Справа № 202/1463/20
Провадження № 2/202/202/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.

за участю секретаря - Паленко І.М.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Кишковар Н.А. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовною ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням, -

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

Перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3 позивач вселилась, в листопаді 2004 року, в займане ним житлове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2015 було встановлено факт її постійного проживання з 11.04.2005 за вказаною вище адресою. З часу вселення позивач постійно проживає і користується, як член сім`ї, даним житловим приміщенням, бере участь у комунальних витратах, тощо. Іншого житла позивач не має. 30.08.2014 між позивачем та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб. Однак, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. 28.01.2020 органом реєстрації відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Дніпровської міської ради їй було відмовлено в реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 . В зв`язку із чим, позивач просила визнати за нею право користування житловим приміщенням за вказаною вище адресою.

Представник відповідача просила винести рішення відповідно до вимог законодавства.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

10.03.2020 відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання.

06.07.2020 закрито підготовче судове засідання, призначено справу до розгляду.

Під час розгляду справи судом заслухано пояснення позивача, представника відповідача, допитано свідків, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

11.01.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

У відповідності до копії корінця ордеру на зайняття жилої площі в гуртожитку будівельних організацій, підприємств, учбових закладів України, 11.04.2005 ОСОБА_3 було надано житлову площу в гуртожитку за адресою: кв. АДРЕСА_1 .

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2015, яке набрало чинності 11.12.2015, у цивільній справі № 202/7653/15-ц, заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Дніпропетровська міська рада; ОСОБА_3 про встановлення факту проживання задоволено частково. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 з 11.04.2005 по день винесення судового рішення, за адресою: АДРЕСА_1 .

Окрім того, судом під час розгляду вказаної вище справи було встановлено, що ОСОБА_1 з 06.11.2003 по 06.11.2004 була зареєстрована в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується копією паспорта.

30.08.2014 ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції.

Відповідно до довідки ВАДР Управління паспортної роботи, громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУ ДМС в Дніпропетровській області ОСОБА_3 з 11 квітня 2005 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до наданої заяви ОСОБА_3 підтвердив факт проживання ОСОБА_1 разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого повторно 22.11.2019 Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно зі статтею 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

У статті 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Згідно зі ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Частиною 1 статті 106 ЖК УРСР передбачено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

Як роз`яснено у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 № 9 (з подальшими змінами) «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11.07.2012 №6-60цс-12 у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч. 2 ст. 65 ЖК УРСР). При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартиру може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. За змістом ст. 65 ЖК України за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні.

Згідно зі ст. 107 ЖК УРСР у разі вибуття наймача та членів його сім`ї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Судом встановлено, що позивач з 11.04.2005 по день ухвалення рішення, вселилася у квартиру АДРЕСА_1 , проживала у цій квартирі, як член сім`ї до смерті ОСОБА_3 . Після смерті наймача, позивач продовжує проживати у вказаній квартирі, сплачує вартість наданих комунальних послуг. Іншого житла позивач не має.

Окрім вище зазначеного, суд звертає увагу, що згідно ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Згідно ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Невід`ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16.12.1966 (ст. 10). При цьому, як вбачається із п. 1 ст. 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16.12.1966, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання. Повага до права людини на житло закріплена також уст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача та представника відповідача, допитавши свідків, оцінивши наявні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги мають бути задоволені повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 57, 60, 61, 79, 88, 169, 197, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, буд. 75) про визнання права користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 21.01.2021.

Суддя Г.О. Кухтін