ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 березня 2021 року

м. Харків

справа № 612/534/20

провадження № 22-ц/818/1699/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Лутугинському району та місту Сєвєродонецьк Головного територіального управління юстиції у Луганській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Лутугинському району та місту Сєвєродонецьк Головного територіального управління юстиції у Луганській області, про виключення з актового запису про народження дитини даних про батька та визнання батьківства за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 на рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 23 листопада 2020 року, постановлене під головуванням судді Лобановської С.М., в залі суду в смт Близнюки Близнюківського району Харківської області, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Лутугинському району та місту Сєвєродонецьк Головного територіального управління юстиції у Луганській області, про виключення з актового запису про народження дитини даних про батька та визнання батьківства.

Рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 23 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; ОСОБА_1 вказує, щопозовні вимоги є доведеними. Крім того відповідач ОСОБА_3 сам просив визнати його батьком ОСОБА_5 , проте суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув. Позивачка вважає, що вимоги ст. 138 СК України були нею дотримані, тому вважає, що наявні підстави для задоволення позову.

ОСОБА_3 надав відзив на апеляційну скаргу, зазначив, що він визнає апеляційну скаргу, подану ОСОБА_1 на рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 23 листопада 2020 року, та просить визнати його батьком малолітньої дитини ОСОБА_5 ; виключити з актового запису № 412 від 24 жовтня 2019 року, складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Лутугинському району та місту Сєвєродонецьк Головного територіального управління юстиції у Луганській області, про народження дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - відомості про батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; а також відповідач просить внести зміни до актового запису № 412 від 24 жовтня 2019 року, про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначивши батьком дитини ОСОБА_3 , змінити прізвище дитини з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 » змінити по батькові дитини з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 », інші відомості залишити без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для виключення з актового запису про народження дитини даних про батька - ОСОБА_2 та визнання батьківства за ОСОБА_3 ; оскільки позивачкою не доведено належними та допустимим доказами факту походження дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від ОСОБА_3 , що згідно вимог ст. 136 СК України є обов`язковим.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 07 квітня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано Виконавчим комітетом Уплатнівської сільської ради Близнюківського району Харківської області, актовий запис № 02, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 07 квітня 2015 року Виконавчим комітетом Уплатнівської сільської ради Близнюківського району Харківської області (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_5 у м. Сєвєродонецьк (а.с.9).

Матір`ю дитини зазначена ОСОБА_1 , батьком дитини зазначений ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 24.10.2019 року.

Оскільки на час народження дитини позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, то реєстрація народження дитини здійснювалась на підставі ч. 1 ст. 122 СК України, згідно якої дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя, та ст. 133 СК України, згідно якої якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання від 06 вересня 2019 року, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 06 вересня 2019 року (а.с.7).

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилалася на те, що з червня 2015 року її чоловік ОСОБА_2 залишився проживати в Харківській області, а вона поїхала до м. Сєвєродонецьк. З грудня 2018 року вона почала проживати цивільним шлюбом з відповідачем ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 . А 09 жовтня 2019 року від цивільного шлюбу з ОСОБА_3 у них народився спільний син ОСОБА_10 . Позивачка вказує, що у зв`язку з тим, що вона знаходилася в шлюбі з ОСОБА_2 , в свідоцтві про народження серія НОМЕР_2 батьком ОСОБА_5 був записаний ОСОБА_2 , але останній не є кровним батьком її сина ОСОБА_5 . Крім того позивачка вказує, що ОСОБА_3 визнає, що він є батьком ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_1 . У зв`язку з цим позивачка просила суд визнати ОСОБА_3 батьком малолітньої дитини ОСОБА_5 ; виключити з актового запису № 412 від 24 жовтня 2019 року, складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Лутугинському району та місту Сєвєродонецьк Головного територіального управління юстиції у Луганській області, про народження дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; внести зміни до актового запису № 412 від 24 жовтня 2019 року, про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначивши батьком дитини ОСОБА_3 , змінити прізвище дитини з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 », змінити по батькові дитини з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 », інші відомості залишити без змін.

Згідно статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та125 цього Кодексу.

Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, відповідно до частини першої статті 122 СК України, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Статтею 133 СК України передбачено, що якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Визнання батьківства за рішенням суду, розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини.

Відповідно до частини першої статті 138 СК України жінці, яка народила дитину у шлюбі, надано право оспорити батьківство свого чоловіка, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини.

Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини, відповідно до частини другої цієї ж статті, може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини.

Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач ОСОБА_3 подав до суду заяву, в якій визнав позов, просив визнати його батьком малолітньої дитини - ОСОБА_5 .

При цьому відповідач ОСОБА_2 своє батьківство не оспорив.

Клопотання про судово-генетичну та судово-імунологічну експертизу для встановлення відсутності кровного споріднення між особою, що зазначена батьком, та дитиною, - позивачка суду не заявляла.

Доказів відсутності кровного споріднення між ОСОБА_2 та малолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матеріали справи не містять.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Заява ОСОБА_3 про визнання батьківства не є достатнім доказом для виключення з актового запису про народження дитини даних про батька - ОСОБА_2 та визнання батьківства за ОСОБА_3 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 23 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 03.03.2021 року.