Дата документу 28.12.2021 Справа № 336/1072/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/1072/21 Головуючий у 1 інстанції Галущенко Ю.А.
Провадження № 22-ц/807/3722/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Крилової О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення (недобросовісно) отриманих аліментів, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення (недобросовісно) отриманих аліментів.

В обґрунтування позову зазначено, що 19.12.2019 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя ухвалено рішення за яким з нього на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 вересня 2019 року до досягнення повноліття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . А також на утримання ОСОБА_2 кошти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 13 вересня 2019 року до досягнення дитиною трирічного віку.

На виконання вказаного вище рішення видано виконавчий лист який пред`явлено на виконання до Шевченківського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

За період часу з 13.09.2019 року по 31.12.2020 року з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини та кошти на утримання матері в розмірі 54945,20 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.10.2020 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа - Шевченківський районний у місті Запоріжжі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про виключення запису про особу, як батька з актового запису про народження дитини. Виключено з актового запису № 304 від 22.03.2019 р., складеного Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 відомості про ОСОБА_1 громадянина України, як батька дитини.

Зазначене рішення набрало сили 19.11.2020 року.

Посилаючись на недобросовісність отримання відповідачем аліментів та коштів на утримання дружини, яка будучи обізнана про відсутність кровного споріднення позивача з дитиною продовжувала їх отримувати, просить суд звільнити його від сплати аліментів та коштів на утримання матері стягнутих рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.12.2019 року, стягнути з ОСОБА_2 на його користь отримані нею аліменти за період часу з 13.09.2019 року по 31.12.2020 року в сумі 54945,20 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Звільнено ОСОБА_1 від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та на утримання ОСОБА_2 встановлених рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у цивільній справі № 336/5810/19 пр. № 2/336/3269/2019 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та коштів на утримання

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 454,00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмовлених позовних вимог, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким його позовні вимоги в оскарженій частині задовольнити в повному обсязі. В іншій частині рішення суду залишити без змін. Вирішити питання судових витрат.

ОСОБА_2 надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення безпідставно (недобросовісно) отриманих аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що за період з 13.09.2019 року по 19.11.2020 року підлягають сплаті аліменти в розмірі 62286,16 грн. Позивачем за вказаний період сплачено 54945,20 грн.. а тому підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заявленої суми не має.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 22 березня 2019 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2019 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та коштів на утримання. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 вересня 2019 року до досягнення повноліття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на її утримання кошти 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 13 вересня 2019 року до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трирічного віку. Рішення набрало законної сили 21.01.2020 року.

На виконання вказаного рішення було видано виконавчі листи, які пред`явлено до виконання до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного Міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро).

Відповідно до розрахунку заборгованості у виконавчому провадженні відкритому на підставі виконавчих листів у справі 336/5810/19 року, за період з 13.09.2019 року по 31.12.2020 року загальна сума заборгованості зі сплати за виконавчим документом становить 13 687,06 грн. Стягнута сума з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 складає 54945,20 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2020 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Шевченківський районний у місті Запоріжжі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про виключення запису про особу, як батька з актового запису про народження дитини. Виключено з актового запису № 304 від 22.03.2019 р., складеного Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , відомості про ОСОБА_1 , громадянина України, як батька дитини. Рішення набрало сили 19.11.2020 року.

Положеннями статті 273 ЦПК України визначено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Судом першої інстанції при вирішення питання про звільнення від сплати аліментів вірно враховано, що рішення про виключення запису про особу, як батька з актового запису про народження дитини набрало сили 19.11.2020 року, що є підставою для звільнення позивача від сплати аліментів з часу набрання рішенням законної сили, відповідно до вимог ст.. 273 ЦПК.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнутих за період з 13.09.2019 року по 31.12.2020 року аліментів в сумі 54 945,20 грн. суд виходить з наступного.

За приписами п.1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що рішення Шевченківського районного суду за яким з позивача на користь відповідача стягувались аліменти набрало законної сили 21.01.2020 року.

Аліменти відповідно до норм ч. 79 СК України присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, в цьому випадку від 13.09.2019 року.

З матеріалів справи вбачається, що рішення суду яким стягнуті аліменти є чинним, та відповідно до ст.124 Конституції України та норм Закону є обов`язковим до виконання.

Враховуючи те, що встановлені підстави для звільнення позивача від сплати аліментів саме з набрання рішенням про виключення запису про особу, як батька з актового запису про народження дитини законної сили 19.11.2020 року, то саме з цього часу підлягає захисту порушене право позивача.

З наданого розрахунку вбачається, що за період з 13.09.2019 року по 19.11.2020 року підлягають сплаті аліменти в розмірі 62286,16 грн. Позивачем за вказаний період сплачено 54945,20 грн. Таким чином, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заявленої суми не має.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на неналежну оцінку судом доказів по справі, оскільки, відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. А не зазначення в мотивувальній частині рішення мотивів, з яких суд бере до уваги або відхиляє докази, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, не може бути підставою для скасування чи зміни рішення суду, якщо справа вирішена по суті правильно.

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

При цьому, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення). Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 вересня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді: