ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2882/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т. О. з секретарем судового засідання Кримчук Я. Р. за участі відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал страхування» (далі за текстом - ПрАТ «СК «Арсенал страхування», позивач) звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 (далі за текстом - ОСОБА_1 , відповідач) про відшкодування збитків в порядку регресу в сумі 13 708,82 грн.

Позов обґрунтований такими обставинами.

13.07.2017 сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю автомобілів Subaru Outback, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля Kia RIO, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Дана ДТП сталася з вини водія ОСОБА_1 , що встановлено постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.08.2017 у справі № 761/25658/17.

Автомобіль Subaru Outback, д.н.з. НОМЕР_3 , був застрахований у ПрАТ СК «Арсенал Страхування» відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту від 29.08.2016 № 575/16-Т/Ц2. На виконання умов вказаного договору позивач здійснив виплату страхового відшкодування в сумі 47 039,46 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» з лімітом відповідальності в розмірі 100 000 грн.

ПрАТ «СК «Арсенал страхування» звернулася до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» на підставі ст. 27 Закону України «Про страхування» про відшкодування збитків у розмірі 47 039,46 грн.

Натомість ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» здійснила виплату з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу в сумі 34 030,64 грн.

Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 10.04.2020 справу передано до за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва (під головуванням судді Даниленка В. В.) від 17.09.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 23.11.2020.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2020 справу передано до провадження судді Трусової Т. О., розгляд справи призначено на 24.05.2021.

В судовому засіданні відповідач заявив про невизнання позову пославшись на те, що вимоги позову суперечать правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду України по справі № 755/18006/15-ц. Вказав, ліміт його страхового полісу склав 100 000 грн., а тому правові підстави для покладення на нього відповідальності за завдану матеріальну шкоду відсутні.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання позивач повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про отримання поштового відправлення.

За наведених обставин, з урахуванням достатності матеріалів справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторони позивача.

Заслухавши відповідача, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

29.08.2016 між ПрАТ «СК «Арсенал страхування» (страховиком) та ТОВ «ОТП Лізинг» (страхувальником) було укладено договір страхування наземного транспорту № 575/16-Т/Ц2, предметом якого є страхування майнових інтересів страхувальника, що не суперечать закону, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем Subaru Outback, д.н.з. НОМЕР_1 , на строк з 03.09.2016 по 02.09.2017.

13.07.2017 сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю автомобілів Subaru Outback, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля Kia RIO, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням її власника ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 є особою, винною у цій дорожньо-транспортній пригоді, що встановлено постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16.08.2017 про притягнення його до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Цивільна-правова відповідальність ОСОБА_1 , водія автомобіля Kia RIO, д.н.з. НОМЕР_2 , застрахована у ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, поліс № АК /1928120.

13.07.2017 ОСОБА_2 подав заяву про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу.

Згідно з платіжним дорученням від 22.09.2017 № 903406 позивач виконав свої зобов`язання по виплаті страхового відшкодування та перерахував вигодонабувачу ТОВ «ОТП Лізинг» 47 039,46 грн. страхової виплати, що підтверджується розрахунком страхового відшкодування від 21.09.2017, страховим актом від 21.09.2017 № 006.00722217-1.

Суд установив, що ПрАТ «СК «Арсенал страхування» звернулася до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» на підставі ст. 27 Закону України «Про страхування» про відшкодування збитків у розмірі 47 039,46 грн.

Натомість ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» сплатило на користь ПрАТ «СК «Арсенал страхування» лише 34 030,64 грн. з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

Згідно норми частини 6 статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до положень статті 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За приписами частини 2 статті 1187, частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, при цьому шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до положень статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних виплат переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Водночас правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

За приписами пункту 22.1 статті 22 Закону 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Судом встановлено, що цивільна відповідальність ОСОБА_1 , автомобіля Kia RIO, д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована у ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, поліс № АК /1928120 у ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» з лімітом відповідальності в розмірі 100 000 грн. та нульвою франшизою.

На цій підставі позивач звернувся з регресною вимогою до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», яке сплатило на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 34 030,64 грн, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

Отже різниця між сплаченою позивачем страхувальнику сумою страхового відшкодування та сумою, сплаченою страховиком винуватця ДТП, становить 13 708,82 грн.

За вимогами статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Аналіз наведених норм матеріального закону в сукупності з іншими положеннями Закону 1961-IV дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодування матеріальної шкоди у винуватця дорожньо-транспортної пригоди, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність, виникає лише у разі, якщо у страховика у визначених законом випадках не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (такі випадки визначені, зокрема, ст. 37Закону 1961-IV), або якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

За загальним правилом, встановленим статтями 12, 81 ЦПК України,кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За змістом норм статей 77, 78, 79, 80, 89 ЦПК України докази повинні відповідати критеріям належності, допустимості і об`єктивності, а в своїй сукупності - також достатності, для підтвердження наявності або відсутності обставин справи, які відносяться до предмета доказування.

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 ЦПК України).

У справах, що виникають із заподіяння шкоди, до обставин, які підлягають доказуванню, відноситься, зокрема, розмір завданих збитків.

Судом установлено, що оцінка шкоди, завданої внаслідок ДТП автомобілю Subaru Outback, д.н.з. НОМЕР_3 , позивачем не здійснювалась, а розмір страхового відшкодування визначався на підставі рахунку, виставленого ТОВ «БЕСТАВТОСЕРВІС» № А-000013953 від 19.07.2017.

За умовами укладеного між позивачем та ТОВ «ОТП Лізинг» договору страхування розмір страхованого відшкодування визначається без урахування коефіцієнта фізичного зносу, тобто страховик зобов`язаний відшкодувати страхувальнику вартість фактично завданих збитків, який визначається як вартість відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу.

Такі умови договору страхування не суперечать Закону України «Про страхування», оскільки норми останнього не містять положень, які б зобов`язували страховика визначати розмір страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу.

Положеннями статті 9 вищевказаного Закону передбачено, що розмір страхової суми, яка виплачується при настанні страхового випадку, визначається за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. При цьому страхова сума може бути встановлена по окремому страховому випадку, групі страхових випадків, договору страхування у цілому, а страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Аналогічна норма міститься і в частині 3 статті 988 ЦК України, відповідно до якої страхова виплата за договором страхування не може перевищувати розміру реальних збитків.

Судом установлено, що позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, реалізував своє право вимоги, передбачене статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення до страховика, у якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність, і у зв`язку з недостатністю одержаної від останнього суми для повного відшкодування завданих збитків звернувся до суду з даним позовом.

Отже ураховуючи, що розмір сплаченого позивачем страхового відшкодування не перевищує розмір страхової суми, зазначеної у страховому полісі відповідача (ліміту відповідальності), позивач повинен довести, що у страховика цивільної відповідальності відповідача не виник обов`язок з відшкодування усієї заявленої до стягнення суми або її частини.

За положеннями Закону 1961-IV оцінка шкоди є обов`язковою умовою для визначення розміру страхового відшкодування, при цьому шкода, пов`язана з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховиком не відшкодовується (стаття 32), а відтак наявні підстави вважати, що ПрАТ «СК «Альфа Страхування» визначало розмір регресної виплати за результатами проведеної оцінки.

Відповідно до законодавства належним доказом вартості збитків, завданих пошкодження транспортного засобу у ДТП, є акт автотоварознавчого дослідження (звіт, висновок), складений особою, що має відповідну кваліфікацію, спеціальні знання у галузі автотоварознавства та відповідний сертифікат оцінювача або статус судового експерта.

Таких доказів позивач не надав, а відтак не довів наявність у страховика цивільної відповідальності відповідача законних підстав для зменшення обсягу його відповідальності перед позивачем.

З огляду на те, що позивач не довів правомірність стягнення майнової шкоди з відповідача, а у спірних правовідносинах обов`язок відшкодування завданих збитків закон покладає на страховика, вимоги до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди суд визнає необґрунтованими і недоведеними та відмовляє у їх задоволенні.

Згідно із статтею 141 ЦПК України при розподілі судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Судові витрати у цій справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем.

Отже з огляду на результат розгляду справи сплачений позивачем судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: