платежів не виконував, чим порушив умови договору, в результаті чого у останнього утворилась заборгованість.

Слід зазначити, що згідно матеріалів справи, Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради було направлено на адресу гр. ОСОБА_1 претензії № 25.01-13/111 від 18.07.2018 р. та № 32.01-13/155 від 05.11.2019 р. з вимогою погасити заборгованість, яка виникла внаслідок порушення відповідачем умов договору. До зазначених листів Позивачем було додано розрахунки заборгованості по орендній платі. Станом на день розгляду справи, суду не надано підтвердження щодо сплати відповідачем заборгованості щодо орендної плати.

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є саме договір оренди земельної ділянки (частина друга статті 21 Закону України «Про оренду землі», пункт 288.1 статті 288 ПК України).

У зв`язку з цим та оскільки орендну плату за землю орендар вносить орендодавцеві (стаття 21 Закону України «Про оренду землі», стаття 288 ПК України), то право на стягнення заборгованості з орендної плати має орендодавець шляхом звернення до відповідного суду в установленому ЦПК порядку.

Статтею 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України та ст. 1 Закону України Про оренду землі" право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Орендодавець передав гр. ОСОБА_1 у строкове платне користування об`єкт оренди земельну ділянку площею 0,0900 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується актом прийому передачі, який підписаний сторонами та скріплений печатками.

Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 21 вказаного Закону, орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

У разі визнання у судовому порядку договору оренди землі недійсним отримана орендодавцем орендна плата за фактичний строк оренди землі не повертається.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК).

Відповідно до ч. ч. 1, 5 статті 203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 96 ЗК України встановлений обов`язок землекористувачів, у тому числі орендарів, своєчасно сплачувати орендну плату за користування землею. Ця норма кореспондується відповідно зі ст. 24 Закону України «Про оренду землі», яка передбачає, що орендодавець землі має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Зазначені принципи земельного законодавства відображені в Договорі оренди землі, а саме в п. 27 розділу «Інші права та обов`язки сторін» Договору оренди землі від 17.02.2014 року.

Однак відповідач порушив свої зобов`язання щодо своєчасності та розрахунку за користування земельною ділянкою та відповідно нехтує терміном зазначеним в п. 11 розділу «Орендна плата» Договору оренди землі № 1691, який є його істотною умовою.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином, належними сторонами, у передбачений законом чи договором спосіб та термін, за відповідною ціною і інше. Вказані умови є істотними для зобов`язальних правовідносин, а отже повинні виконуватися безумовно, у точній відповідності до умов договору.

Закінчення строку дії договору не є підставою для припинення наявних зобов`язань, в т.ч. обов`язку повернути об`єкт оренди за актом приймання - передачі та сплатити плату за фактичне використання земельної ділянки до моменту її повернення.

Статтею 34 Закону України «Про оренду землі» визначено, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки.

Разом із тим, в даному випадку, строк дії договору оренди земельної ділянки закінчився 19.12.2018, сторонами не було продовжено строку дії вказаного договору.

Позивач, зазначає, що відповідач-орендар не повернув земельну ділянку, а фактично продовжував нею користуватися.

Проте, суд вважає, що стягнення із відповідача орендної плати за період з моменту закінчення строку дії Договору оренди (19.12.2019) до укладення між сторонами договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки до задоволення не підлягає, оскільки:

Згідно із частиною першою статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частинами першою та шостою статті 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У частині першій статті 284 ГК України законодавець як істотні умови договору оренди визначив, зокрема, строк, на який укладається договір оренди; орендну плату з урахуванням її індексації; умови повернення орендованого майна або викупу.

Частиною першою статті 763 ЦК України встановлене загальне правило, за яким договір найму укладається на строк, визначений договором.

Частиною четвертою статті 284 ГК України, передбачено, що строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Закінчення строку, на який було укладено договір оренди, є однією з підстав його припинення (частина четверта статті 291 ГК України). Правові наслідки припинення договору оренди визначаються приписами ЦК України щодо регулювання договору найму.

Частиною першою статті 785 ЦК України передбачено, що в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі

Згідно з частиною першою статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 ЦК України, статей 283, 284, 286 ГК України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором оренди у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.

Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 ЦК України, статей 283, 284, 286 ГК України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором оренди у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.

Після спливу строку дії договору оренди невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною другою статті 785 ЦК України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

За змістом статей 610- 612 ЦК України невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, установлених договором або законом.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника встановлених законом негативних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку, що узгоджується з нормами статті 610 ЦК України та статті 216 ГК України.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Законодавець у частині першій статті 614 ЦК України визначив, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 ЦК України, необхідною є наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимог статті 614 зазначеного Кодексу. При цьому для застосування відповідальності, передбаченої цією нормою, важливим є встановлення наявності в орендаря можливості передати майно, що було предметом оренди, та умисного невиконання ним цього обов`язку. Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 914/4238/15, від 24.04.2018 у справі № 910/14032/17 та від 09.09.2019 у справі № 910/16362/18, а також в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19.

Так, після припинення договору оренди користування майном стає неправомірним. Якщо орендар не повертає майно після закінчення строку договору оренди орендодавець вправі звернутися до суду з позовом про стягнення з орендаря неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (частина друга статті 785 ЦК України), в межах розгляду якого орендар вправі спростувати доводи щодо неповернення ним цього майна чи наявності вини у такому неповерненні.

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення договору, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 ЦК України.

Отже, яким би способом в договорі не регламентувалися правовідносини між сторонами у разі невиконання (несвоєчасного виконання) наймачем (орендарем) обов`язку щодо повернення речі з найму (оренди) з її подальшим користуванням після припинення договору, що відбулося у спірних правовідносинах, ці правовідносини не можуть врегульовуватись іншим чином, ніж визначено частиною другою статті 785 ЦК України. Подібний правовий висновок викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19.

Вказане узгоджується із позицією що висловлена у постанові ВС від 26 липня 2021 року справа № 904/577/20.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково, а саме про стягнення із відповідача суми заборгованості, що станом на грудень 2018 року становить 7 384,39 грн., тобто на час закінчення строку дії договору оренди від 17.02.2014 р. №1691.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 81, 83, 141, 223, 229, 263, 264, 265, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 526, 629, ЦК України, ст. 96, 260 Земельного кодексу України, ст.ст. 13, 15, 24 Закону України «Про оренду землі»,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради, в особі в.о. директора департаменту Полтацевої Т. до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з гр. ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Департаменту міського господарства Ужгородської міської ради (Код ЗДРПОУ 36541721) 7 384,39 грн. заборгованість по орендній платі за договором оренди землі № 1691 від 17.02.2014 р.

Судовий збір за подання цієї позовної заяви в розмірі 2102,00 грн., сплачені Департаментом міського господарства Ужгородської міської ради, покласти на гр. ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 24.12.2021 року

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош