Номер провадження: 22-ц/813/8644/21
Номер справи місцевого суду: 522/6683/20
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Виконавчого комітету Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача у якому просив визнати незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради № 279 від 27.08.2015 року в частині демонтажу нежитлового приміщення першого поверху площею 42 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому позивач посилається на те, що на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 279 від 27.08.2015 року нежитлове приміщення площею 42 кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , незаконно демонтоване представниками відповідача у вересні 2015 року.

Також позивач зазначає, що незаконно демонтовані вищезазначені нежитлові приміщення не є тимчасовими спорудами, а капітальною будівлею, нерухомим майном, право власності на яке зареєстроване у встановленому законом порядку.

Зазначене нежитлове приміщення свого часу було викуплене та у відповідності до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.08.2013 року, індексний номер: 8037268 та витягу про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно від 15.08.2013 року, індексний номер: 8039400 належало матері - гр. ОСОБА_2 . Після її смерті вказане приміщення перейшло у спадщину позивачу гр. ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення задоволено повністю. Визнано незаконним та скасовано рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради №279 від 27 серпня 2015 року в частині демонтажу нежитлового приміщення першого поверху площею 42 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі Виконавчий комітет Одеської міської ради просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовної заяви, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції помилково зроблено висновок, що споруда за адресою: АДРЕСА_1 , є капітальною спорудою, однак це не відповідає дійсності.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції послався на те, що знесене нерухоме майно було зареєстроване у відповідності до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому не було тимчасовою спорудою.

З врахуванням викладеного, розглянувши цивільну справу а з врахуванням наданих доказів, суд першої інстанції вважав, що вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, а рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради № 279 від 27 серпня 2015 року в частині демонтажу нежитлового приміщення першого поверху площею 42 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , слід визнати незаконним та скасувати.

Однак з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №279 від 27 серпня 2015 року про демонтаж тимчасових спору, було прийнято рішення щодо вжиття заходів з демонтажу тимчасових споруд згідно з переліком, в тому числі демонтаж нежитлового приміщення першого поверху площею 42 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у ФОП ОСОБА_3 .

Як вказує позивач вказане нежитлового приміщення першого поверху 17.09.2015 року було демонтовано на підставі вищевказаного рішення виконавчого комітету Одеської міської ради.

Згідно із Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.08.2013 року, індексний номер: 8037268 та витягу про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно від 15.08.2013 року нежитлове приміщення першого поверху площею 42 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 належало матері позивача - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , по 1/2 частині кожному.

Відповідно до Свідоцтва про право власності від 18.11.2019 року ОСОБА_1 є спадкоємцем 1/2 частини нежитлового приміщення першого поверху, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті матері - ОСОБА_2 .

У подальшому відповідно до договору дарування від 29.04.2020 року ОСОБА_1 подарував 1/2 частину нежитлового приміщення першого поверху, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 .

Рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради № 279 від 27.08.2015 року в частині демонтажу нежитлового приміщення першого поверху площею 42 кв.м., розташованого за адресою АДРЕСА_2 якого належить позивачу на праві приватної власності.

Як вбачається з наданих позивачем додатків до позовної заяви, а також з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за ОСОБА_2 було зареєстровано право спільної часткової власності на нежитлове приміщення першого поверху (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, номер запису про право власності: 21339625).

При визначенні житлових і нежитлових приміщень потрібно керуватися державними будівельними нормами, які діяли на момент демонтажу оспорюваної тимчасової споруди, а саме ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди» та ДБН В.2.2-9-2009 «Громадські будинки та споруди», а також нормативними вимогами державних наглядових органів із забезпеченням проектами стійкості будівель, надійності їх експлуатації, протипожежної безпеки, екологічних та санітарно-гігієнічних правил і норм щодо складових частин комплексу та їх функціональної належності.

Нежитлове приміщення - приміщення в структурі житлового будинку, що не належить до житлового фонду, і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.

Згідно з п. 2.50 розділу «Нежитлові поверхи (приміщення)» ДБН В.2.2-15-2005 у першому, другому та цокольних поверхах житлових будинків допускається розміщувати приміщення адміністративні, магазинів роздрібної торгівлі, громадського харчування, побутового обслуговування тощо згідно з переліком та відповідними вимогами щодо загальної площі та кількості відвідувачів.

Отже, зі змісту вказаних визначень вбачається, що нежитлове приміщення є невід`ємною частиною будинку, у якому воно розміщено.

Поряд з цим, як вбачається з технічного паспорту на нежитлове приміщення першого поверху за адресою: АДРЕСА_1 , за технічною характеристикою основних і підсобних приміщень зовнішні стіни виготовлені з цегли.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи документів, позивач дійсно є власником нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , що є невід`ємною частиною будинку, у якому воно розміщено.

Разом з тим, як вбачається з фотофіксації, наданої представником скаржника у судовому засіданні у суді апеляційної інстанції, та відеофіксації демонтажу тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_1 , впритул до такого приміщення розміщено конструкцію, яка є тимчасовою спорудою.

Відповідно до п. 1.4 Правил розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у м. Одесі, затверджені рішенням Одеської міської ради від 09.10.2013 року № 3961-VI тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Тобто, така тимчасова споруда є відокремленим елементом, який не є складовою частиною нерухомого майна і, що прямо вбачається із самої назви такого об`єкту, встановлюється тимчасово.

Проте, всупереч доводам позивача, розміщена ним тимчасова споруда виготовлена безпосередньо з полегшених конструкцій, оскільки очевидним є те, що зовнішні стіни цієї конструкції виготовлені з металу.

Поряд з цим, відповідно до норм законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, речові права на тимчасові некапітальні споруди не підлягають державній реєстрації.

Отже, у даному випадку мова йде про два абсолютно різних об`єкти, а саме: нежитлове приміщення першого поверху, на яке у позивача зареєстровано у встановленому законодавством порядку право спільної часткової власності, та тимчасову споруду, розміщену поряд із вказаним нежитловим приміщенням поза передбаченою законодавством процедурою.

Натомість, наявність у позивача права власності на нежитлове приміщення першого поверху у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , не дає останньому права встановлювати поряд із зазначеним приміщенням тимчасову споруду у поза встановленому законодавством України порядку.

Таким чином, у даному випадку позивачем до позовної заяви було додано документи, які підтверджують право власності на нежитлову будівлю першого поверху за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому, акт обстеження тимчасової споруди, а також припис Управління та в подальшому і оскаржуване рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради №279 стосуються конкретної тимчасової споруди, щодо розміщення якої позивачем не було отримано дозвільних документів, встановлених нормами законодавства, що і стало підставою для демонтажу останньої.

Також апеляційний суд звертає увагу, що суд першої інстанції не визначився із суб`єктним складом справи, оскільки власником тимчасової споруди є ФОП ОСОБА_3 , на якого і було винесено припис щодо ФОП ОСОБА_3 від 24.06.2015 року № 005006 про демонтаж тимчасової споруди.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 ..

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Одеської міської ради задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2021 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28 грудня 2021 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк