Провадження №2/756/2842/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2021 року

Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Шролик І.С.

секретар судового засідання Михнюк В.М.

за участі:

представника позивача - Дегтярьова О.Ф.,

представника відповідача АТ «Універсал Банк» - Куришко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «БМ - 2018», Акціонерного товариства «Універсал банк» про розірвання кредитного договору, визнання недійсними іпотечних договорів, зобов`язати вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року позивач ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Дегтярьова О.Ф., звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства «БМ - 2018», Акціонерного товариства «Універсал банк» в якому просив суд: розірвати Кредитний договір № 24/8/030908 від 03.09.2008 року укладений між ВАТ «БМ Банк» та ОСОБА_1 , визнати недійсним Іпотечний договір № 24/8/030908/1 від 03.09.20008 року, припинити іпотеку Ѕ нежилого приміщення загальною площею 261,40 кв.м. у будинку АДРЕСА_1 (предмет іпотеки за Іпотечним договором № 24/8/030908/1 від 03.09.2008 року); визнати недійсним Іпотечний договір № 24/8/030908/2 від 03.09.2008 року, припинити іпотеку Ѕ нежилого приміщення загальною площею 261, 40 у будинку АДРЕСА_1 (предмет іпотеки за Іпотечним договором № 24/8/030908/2 від 03.09.2008 року); встановити обставину про неукладеність Кредитного договору від 13.08.2008 року № 124/5/130808, зобов`язати АТ «БМ-2018» внести зміни в розрахунок заборгованості позивача за Кредитним договором № 24/8/020908 від 02.09.2008 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 03 вересня 2008 року між ВАТ «БМ Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 24/8/030908. Кредитний договір складається з двох частин (Частина 1 та Частина 2), які нероздільно пов`язані між собою і одна для іншої є невід`ємними частинами. Строк дії договору до повного його виконання сторонами. Дата остаточного повернення кредиту - 01 вересня 2028 року. Умовами укладеного кредитного договору п. 4.1.2 передбачено, що банк зобов`язується видати позичальнику кредит в сумі 250687,00 швейцарських франків на умовах, передбачених даним договором. В забезпечення виконання обов`язків за таким кредитним договором, сторони уклали 03 вересня 2008 року Договори іпотеки № 24/8/030908/1 та №24/8/030908/2. За умовами яких, ОСОБА_1 передав в іпотеку АТ «БМ Банк» дві 1/2 частини нежитлового приміщення загальною площею 261,40 кв.м. у будинку номер АДРЕСА_1 .

Посилаючись, що банк ВАТ «БМ Банк» свої обов`язки за кредитним договором № 24/8/030908 не виконав, кредитні кошти позичальнику не видав просить суд розірвати кредитний договір № 24/8/030908 від 03.09.2008. Вважає, що у позивача відсутнє будь-яке чинне зобов`язання перед кредитором за Кредитним договором № 24/8/030908 від 03.09.2С08.

Представник позивача, як на правову підставу визнання договорів іпотеки недійсними посилається на положення ст. 17 ЗУ «Про іпотеку», якою передбачено, що підставою припинення іпотеки є визнання іпотечного договору недійсним.

Вважає, що договори іпотеки № 24/8/030908/1 та № 24/8/030908/2 від 03.09.2008, мають похідний характер від зобов`язання за основним Кредитним договором № 24/8/030908 від 03.09.2008, тому у разі розірвання кредитного договору з підстав невиконання кредитором своїх обов`язків щодо видачі кредитних коштів, вважає, що договори іпотеки підлягають визнанню недійсними, а іпотека - припиненою.

Також представник позивача зазначає, що 02 вересня 2008 року між позивачемта ВАТ «БМ Банк» укладений кредитний договір 24/8/020908. В підтвердження укладання якого надає довідку про видачу готівки № 1194709 від 03 вересні 2008 року на суму 250687,00 швейцарських франків в якій зазначено про їх видачу за кредитним договором 24/8/020908; додаток№ 2, №3 до кредитного договору 24/8/020908 підписаний сторонами, довідку про рух коштів з матеріалів цивільної справи (456/7250/14-ц). згідно якої позивач ОСОБА_1 вносив кошти на погашення кредиту та відсотків за кредитним договором 24/8/020908; лист ПАТ страхової компанії «Українська страхова група» про сплату страхового платежу за договором страхування; квитанції №1203678 від 07 травня 2009 року та №32884 від 08 січня 2009 року про зарахування коштів ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 24/8/020908.

Окрім того, посилаючись на те, що при ознайомленні з матеріалами цивільної справи (456/7250/14-ц) з довідки про рух коштів по рахунку, стало відомо що частину платежів ВАТ «БМ Банк» спрямовувало на погашення кредитного договору №124/5/130808 від 13.08.2008 року. Проте запевняючи суд, що ніколи між сторонами такий кредитний договір не укладався, посилаючись, що визнання договору неукладеним є неналежним способом захисту просить суд встановити обставину про його неукладеність та зобов`язати АТ «БМ-2018» внести зміни в рахунок заборгованості позивача за кредитним договором 24/8/020908 від 02 вересня 2008 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2020 року справу передано за підсудністю до Оболонського районного суду м. Києва.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 січня 2021 року справа передана на розгляд головуючому судді Шролик І.С.

Ухвалою суду від 15 січня 2021 року відкрито у справі загальне позовне провадження.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва 15 січня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні клопотання про забезпечення позову.

На адресу суду 08 лютого 2021 року надійшов відзив на позовну заяву в порядку ст.178 ЦПК України, в якому представник АТ «Універсал Банк» посилаючись на необґрунтованість заявлених вимог просить відмовити ОСОБА_1 в їх задоволенні. В мотивування поданого відзиву представник зазначає, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02 серпня 2016 року, залишеним без змін судом апеляційної та касаційної інстанції стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «БМ Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», заборгованість за кредитним договором № 24/8/030908 від 03.09.2008 року, просить врахувати висновки по справі (756/7250/14-ц), які в порядку ст. 82 ЦПК України не підлягають доведенню. Доказів існування іншого діючого кредитного договору позивачем не надано. Дійсно в документах міститься механічна помилка працівника банку в зазначенні номеру кредитного договору. Просить суд застосувати до вимог позивача наслідки пропуску строків позовної давності.

Від представника позивача - адвоката Дегтярьова О.Ф., 15 лютого 2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначає, що доказів права вимоги за будь-яким кредитним договором АТ «Універсал Банк» не надавав. АТ «БМ Банк» підтверджений факт укладання між сторонами кредитного договору 24/8/020908 шляхом отримання коштів в рахунок погашення, страхування майна та видачі готівки. Строк дії кредитного договору 24/8/030908 встановлений до 2028 року, тому з вимогою про його розірвання строк позовної давності не пропущений.

У запереченнях відповіді на відзив, що надійшла на адресу суду 24 лютого 2021 року представника відповідача АТ «Універсал Банк» зауважує, що 21 жовтня 2020 року між АТ «ВТБ Банк» та АТ «Універсал Банк» укладений договір № 75-РБ «Про відступлення права вимоги» придбав право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 24/8/030908 від 03.09.2008 року. За спірним кредитним договором відбулась заміна кредитора АТ «БМ Банк» на АТ «ВТБ Банк» та в подальшому на АТ «Універсал Банк». Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 27 січня 2021 року замінено стягувача. Наголошує, що судовим рішенням у справі № 756/7250/14-ц встановлений факт помилки в заяві про видачу готівки, в зазначенні номера кредитного договору, що доводиться відкриттям на ім`я позивача позичкового рахунку та рахунку на сплату відсотків, що відповідає п.3.2 кредитного договору № 24/8/030908, який є діючим та частково виконувався позивачем в частині повернення кредитних коштів. Крім того, просить суд урахувати заяву позивача ОСОБА_1 від 29 жовтня 2013 року, що написана ним власноруч про його неможливість виконання зобов`язань за кредитним договором № 24/8/030908 від 03 вересня 2008 року в рахунок чого пропонував вирішити питання продажу предмета іпотеки. Між ВАТ «БМ Банк» та позивачем 22 січня 2010 року було підписано додаткову угоду до кредитного договору № 24/8/030908 від 03 вересня 2008 року, в якій сторони виклали деякі пункти в новій редакції, що також свідчить про дійсність та виконання оспорюваного договору.

На адресу суду 02 березня 2021 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення до позовної заяви в яких він зауважує що відповідач АТ «Універсал Банк» на підставі положення ст. 82 ЦПК України не звільнений від доказування, оскільки не був учасником справи № 756/7250/14-ц. Також зазначає, що ОСОБА_1 не заперечує укладання кредитного договору № 24/8/030908, також не заперечує отримання в банку кредитних коштів в сумі 250687,00 швейцарських франків, проте вважає що вони отримані на виконання кредитного договору № 24/8/020908 від 02 вересня 2008 року на підтвердження існування якого ним надано до позову відповідні докази.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Дегтярьов О.Ф., підтримав заявлені позовні вимоги з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, поданої відповіді на відзив та додаткових поясненнях. Наполягав на їх задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача АТ «Універсал Банк» в судовому засіданні посилаючись на недоведеність заявлених позовних вимог за підстав та мотивів викладених у письмовому відзиві, запереченнях на відповіді на відзив, просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог. Також зазначає, що право вимоги АТ «Універсал Банк» отримано від первісного кредитора до ОСОБА_1 за договором № 24/8/030908 від 03 вересня 2008 року, через правонаступництво за договором № 75-РБ «Про відступлення права вимоги», тому обставини встановлені рішенням суду є такими, що не підлягають доведенню в даній справі. Заявлені позовні вимоги були предметом дослідження при розгляді справи № 756/7250/14-ц в суді апеляційної та касаційної інстанції та були доводами апеляційної, касаційної скарги ОСОБА_1 .

Представник відповідача АТ «БМ-2018» не скористався правом участі в судовому засіданні, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів за відсутності належно сповіщеного представника відповідача АТ «БМ-2018».

Судом встановлено, що 03 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «БМ Банк» укладений кредитний договір № 24/8/030908, який складається із двох частин. Першою - про базові умови кредитування й визначення термінів та другої - безпосередньо умов договору. Сума кредиту та валюта кредиту визначена сторонами - 250687 швейцарських франків, із цільовим призначенням купівлі нерухомості на вторинному ринку, із відсотковою ставкою за користування грошовими коштами - 8,99% з терміном погашення до 01 вересня 2028 року (а.с.18-23).

Також 03 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та банком в забезпечення виконання умов кредитного договору укладено два договори іпотеки № 74/8/030908/1 та № 24/8/030908/2, за умовами яких, ОСОБА_1 передав банку в іпотеку дві частини по Ѕ нежилого приміщення загальною площею 261, 40 у будинку АДРЕСА_1 . (а.с. 24-33).

Позивачем надано копію квитанції №1203678 від 07 травня 2009 року згідно якої ОСОБА_1 сплачено на рахунок ВАТ «БМ Банк» НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 1825,63 швейцарських франків, що в еквіваленті в гривні становить 12411,16 грн. в якій зазначено призначення платежу згідно кредитного договору №24/8/020908 від 03.09.2009 року (а.с.34).

Згідно квитанції №32884 від 08 січня 2009 року ОСОБА_1 сплачено на рахунок ВАТ «БМ Банк» НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 2963,28 швейцарських франків, що в еквіваленті в гривні становить 20255,67 грн. в якій зазначено призначення платежу часткове погашення кредиту та відсотків за кредитним договором №24/8/020908 від 02.09.2009 року (а.с.35).

З повідомлення ПАТ СК « Українська страхова група» за №03/8026 від 06 листопада 2020 року надіслане на адресу ОСОБА_1 видно, що ним сплачено страховий платіж за договором страхування майна №13-2807-0691 від 02.09.2008 року в сумі 10286,50 грн., та за договором страхування майна №13-2807-0990/1 від 22.09.2009 року в сумі 6465,80 грн. Зазначено, що надати договори страхування та копію кредитного договору №24/8/020908 неможливо. (а.с. 10)

Згідно додатку №3 до кредитного договору № 24/8/020908 від 02 вересня 2008 року про тарифи по обслуговуванню карткових рахунків, видачі та обслуговуванню міжнародних платіжних карток у ТОВ «БМ Банк» пакет «картка до кредиту», в якому міститься підпис позичальника та підпис працівника ТОВ «БМ Банк». (а.с.11)

Додатком №2 до кредитного договору №24/8/020908 від 02 вересня 2008 року встановлено тарифи на послуги та операції ТОВ «БМ Банк» для фізичних осіб (а.с.12).

Спір між сторонами виник з приводу наявності правових підстав для розірвання ухваленого між сторонами кредитного договору з підстав його невиконання в частині надання кредитних коштів та визнання недійсними договорів іпотеки, які укладено в забезпечення виконання кредитного договору.

Статтями 6, 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 1,2 ст. 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Суд не може погодитися із твердженням представника позивача про наявність правових підстав для розірвання кредитного договору № 24/8/030908 від 03 вересня 2008 року через не надання кредитором грошових коштів визначених умовами договору в сумі 250687 швейцарських франків.

Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги.

Як видно з тексту позовної заяви позивач посилаючись на не отримання грошових коштів за укладеним кредитним договором № 24/8/030908 від 03 вересня 2008 року зазначає, що кредитні кошти ним отримані по заяві про видачу готівки № 1194709 03 вересня 2008 року на виконання іншого кредитного договору № 24/8/020908 від 03 вересня 2008 року (а.с.78).

Проте суд не може визнати дане твердження позивача доведеним, з огляду на наступне.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини (далі - Конвенція) та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів

Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами (постанова КГС ВС від 26.11.2019 по справі № 902/201/19, постанова КГС ВС від 15.10.2019 по справі № 908/1090/18.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (постанова КГС ВС від 19.12.2019 по справі №916/1041/17).

Згідно положення ч.4 ст.263 ЦПК україни при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом досліджено судові рішення у справі № 756/7250/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «БМ Банк», правонаступником якого є відповідач АТ «Універсал банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, що надані до заперечення представником відповідача.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 02 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 23 листопада 2016 року та Постановою Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованість за кредитним договором № 24/8/030908 від 03.09.2008 року у розмірі 235641 швейцарських франків 80 сантимів, з них: сума заборгованості по кредиту - 204 466, 02 швейцарських франків; сума заборгованості по процентах - 26806,57 швейцарських франків; сума заборгованості по пені - 4369,21 швейцарських франків.

В мотивувальній частині вищезазначених рішень суду апеляційної та касаційної інстанції міститься висновок: «Відповідачем ( ОСОБА_1 ) недоведено, що він отримав у банку кредит два рази на одну і ту ж суму (250 687,00 швейцарських франків) з одного і того ж позичкового рахунку за двома різними кредитними договорами. А це в свою чергу свідчить, що грошові кошти в сумі 250 687,00 швейцарських франків відповідач отримував на підставі тільки одного кредитного договору. Цим кредитним договором є договір № 24/8/030908 від 03.09.2008, інших кредитних договорів на суму 250 687,00 швейцарських франків виданих з позичкового рахунку № НОМЕР_2 між банком та боржником не укладалось.

Суд виходив з того, що згідно частини № 1 Кредитного договору № 24/8/030908 від 03.09.2008 вбачається, що сума кредиту складає 250687,00 швейцарських франків. Із розділу 3 «Порядок надання кредиту, умови погашення заборгованості по кредиту та сплаті процентів» Кредитного договору № 24/8/030908 від 03.09.2008 вбачається, що для видачі кредиту банк відкриває позичковий рахунок № НОМЕР_2 . Кредит видається шляхом видачі з каси банку. Датою видачі кредиту вважається день списання коштів з позичкового рахунку (п.3.2, п.3.3 Кредитного договору № 24/8/030908 від 03.09.2008).

Водночас із заяви на видачу готівки № 1194709 від 03.09.2008 вбачається, що кредит виданий відповідачу в сумі 250 687,00 швейцарських франків та з позичкового рахунку № НОМЕР_2 . Тобто боржник отримав, а банк надав кредитні кошти в порядку і на умовах передбачених Кредитним договором № 24/8/030908 від 03.09.2008, в сумі 250 687,00 швейцарських франків та з позичкового рахунку № НОМЕР_2 відкритого для видачі коштів саме по Кредитному договору № 24/8/030908 від 03.09.2008.

При цьому, відповідно до положень Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, Інструкції з бухгалтерського обліку кредитних, вкладних (депозитних) операцій та формування і використання резервів під кредитні ризики в банках України та інш., затверджених Національним банком України, аналітичний облік кредитних операцій здійснюється в розрізі позичальників за кожним кредитним договором окремо.

Отже, за кожним окремим кредитним договором банк відкриває позичальнику окремі рахунки для обслуговування тільки одного конкретного кредитного договору. Рахунки відкриті для обслуговування кредитного договору є унікальними і вказують на чітку приналежність відкритого рахунку до обслуговуючого кредитного договору.

Отже, на підстав викладеного, суд приходить до переконання, що позивачем не доведено, що кредитні кошти в сумі 250 687,00 швейцарських франків видано не за кредитним договором № 24/8/030908 від 03.09.2008 року, а тому відсутня підстава для розірвання укладеного 03 вересня 2008 року кредитного договору.

Посилання представника позивача на укладання договору страхування та сплату страхового платежу 02 вересня 2008 року, Додаток № 3 до кредитного договору № 24/08/020908 від 02 вересня 2008 року, додаток №2 до кредитного договору кредитного договору № 24/08/020908 від 02 вересня 2008 року не можуть спростувати преюдиціальні висновки судів у справі № 756/7250/14-ц та в сукупності із дослідженими доказами, наявними в матеріалах справи не доводять наявність між сторонами укладеного кредитного договору № 24/08/020908 від 02 вересня 2008 року, який позивачем не наданий, заперечується відповідачем про факт його укладання.

Суд вважає, що наявність чисельних помилок у розпорядчих документах АТ «БМ банк» зокрема, у виписках по руху коштів по рахунку № НОМЕР_3 , відкритого згідно та на виконання п. 3.2. кредитного договору № 24/08/030908 для зарахування процентів, а також у виписці по рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на виконання положення п.3.7 кредитного договору № 24/08/030908, щодо номеру кредитного договору № № 24/08/020908 не свідчить про існування між сторонами кредитних відносин по іншому кредитному договору, оскільки кошти спрямовано на зазначені рахунки відкриті на погашення єдиного існуючого, укладеного між сторонами кредитного договору № 24/08/030908.

З цих же мотивів суд відмовляє в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення обставин про неукладеність кредитного договору від 13.08.208 № 124/5/130808 та зобов`язання АТ «БМ-2018» внести зміни в розрахунок заборгованості позивача за кредитним договором № 24/08/020908 від 02 вересня 2008 року. Жодних доказів про існування між сторонами кредитних зобов`язань за кредитним договором № 24/08/020908 від 02 вересня 2008 року матеріали справи не містять. Зазначення у виписках про руху коштів по рахункам № НОМЕР_3 та № НОМЕР_1 посилання на кредитний договір №124/5/130808 від 13.08.2008 року є помилкою працівника банку та не потягло спрямування коштів на інший рахунок. Кошти зараховано на погашення кредитної заборгованості позивальника ОСОБА_1 , що відображено у досліджених відомостях.

Як на правову підставу визнання недійсними договорів іпотеки № 74/8/030908/1 та № 24/8/030908/2, представник позивача посилався на похідний характер цих правовідносин від кредитних зобов`язань та через заявлені вимоги про розірвання кредитного договору. Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору № 24/08/030908 від 03 вересня 2008 року задоволенню не підлягають, отже похідні вимоги про визнання недійсними Іпотечних договорів також слід залишити без задоволення.

Крім іншого, суд вважає необхідним звернути увагу позивача, що розірвання кредитного договору не є підставою для припинення заходів забезпечення кредитного зобов`язання, такий висновок міститься в постанові ВС/КЦС у справі № 539/3306/17 від 06.05.2020 року.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує ст. 141 ЦПК України та відмову в задоволенні позову в повному обсязі, у зв`язку з чим понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.2, 4, 5, 10, 12, 76-83, 133,141, 209-211, 223, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до Акціонерного товариства «БМ - 2018», Акціонерного товариства «Універсал банк» про розірвання кредитного договору, визнання недійсними іпотечних договорів, зобов`язати вчинити дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 04 березня 2021 року.

Суддя І.С. Шролик