Справа № 128/784/21
РІШЕННЯ

Іменем України

28 грудня 2021 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Ганкіної І.А.,

за участі секретаря Жигарової Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Служби у справах дітей Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визначення місця проживання дитини, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Служби у справах дітей Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визначення місця проживання дитини, який обґрунтовує тим, що 25.10.2015 між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб у Виконавчому комітеті Луко-Мелешківської сільської ради Вінницького району, актовий запис №28. В період шлюбу у них з відповідачем народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 22.08.2018 по цивільній справі №128/35/18 шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу, за домовленістю з відповідачем, їх син проживає з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач своєчасно надає матеріальну допомогу для утримання дитини, а тому вона не звертається із позовом про стягнення аліментів, також при можливості відповідач приділяє час для спілкування та виховання сина, однак відповідач працює за межами України. Вказує, що вона не чинить та не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідача із сином і готова зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлена піклування батька. У 2021 році у нас з відповідачем виник спір, щодо подальшого місця проживання дитини, який в добровільному порядку вони не можуть вирішити, і тому з`явилась необхідність звернутися до суду. З моменту народження сина позивачка повністю опікується його інтересами і потребами, піклується про нього, займається вихованням, слідкує за розвитком та його здоров`ям. Зазначає, що із сином проживає у приватному будинку з її батьками, вона працює вчителькою іноземної мови у Прибузькій філії комунального закладу ЗЗСО-ліцей Лука-Мелешківської сільської ради, яка знаходиться близько до її місця проживання та місця дошкільного навчального закладу, який відвідує син. Зручний графік роботи позивачки та близьке її розташування, надає можливість відводити сина до начальних та розвиваючих закладів. Син відвідує дошкільний навчальний заклад «Веселка», який розташований у селі Лука-Мелешківська, окрім цього позивачка водить сина у дитячий розвиваючий центр «Країна Знань», та у басейн у спортивному комплексі «Маяк». Також вказує, що нею створенні максимально можливі сприятливі умови для дитини, в нього є свій дитячий куточок, де він грається, є окреме спальне місце, має місце для навчання, дитина забезпечена іграшками, книгами, іншими речами для розвитку. Виходячи з інтересів сина, а також з того, що увесь час дитина проживала разом з позивачкою, вважає за доцільне визначити його місце проживання із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

Тобто, виникла необхідність юридичного закріплення фактичного місця проживання дитини з матір`ю після розірвання шлюбу.

В судове засідання учасники судового процесу не з`явилися.

Позивач ОСОБА_1 подала суду заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, змін та доповнень не має, позов просить задоволити. Розгляд справи провести у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнає (а.с.23).

Представник 3-ї особи Служби у справах Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області в особі Зюзюкіної О.О. надала суду заяву про слухання справи у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечують. Також надали висновок, щодо доцільності визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 .

Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, зі сторони їх належності, достатності та допустимості дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

25.10.2015 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб у Виконавчому комітеті Луко-Мелешківської сільської ради Вінницького району, актовий запис №28.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 22.08.2018 по цивільній справі №128/35/18 шлюб між ними було розірвано (а.с.8).

В період шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про народження дитини (а.с.7).

Відповідно до висновку № 181 від 15.12.2021 року щодо доцільності місця проживання дитини, затвердженого рішенням виконавчого комітету Лука-Мелешківської сільської ради, вказано, що служба у справах дітей Лука-Мелешківської сільської ради вважає за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зобов`язує держави-учасниці забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Так, Європейський суд з прав людини зазначив, що з метою недопущення порушень статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року під час розгляду справ про визначення місця проживання дитини слід враховувати два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним (Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», § 100; Рішення ЄСПЛ від 11липня 2017 року у справі «М. С. проти України», § 76).

За приписами ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Частиною ст. 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Статтями 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Крім того, частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Частиною четвертою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Таким чином, цією нормою права встановлено вичерпний перелік осіб, місце проживання (місцезнаходження) яких може вважатися місцем проживання дитини, яка не досягла десяти років: батько, мати, опікун дитини, навчальний заклад чи заклад охорони здоров`я, в якому проживає дитина.

Таким чином, суд повно та всебічно дослідивши обставини справи щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, враховуючи створення матір`ю належних умов для проживання, виховання та забезпечення дітей, виходячи в першу чергу з інтересів дітей, суд приходить до переконання про наявність підстав для визначення місця проживання дітей з матір`ю, крім того, діти мають проживати з одним із батьків, зважаючи на те, що батьки мають рівні права і обов`язки щодо виховання та розвитку дітей незалежно від того, що проживають окремо один від одного, беручи до уваги, що місце проживання дитини з одним із батьків не є перешкодою для іншого щодо виконання як обов`язків так і здійснення прав, у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір слід залишити за позивачем, що відповідає бажанню позивачки вказаному в тексті позову.

При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про охорону дитинства», Конституцією України, ст.ст. 153,160,161 СК України, ст.15 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 18, 19, 76-82, 89, 95, 133, 141, 206, 211, 223, 245, 247, 259, 263-265, 268, 289, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов - задовільнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлено 28.12.2021.

Учасники судового провадження:

позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 ;

третя особа - Служба у справах дітей Лука-Мелешківської сільської ради, адреса: с. Лука-Мелешківська, вул. Центральна,2, Вінницького району Вінницької області.

Суддя І.А. Ганкіна