Номер справи місцевого суду: 507/984/21
Головуючий у першій інстанції Вужиловський О. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 10 вересня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів та затвердження у твердій грошовій сумі,

встановив:

15.07.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів та затвердження у твердій грошовій сумі на утримання сина неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2500,00 грн. щомісячно, починаючи з 01.08.2021 року, до повноліття дитини, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також позивач просив стягнути з нього на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі аліменти у розмірі 2500,00 грн. щомісячно, починаючи з 01.08.2021 року до повноліття дитини, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 1-5).

Позовні вимоги були обгрунтовані тим, що 28.10.2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб.

Від шлюбу подружжя має двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 9-10).

Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 18.01.2016 року шлюб між сторонами розірваний.

Після розірвання шлюбу неповнолітні діти залишилися проживати з батьком.

Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 13.02.2020 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання вищевказаних неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно (а.с. 11).

З липня 2020 року неповнолітня донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає разом із матір`ю ОСОБА_2 та з цього часу відповідачка припинила виплату аліментів на утримання обох дітей.

Відповідно до розрахунку Лиманського РВДВС від 30.06.2021 року, заборгованість у ОСОБА_2 по сплаті аліментів станом на 30.06.2021 року становить 25 895,68 грн.

Згідно судового наказу Комінтернівського районного суду Одеської області від 12.08.2020 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) плати на аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.07.2020 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 12).

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 02.06.2021 року припинене примусове стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яке здійснювалось на підставі рішення Любашівського районного суду Одеської області від 13.02.2020 року (а.с. 13-14).

Позивач також зазначив, що з 15.10.2020 року (час відкриття виконавчого провадження по примусовому стягненню аліментів на утримання неповнолітньої доньки) на користь відповідачки сплачені аліменти у розмірі 25594,18 грн. Однак, відповідачкою на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виплата аліментів протягом 11 місяців не здійснюється, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 25 895,68 грн.

Посилаючись на те, що у зв`язку зі сплатою аліментів на користь відповідачки, в нього не вистачає коштів на утримання сина, який проживає з ним та потребує матеріального забезпечення. Він вважає, що повинен з відповідачкою сплачувати однаковий розмір аліментів на утримання дітей, у зв`язку з чим просив визначити розмір стягуваних з відповідачки аліментів на його користь на утримання сина ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі 2500 грн., а також визначити розмір стягуваних аліментів з нього на користь відповідачки на утримання доньки ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі 2500 грн.

У своїх запереченнях на позовну заяву, відповідачка просила суд позов залишити без задоволення, посилаючись на те, що позивач не надав суду доказів щодо погіршення свого матеріального становища (а.с.28-30).

Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 10.09.2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Любашівського районного суду Одеської області від 10.09.2021 року, постановлення нового судового рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 28.12.2021 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 28.12.2021 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.11.2021 року, згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів та затвердження їх у твердій грошовій сумі, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів щодо зміни свого матеріального стану або інших обставин, які б були підставою для зміни розміру аліментів (а.с. 34-35).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України).

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (ст. 182 СК України).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції не враховано, що неповнолітній син ОСОБА_5 , 2007 року народження проживає з разом з позивачем та перебуває на його утриманні; позивач сплачує аліменти за судовим наказом на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , 2009 року народження, яка проживає разом з відповідачкою, крім того у позивача відсутнє у власності нерухоме майно, - не можуть бути прийняті до уваги, виходячи з наступних підстав.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України.

У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», зазначено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Як вбачається з матеріалів справи, судовим наказом Комінтернівського районного суду Одеської області від 12.08.2020 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.07.2020 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 12).

На час розгляду справи у суді апеляційної інстанції 50 % прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років становить 1309,00 грн.

В позовній заяві ОСОБА_1 , посилаючись на своє скрутне матеріальне становище, ставить питання про зміну розміру аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на його користь на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , 2007 року народження, у твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 грн. щомісячно, що майже вдвічі більше від 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку станом на грудень 2021 року.

Також в позовній заяві ОСОБА_1 , посилаючись на своє скрутне матеріальне становище, ставить питання про зміну розміру аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , 2009 року народження, у твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 грн. щомісячно.

Однак, позивачем не надано суду доказів щодо зміни матеріального стану, стану здоров`я та не наведено жодних обставин, які б могли бути підставою для збільшення розміру аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на його користь за рішенням суду від 13.02.2020 року, на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , 2007 року народження.

Та обставина, що згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 20 червня 2021 року станом на 30 червня 2021 року за ОСОБА_2 рахується заборгованість перед позивачем по сплаті аліментів у розмірі 25895 грн. 68 коп. (а.с. 16), не може бути підставою для задоволення позовних вимог, а може бути підставою для стягнення вказаної заборгованості із застосуванням наслідків, передбачених ст. 196 СК України.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що право на пред`явленням позову про визнання розміру аліментів в твердій грошовій сумі належить саме одержувачу аліментів, а не платнику (ч. 1 ст. 184СК України).

Тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , 2009 року народження, в твердій грошовій сумі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обстави, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли вплинути на правильність висновків суду не виявлено і сторонами не надано таких нових доказів в суді апеляційної інстанції.

Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Згідно ч. ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 10 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра