справа №619/3547/20
провадження №2/619/96/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 лютого 2021 року Дергачівський районний суд Харківської області
в складі: головуючого судді- Остропілець Є.Р.,
при секретарі Суржкової В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Про поділ спільного майна подружжя»,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
В обґрунтування позову після уточнення позивач ОСОБА_1 посилається на те, що вона з відповідачем ОСОБА_2 перебувала у шлюбі зареєстрованому 16.03.2007 Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції.
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 27.12.2016 шлюб між сторонами було розірвано.

Під час шлюбу, 12.03.2011 позивачем та відповідачем за спільні кошти було придбано житловий будинок, загальною площею 146, 4 кв.м., з надвірними будівлями (гараж, сарай, погріб, вбиральня, зливна яма, огорожа, колонка), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за відповідачем ОСОБА_3 .

Після розірвання шлюбу за усною домовленістю між сторонами у спірному будинку постійно проживає ОСОБА_1 разом з повнолітньою дочкою та онуком.

З червня 2020 року відповідач ОСОБА_4 заявив, що на земельній ділянці, на якій знаходиться спірний будинок, хоче побудувати новий житловий будинок для себе. З цією метою, він почав демонтувати надвірні будівлі, які заважають йому реалізувати свій намір. Щоб завадити колишньому чоловіку руйнувати надвірні будівлі, ОСОБА_1 довелося викликати поліцію 20.07.2020 та 22.07.2020.

Оскільки надвірні будівлі є спільною сумісною власністю, їх демонтаж без згоди позивача та всупереч її бажанням, порушує її майнові права. Через те, що право власності на вказаний житловий будинок та надвірні будівлі зареєстровано за відповідачем, а згоди щодо користування і розпорядження спірним майном сторони не дійшли, єдиним способом захисту своїх прав є звернення до суду для визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім цього, у 2008 році було придбано автомобіль «Mitsubishi Outlender», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, за рахунок кредиту, який було виплачено за спільні кошти подружжя, а отже, вказаний автомобіль є спільною власністю подружжя.

Проте, у 2019 році відповідач на власний розсуд без згоди позивача, продав вказаний автомобіль та витратив отримані кошти на власні потреби. Позивачка вважає, справедливим та таким, що відповідає вимогам закону, зобов`язати відповідача відшкодувати їй Ѕ частину вартості автомобіля.

З відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області № 31/20-762 від 06.08.2020, вбачається, що 24.07.2014 на ім`я ОСОБА_5 було зареєстровано причіп ПВА 1, державний номер НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 . Оскільки даний причіп був придбаний під час шлюбу, він, відповідно до положень ст. 60 Сімейного кодексу України, є спільною сумісною власністю подружжя.

ОСОБА_1 просить суд визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідача на її користь у якості компенсації за Ѕ частку автомобіля марки Mitsubishi Outlender, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, грошові кошти у сумі 70 000,00 грн.; стягнути з відповідача на її користь у якості компенсації за Ѕ частку причепу ПВА 1, державний номер НОМЕР_2 , НОМЕР_4 , номер шасі НОМЕР_3 , грошові кошти у сумі 5786,00 грн. та стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

У судове засідання позивач надала заяву, в якій просила задовольнити позовні вимоги, розгляд справи проводити у її відсутність, без фіксації судового процесу технічними засобами, у разі неявки відповідача не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі, що суд вважає за можливе.

Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час і місце розгляду справи належним чином. Про поважні причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. Відповідно телефонограми відповідач позов визнає, просить розглянути справу у його відсутність. Таким чином, суд вважає справу можливо розглянути за його відсутності в заочному судовому засіданні.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Так як, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню.

Судом було встановлено, що ОСОБА_1 з ОСОБА_2 перебували у шлюбі зареєстрованому 16.03.2007, Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 27.12.2016 шлюб між сторонами було розірвано.

Під час шлюбу 12.03.2011 сторонами по справі за спільні кошти, було придбано житловий будинок, загальною площею 146, 4 кв.м., з надвірними будівлями (гараж, сарай, погріб, вбиральня, зливна яма, огорожа, колонка), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за відповідачем ОСОБА_3 .

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 разом з повнолітньою дочкою та онуком проживає у вказаному житловому будинку.

Право власності на вказаний житловий будинок та надвірні будівлі зареєстровано за відповідачем, а згоди щодо користування і розпорядження спірним майном сторони не дійшли, єдиним способом захисту своїх прав є звернення до суду для визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім цього, у 2008 році було придбано автомобіль «Mitsubishi Outlender», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, за рахунок кредиту, який було виплачено за спільні кошти подружжя, а отже, вказаний автомобіль є спільною власністю подружжя.

У 2019 році відповідач на власний розсуд без згоди позивача, продав вказаний автомобіль та витратив отримані кошти на власні потреби. Суд вважає можливим зобов`язати відповідача відшкодувати ОСОБА_1 Ѕ частину вартості автомобіля.

З відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області № 31/20-762 від 06.08.2020, вбачається, що 24.07.2014 на ім`я ОСОБА_5 було зареєстровано причіп ПВА 1, державний номер НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 . Оскільки даний причіп був придбаний під час шлюбу, він, відповідно до положень ст. 60 Сімейного кодексу України, є спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно зі ст.60 Сімейного кодексу України, майно придбане подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав за поважних причин (ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із вимогами ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Як роз`яснено у пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Частиною 1 ст. 70 СК України закріплено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно із вимогами ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом.

Відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу України, передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справа або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, придбане у шлюбі майно є спільною сумісною власністю подружжя і частки кожного з подружжя в цьому майні є рівними, а тому суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.

У відповідності до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

На підставі ст.ст. 60, 63, 69, 70, 71 СК України, ст.368, 372 ЦК України, керуючись ст.ст. 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у якості компенсації за 1/2 належну їй частку автомобіля марки «Mitsubishi Outlender», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, грошові кошти у сумі 70 000 (сімдесят тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у якості компенсації за Ѕ належну їй частку причепу ПВА 1, державний номер НОМЕР_2 , НОМЕР_4 , номер шасі НОМЕР_3 , грошові кошти у сумі 5786 /п`ять тисяч сімсот вісімдесят шість/ гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3292 (три тисячі двісті дев`яносто дві) гривні 10 копійок.

Заочне рішення може бути скасоване Дергачівським районним судом Харківської області шляхом подачі відповідачем письмової заяви про його перегляд в 30-денний термін з дня отримання копії рішення, а позивачем в загальному порядку шляхом подачі в 30-денний термін до Харківського апеляційного суду апеляції з моменту оголошення рішення, а в разі відсутності особи, яка бере участь у справі при оголошенні рішення, у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Повне найменування (ім`я) сторін:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Є. Р. Остропілець