ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 679/469/21
Провадження № 22-ц/4820/1737/21
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.
секретар судового засідання Філіпчук О.В.
за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , третьої особи ОСОБА_1
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №679/469/21 за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 31 серпня 2021 року (суддя Стасюк Р.М., повне судове рішення складено 08 вересня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення житлово-побутової комісії та зобов`язання поновити на квартирному обліку.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи та представника учасника справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 вказував, що він є учасником бойових дій та з грудня 2006 року перебував у відповідача на квартирному обліку як військовослужбовець, проте у зв`язку із отриманням захворювання пов`язаного з проходженням військової служби 07.05.2018 його звільнено з військової служби за станом здоров`я. Позивач вказує, що в кінці 2018 року отримав повідомлення про зняття його і членів його сім`ї з квартирного обліку з підстав самостійного поліпшення житлових умов. ОСОБА_1 вказує, що в обґрунтування поліпшення житлових умов відповідач зазначає те, що на момент зняття з квартирного обліку він разом із синами був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 , в якій позивачу належить 1/3 частина, тобто 9,1 кв.м. житлової площі, однак дружина позивача зареєстрована в батьківській квартирі АДРЕСА_2 , житловою площею 40,9 кв.м., а враховуючи той факт, що до 05.07.2018 діти були зареєстровані за цією ж адресою, відповідач зробив невмотивований висновок про те, що ОСОБА_1 забезпечений житловою площею в 9,1 кв.м., а його дружина та діти забезпечені житловою площею по 10,23 кв.м. при нормі середньої забезпеченості 8 кв.м.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним рішення житлово-побутової комісії В/ч НОМЕР_1 Національної гвардії України, оформлене протоколом №18 від 27.09.2018 про зняття його з членами сім`ї з квартирного обліку та виключення із списку осіб, які користуються правом першочергового отримання житлових приміщень та виключення зі списку осіб, які перебувають на загальній черзі на отримання житлових приміщень; зобов`язати відповідача поновити його та членів його сім`ї на квартирному обліку при Військовій частині НОМЕР_1 та включити до списку осіб, які користуються правом першочергового отримання житлових приміщень і до списку осіб, які перебувають на загальній черзі на отримання житлових приміщень.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 31 серпня 2021 року позов задоволено.

Визнано недійсним рішення житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, оформлене протоколом №18 від 27.09.2018 про зняття з квартирного обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов при Військовій частині НОМЕР_1 та виключення із списку осіб, які користуються правом першочергового отримання житлових приміщень (у списку військовослужбовців які користуються правом першочергового отримання житлового приміщення за №17) та виключення зі списку осіб, які перебувають на загальній черзі на отримання житлових приміщень (у списку за №57) старшого лейтенанта запасу ОСОБА_1 , складом родини чотири особи, в т.ч.: він, дружина, два сини.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України поновити старшого лейтенанта запасу ОСОБА_1 , складом родини чотири особи, в т.ч.: він, дружина, два сини на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов при Військовій частині НОМЕР_1 та включити до списку осіб, які користуються правом першочергового отримання житлових приміщень (у списку військовослужбовців які користуються правом першочергового отримання житлового приміщення за номером актуальним на сьогоднішній день номеру виключення з розрахунку руху черги) та до списку осіб, які перебувають на загальній черзі на отримання житлових приміщень (у списку за номером актуальним на сьогоднішній день номеру виключення з розрахунку руху черги).

Додатковим рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 23 жовтня 2021 року стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь держави 1816 грн судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт зазначає, що ОСОБА_1 , якому належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_3 , зареєстрований в цій квартирі разом із синами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 батьком і матір`ю; дружина позивача ОСОБА_1 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_2 , загальна площа якої 66,9 м.кв., житлова площа 40,9 м.кв. Оскільки, діти позивача до 05.07.2018 були зареєстровані в трикімнатній квартирі АДРЕСА_2 спільно з матір`ю, а в квартирі АДРЕСА_1 було зареєстровано три особи, в тому числі і позивач, тому ОСОБА_1 та члени його сім`ї забезпечені житловою площею і відповідно до п.1 ст. 40 ЖК УРСР та пп.1 п. 26 «Правил» підлягають зняттю з квартирного обліку. Апелянт вказує, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував зазначені обставини та прийшов до помилкового висновку.

Тому, представник Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзив від учасників справи не надходив.
Представник апелянта Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України Сукач Р.Л. підтримав апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.
Позивач ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечили, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).
Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.
Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно з витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по строковій частині) №86 від 07.05.2018 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , звільненого відповідно до п.п. «б» (за станом здоров`я) п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби наказом командувача Національної гвардії України від 24.02.2018 №52 о/с у запас без права носіння військової форми одягу 07.05.2018, направлено на військовий облік до Славутського ОМВК Хмельницької області. Вислуга років станом на 07 травня 2018 року становить: час служби в календарному обчисленні 21 рік 00 місяців 03 дні; час служби в пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги) 09 років 11 місяців 03 дні (а.с.15).
Відповідно до витягу з протоколу № 18 засідання житлово-побутової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 27.09.2018 вбачається, що старший лейтенант запасу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку при військовій частині № НОМЕР_1 з грудня 2006 року (протокол № 4 від 18.12.2006).
І рішенням засідання житлово-побутової комісії Військової частини НОМЕР_1 від 27.09.2018, що оформлене вищезазначеним протоколом, старшого лейтенанта запасу ОСОБА_1 , складом родини чотири особи, в т.ч.: він, дружина та два сина на підставі пп. 1 п. 26 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP», затверджених Постановою Ради міністрів Української PCP від 11 грудня 1984 року №470, пп.3.15 п.3 «Інструкції з організації забезпечення, надання військовослужбовцям Національної гвардії України та членам їх сімей житлових приміщень» затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28.07.2007 № 278 та п. 1 ст. 40 Житлового Кодексу Української РСР знято з квартирного обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов при військовій частині № НОМЕР_1 ; виключено зі списку осіб, які користуються правом першочергового отримання житлових приміщень (у списку військовослужбовців які користуються правом першочергового отримання житлового приміщення за № 17) та виключено зі списку осіб, які перебувають на загальній черзі на одержання житлових приміщень (у списку за № 57) у зв`язку із самостійним поліпшенням житлових умов, внаслідок якого відпала підстава для надання іншого жилого приміщення (а.с.19).
ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності спільно із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належить квартира АДРЕСА_1 загальною площею 48 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності від 07.11.2008 (а.с.17).
Згідно довідок про реєстрацію місця проживання особи від 06.07.2018 Нетішинської міської ради ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_4 з 05.07.2018 по теперішній час.
Як вбачається із Свідоцтва про право власності на житло від 06.09.2000 квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в рівних частках кожному.
Встановивши, що ОСОБА_1 з часу зарахування на квартирний облік з членами сім`ї під час проходження військової служби та на момент звільнення постійним житлом не забезпечувався, на час звільнення та після нього перебував на квартирному обліку для поліпшення житлових умов і забезпечення ОСОБА_1 житловою площею 9,1 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 при відсутності у власності та на праві користування житлом неповнолітніх членів сім`ї позивача і за реєстрації дружини позивача по АДРЕСА_5 на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення не є поліпшенням житлових умов сім`ї позивача. Тому оскаржуване рішення житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 від 27.09.2018, що оформлене протоколом №18 є незаконним і наявні підстави для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача поновити позивача з складом сім`ї чотири особи на квартирному обліку та включити до списків осіб, які користуються правом першочергового отримання житлових приміщень та які перебувають на загальній черзі на отримання житлових приміщень.

Прийшовши до такого висновку, суд першої інстанції послався на відповідні норми матеріального та процесуального права.
Так, відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (надалі Закон № 2011-XII) держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Частиною 9 статті 12 Закону № 2011-XII в редакції, чинній на момент зняття позивача з обліку, передбачено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас за станом здоров`я або якщо вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі, залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і відповідних квартирно-експлуатаційних органах та користуються правом позачергового одержання житла.

Аналогічні приписи закріплені й в пункті 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.

Дія частини 9 статті 12 Закону № 2011-XII безпосередньо пов`язується із тим, з якої саме з підстав, зазначених у частині 1 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовець звільнений у запас чи у відставку.

Так, у ч. 1 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» вказано, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі та у військовому резерві або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.
Пунктом 30 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (надалі Порядок) в редакції, чинній на момент зняття позивача з обліку, передбачено, що військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством.
Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже і на залишення на обліку до отримання ними житла, в тому числі і у разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених п. 30 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03 серпня 2006 року.
Наведене вище означає, що позивач, як особа, звільнена за станом здоров`я з військової служби у запас, залишився перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов у військовій частині НОМЕР_1 , тобто за місцем проходження ним служби до звільнення.
Згідно п. 3.15. Інструкції з організації забезпечення, надання військовослужбовцям Національної гвардії України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої Наказом МВС України 28.07.2007 № 278 (надалі Інструкція) військовослужбовці, крім іншого, знімаються з квартирного обліку в разі: поліпшення житлових умов, унаслідок чого потреба в наданні житла минула.
Пунктом 1 частиною 2 статті 40 ЖК УРСР передбачено, що громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення.
Аналізуючи зміст пункту 3.15 Інструкції, пункту 30 Порядку та пункту 1 частини 2 статті 40 ЖК УРСР, суд першої інстанції оцінивши надані учасниками справи та їх представниками докази, прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для зняття ОСОБА_1 з членами сім`ї з квартирного обліку.
У пункті 3.21 Інструкції зазначено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду та користуються правом позачергового одержання житла.
Також Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

У рішенні від 12.07.2001 у справі Ганс-Адам ІІ проти Німеччини Європейський суд з прав людини вказав, що "майном" може бути як "існуюче майно" так і активи, включаючи вимоги,стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні "легітимні сподівання" на реалізацію майнового права (пункт 83).

"Легітимні сподівання" за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі "Копецький проти Словаччини").

Європейський суд з прав людини у рішенні від 26 червня 2014 року у справі Суханов та Ільченко проти України зазначив, що за певних обставин законне сподівання на отримання активу також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 35).

За змістом судової практики Європейського суду з прав людини захист законних сподівань (очікувань) є одним з аспектів правової визначеності.

Принцип законного очікування спрямований на те, щоб у випадках, коли особа переконана, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до норм правової системи, забезпечити захист цих очікувань.

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що ОСОБА_1 на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення разом із неповнолітніми дітьми зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 , яка є двокімнатною загальною площею 48,0 кв.м., житловою площею 27,3 кв.м. Ця квартира на підставі свідоцтва про право власності від 07.11.2008 належить на праві спільної сумісної власності шляхом приватизації позивачу ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 17).
І члени сім`ї позивача не мають власного житла, що визнається представником відповідача, а тому в силу положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.
Виходячи із аналізу обставин справи та норм законодавства, враховуючи реєстрацію неповнолітніх дітей з 06.07.2018 за адресою АДРЕСА_4 за місцем реєстрації позивача судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що факт реєстрації дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до 05.07.2018 за адресою АДРЕСА_5 за місцем реєстрації матері ОСОБА_1 та користування ними зазначеною квартирою, загальна площа якої 66,9 кв.м. і перебування квартири АДРЕСА_1 у спільній сумісній власності позивача з іншими співвласниками не є поліпшенням житлових умов позивача зі складом сім`ї чотири особи, внаслідок яких минула потреба в наданні їм житла.

Тобто, зазначені обставини неможливо тлумачити як такі, що згідно із вищенаведеними нормами дають підставу для зняття позивача з членами сім`ї з квартирного обліку.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги про законність оскаржуваного рішення житлово побутової комісії військової частини НОМЕР_1 від 27.09.2018 є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено.
Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.
Відповідно до ч.ч. 1- 2 ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишити без задоволення.
Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 31 серпня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 грудня 2021 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай