Справа №: 671/727/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2021 рокуВолочиський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді Ніколової С.В.

з участю секретаря судового засідання Хрупайло Т.В.,

з участю: представника позивачки ОСОБА_1 , представника третьої особи ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у залі суду в м. Волочиськ цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, служба в справах дітей Волочиської міської ради як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав,

встановив:

В травні 2021 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав стосовно малолітньої дитини - сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування своїх вимог вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Лагуш (Республіка Португалія) у них з відповідачем народився син ОСОБА_7 . В подальшому, вона разом з сином переїхала на проживання в Україну, після чого відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків, не спілкується з сином та не забезпечує його гармонійний розвиток. Зазначає, що їхній син проявляє прихильність до неї, його матері, і вона здатна в повній мірі забезпечити належний догляд за дитиною та створити на необхідні належні умови проживання дитини. Посилаючись на те, що відповідач свідомо без поважних причин ухиляється від виховання сина, позивачка просить позбавити його батьківських прав.

В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав, просить врахувати те, що за час проживання позивачки разом із сином в Україні, відповідач не намагався брати участь у вихованні сина. Крім того, в червні 2021 року позивачка зареєструвала шлюб із іншим чоловіком - ОСОБА_8 , який бере участь у вихованні сина сторін, матеріально його забезпечує, в тому числі забезпечує його гармонійний розвиток та замінює йому біологічного батька.

Відповідач надіслав до суду письмову заяву, в якій позов не визнав, посилаючись на те, що на даний час він постійно проживає за кордоном в Португалії та не має змоги приїхати в Україну у зв`язку з карантинними обмеженнями.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, з висновком органу опіки і піклування не погодився, пояснивши, що відповідач бажає приймати участь у вихованні сина, який є для нього бажаною дитиною. Просить врахувати те, що відповідач працює за кордоном і після закінчення контракту планує приїхати в Україну на постійне проживання та брати участь у вихованні сина в повному обсязі. Відповідач з метою матеріального утримання сина здійснював грошові перекази на адресу позивачки.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Волочиської міської ради, як органу опіки і піклування, в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_7 .

Заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 11 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ "Про охорону дитинства" встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Преамбулою Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який народився в Португалії (район Портімау округу Потрімау), що підтверджує свідоцтвом про народження № 129 від 20 серпня 2020 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану м. Лагуш.

З січня 2021 року сторони проживають окремо, відносин не підтримують. Син сторін ОСОБА_7 проживає з матір`ю, позивачкою у справі, в м. Волочиськ Хмельницької області, а батько дитини, відповідач, проживає за кордоном в м. Лагуш (Республіка Португалія). Зазначені обставини визнаються учасниками справи.

Встановлено, що 08 червня 2021 року відповідачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 08.06.2021 року.

16 червня 2021 року в м. Волочиську проведено ІХ засідання виконавчого комітету Волочиської міської ради Хмельницької області, на якому затверджено висновок про доцільність та можливість позбавлення відповідача ОСОБА_5 батьківських прав щодо неповнолітньої дитини, сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із змісту даного висновку вбачається, що батько ОСОБА_5 , який зареєстрований в м. Волочиськ, з дитиною не проживає та, зі слів сусідів, перебуває за кордоном. Зі слів матері ОСОБА_4 , ОСОБА_5 батьківські обов`язки не виконує, вихованню дитини уваги не приділяє, не дбає про життя та здоров`я дитини. Матір ОСОБА_4 проживає разом з дитиною та майбутнім чоловіком ОСОБА_8 в м. Волочиськ. В результаті обстеження умов проживання дитини ОСОБА_7 встановлено, що дитина доглянута, охайно одягнута, продуктами харчування, одягом, взуттям забезпечена, санітарно-гігієнічні умови проживання відповідають нормам. Сім`я ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується з позитивної сторони. З цих підстав, орган опіки і піклування дійшов висновку про доцільність та можливість позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 щодо неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Допитані в судовому засіданні свідки зі сторони позивачки, її рідна сестра ОСОБА_9 , подруги ОСОБА_2 , ОСОБА_10 та сусідка ОСОБА_11 пояснили, що позивачка до січня 2021 року проживала разом із відповідачем в Португалії. Вона приїхала в Україну разом із сином в січні 2021 року та, приблизно з лютого-березня цього ж року почала проживати однією сім`єю з ОСОБА_8 , який полюбив сина сторін, приймає участь у його вихованні та бажає його усиновити. Відповідач у цей період часу не приїзджав до дитини та не проявляв належної турботи про дитину.

Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 150 цього ж кодексу передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного суду України п.п. 15, 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Згідно ч. 2 п. 18 вказаної Постанови Пленум Верховного суду України, суд, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей), поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Згідно ч. 6. ст. 19 СК Кодексу, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Вирішуючи даний спір, суд не погоджується з висновком органу опіки і піклування від 02.06.2021 року щодо доцільності позбавлення відповідача ОСОБА_5 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_6 з таких підстав.

Як вбачається зі змісту даного висновку, він ґрунтується лише на поясненнях позивачки про те, що відповідач не виконує батьківські обов`язки, не приймає участі у вихованні сина, не дбає про життя та здоров`я дитини.

На думку суду, висновок органу опіки і піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав не містить достатнього обґрунтування доведеності тривалої винної поведінки батька, доцільності позбавлення відповідача батьківських прав та мотивів такого рішення. Висновок зроблений без врахування усіх обставин справи, а тому суд вважає, що даний висновок суперечить інтересам дитини.

Оцінюючи докази у їх сукупності та враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки для відповідача як батька дитини (ст. 166 СК України), суд вважає, що позбавлення його батьківських прав можливе лише тоді, коли змінити його поведінку в кращу сторону неможливо.

Судом встановлено, що відповідач виконував свої обов`язки по вихованню сина ОСОБА_7 недостатньо, однак він не втратив інтересу до сина, про що свідчать встановлені в судовому засіданні обставини. Свідомого і грубого нехтування відповідачем батьківських обов`язків при розгляді даної справи не встановлено. На думку суду, в даному випадку відсутність належної участі відповідача в зустрічах з дитиною та у його вихованні, починаючи з січня 2021 року пов`язане із припиненням сімейних відносин з матір`ю дитини та віддаленим місцем проживання відповідача, який перебуває за кордоном в Республіці Португалія.

Крім того, суд приймає до уваги, що в березні 2021 року в посольстві України в Португалії відповідач надавав дозволи на виїзд сина ОСОБА_7 за кордон (до Португалії та інших країн ЄС), на виїзд за кордон до РФ, згоду на реєстрацію місця проживання сина разом з матір`ю, а 03 березня 2021 року отримав на ім`я сина паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Також відповідач здійснював грошові перекази на ім`я матері дитини, в тому числі в березні-квітні 2021 року, тобто до подання позову до суду про позбавлення його батьківських прав. (а.с. 59-66) На думку суду зазначені обставини з врахуванням того, що відповідач заперечує проти позову, свідчить про те, що ним не втрачено інтересу до дитини.

Вирішуючи даний спір, суд враховує і те, що до відповідача раніше не застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання сина.

Таким чином, враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, а також усі обставини даної справи у їх сукупності, в тому числі і те, що особисті відносини сторін мають конфліктний характер, вік дитини, яка, на даний час, не досягла дворічного віку, відсутність можливості систематичного особистого спілкування відповідача з дитиною у зв`язку з віддаленістю їх проживання, те, що відповідач не тривалий період часу неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування крайнього заходу впливу до відповідача - позбавлення його батьківських прав, а тому в позові слід відмовити.

При цьому, з метою забезпечення справедливої рівноваги прав матері, з якою проживає дитина, прав батька дитини, який під бажає брати участь у вихованні дитини, та для забезпечення прав малолітньої дитини, найкращі інтереси якої є предметом основного піклування їх батьків, суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання сина, поклавши на орган опіки та піклування Волочиської міської ради контроль за виконанням ним батьківських обов`язків протягом одного року.

Суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача не сприятиме захисту інтересів малолітньої дитини щодо її права на батьківське піклування, не відповідатиме інтересам дитини, та не приймає до уваги пояснення представника позивача про те, що права та інтереси дитини не будуть порушені, оскільки у її вихованні приймає участь чоловік позивачки ОСОБА_8 .

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 49, 77, 78, 80, 81, 82 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав відносно сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відмовити.

Попередити ОСОБА_5 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і покласти на орган опіки та піклування Волочиської міської ради контроль за виконанням ним батьківських обов`язків протягом одного року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи: ОСОБА_4 , паспорт НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ; відповідач ОСОБА_5 , паспорт НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ; третя особа: служба в справах дітей Волочиської міської ради як орган опіки та піклування,м. Волочиськ, вул. Незалежності, 88, .

Повний текст рішення складено 06.12.2021 року.

Суддя: