Справа № 204/3934/21
Провадження № 2/204/1557/21
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Єфімової А.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева», треті особи Приватний нотаріус Броварського районного НОКО Гамзатова Аліна Анатоліївна, Приватний виконавець Виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька Оксана Олександрівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2021 року до суду надійшла позов заява, після збільшення вимог за якою, позивач ОСОБА_1 просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 7894, вчинений 22.11.2019 року приватним нотаріусом Броварського районного НОКО Гамзатовою А.А. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Женева» суму боргу в розмірі 46864,63 грн., окрім того стягнути 1984,89 грн. безпідставно стягнутих з неї приватним виконавцем на користь відповідача за спірним виконавчим написом.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що в квітні 2021 року позивачу стало відомо про існування щодо неї виконавчого провадження № 61033616, відкритого приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О. на підставі виконавчого напису № 7894, вчинений 22.11.2019 року приватним нотаріусом Броварського районного НОКО Гамзатовою А.А. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Женева» суму боргу в розмірі 46864,63 грн.

Позивач вважає, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не дотримався вимог щодо перевірки безспірності вимог стягувача, зокрема Позивач вважає, що при вчиненні спірного виконавчого напису приватним нотаріусом не дотримано вимоги постанови КМУ №1172 від 29.06.1999 року, якою затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку. Заборгованість, яка зазначена у виконавчому написі, є спірною, будь-яких вимог про усунення порушень вона не отримувала та кредитних правовідносин з відповідачем не має. Окрім того, відповідачем порушено строки звернення за виконавчим написом. Враховуючи все вищевикладене, Позивач вважає, що є достатні правові підстави вважати виконавчий напис вчиненим з порушенням вимог законодавства та таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з чим звертається до суду з даним позовом.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04.06.2021 року було відкрито спрощене провадження у справі. Сторонам було направлено копію ухвали від 04.06.2021 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками.

Відповідач у встановлений судом надав відзив на позовну заяву, у якому не погодився з позовними вимогами, посилаючись на їх необгрунтованість та безпідставність, звертав увагу суду на відповідність дій відповідача та нотаріуса від час вчинення виконавчого напису, в тому числі щодо безспірності заборгованості.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ФК «Женева» звернулось до приватного нотаріуса Броварського районного НОКО Гамзатової А.А. про вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 у розмірі 46 864,63 грн.. На підставі наданих документів приватний нотаріус Броварського районного НОКО Гамзатова А.А. вчинила виконавчий напис № 7894 від 22.11.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Женева» суму боргу в розмірі 46 864,63 грн.

21.01.2021 року приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька О.О. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № 61033616 з примусового виконання напису приватного нотаріуса Броварського районного НОКО Гамзатової А.А. за № 7894 від 22.11.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Женева» заборгованості у розмірі 46 864,63 грн.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, зокрема неповідомлення боржника про вимогу кредитора, так і необґрунтованість вимог до боржника.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Така правова позиція викладена у постановах Великою Палатою Верховного Суду: від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлено Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок), та Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за № 283/8882 (далі - Інструкція).

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Стаття 88 Закону України «Про нотаріат» в чинній станом на дату вчинення оспорюваного виконавчого напису редакції визначає умови вчинення виконавчих написів, зокрема, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Результат аналізу зазначених норм дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій.

Безспірність документа, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється таким чином: боржник повинен бути повідомлений не менш ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`зань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.

Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Вчинення виконавчого напису, в разі порушення основного зобов`язання, здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі №357/12818/17.

У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором).

Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів:

- перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса;

- другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису).

Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Подібні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 201/4198/17, від 27 серпня 2020 року у справі № 554/6777/17.

Вирішуючи по суті позовні вимоги ОСОБА_1 суд враховує, що правовідносини, які є предметом розгляду у цій справі, виникли з кредитного договору, якого матеріали справи не містять. Також в матеріалах справи відсутні сам виконавчий напис та документи що стали підставою для його вчинення. В матеріалах справи відсутні відомості щодо наявності права вимоги відповідача на час вчинення напису, розрахунок заборгованості, претензія про усунення порушень за кредитним договором, адресована ОСОБА_1 , докази направлення такої претензії боржнику і докази її отримання боржником.

Як встановлено судом, жодних документів, на прохання суду, відповідачем на підтвердження своєї позиції надано не було. Тобто докази виконання вимог Порядку щодо надання документів, що підтверджують безспірність вимог - відсутні. Окрім того, суд зазначає, що матеріали справи не дають підстав для висновку про існування кредитних зобов`язань взагалі, наявності факту їх порушення боржником, встановлення їх дійсного обсягу, тобто наявність та розмір боргу не підтверджено.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05.07.2021 року було задоволено клопотання позивача та витребувано у Приватного нотаріуса Броварського районного НОКО Гамзатової Аліни Анатоліївни належним чином завірену копію нотаріальної справи стосовно вчинення спірного виконавчого напису № 7894 від 22.11.2019 року. Витребувано у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни належним чином завірені матеріали виконавчого провадження № 61033616 зі стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 46 864,63 грн., порушеного за виконавчим написом приватного нотаріуса Броварського районного НОКО Гамзатової А.А. № 7894 від 22.11.2019 року. Витребувано у ТОВ «Фінансова компанія «Женева» належним чином завірені копії документів, за якими виникла заборгованість у ОСОБА_1 перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева», документів, що підтверджують розмір заборгованості перед товариством, повний розрахунок заборгованості із зазначенням договору, за яким виникла заборгованість, повідомлення від Товариства з доказами направлення ОСОБА_1 , про наявність заборгованості за кредитним договором, матеріали, на підставі яких приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис № 7894 від 22.11.2019 року, документи, що посвідчують перехід прав вимоги від первісного стягувача до ТОВ «Фінансова компанія «Женева».

Зазначена ухвала отримана відповідачем та третіми особами, згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, однак жодних документів на її виконання чи відповідних заяв з обгрунтуванням поважних підстав про неможливість подання таких доказів, суду надано не було.

ТОВ «ФК «Женева» лише обмежилось наданням суду заяви з копією договору наступного відступлення права вимоги від відповідача на користь іншої юридичної особи, а також зазначено, що відповідачем було дотримано вимог закону при поданні документів нотаріусу, а запитувані документи відсутні їх жодних копій/оригіналів для вивчення та долучення до матеріалів справи відповідачем також надано не було.

За ч. 2 ст. 43 ЦПК України - учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи

За положенням ч.10 ст. 84 ЦПК України - у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ.

Зазначене поряд із обов`язком відповідача, встановленим ч.1 ст.81 ЦПК України довести обставини на які він посилається (зокрема тверджень про виконання вимог постанови КМУ №1172 від 29.06.1999 р., якою затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку) є підставою для відхилення доводів відповідача, що ним було подано усі необхідні документи для вчинення виконавчого напису та те, що його вчинення відбулося із додержанням вимог закону, щодо доведення безспірності боргу.

Принцип змагальності сторін цивільного процесу, закріплений в ст.12 ЦПК України, забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 02.10.2018 у справі №910/18036/17.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно вимог ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням наведеної вище сутності принципу змагальності та тих обставин, що Позивач вичерпав можливості довести будь-яким доказом (клопотання про витребування доказів, яке були судом задоволено, однак не виконано відповідачем та третіми особами) саме відсутність існування певних фактів (виконання вимог Порядку щодо надання документів, що підтверджують безспірність вимог), саме відповідач у справі та особа, яка стверджує про дотримання порядку встановленого Законом, щодо вчинення виконавчого напису, мав можливості довести ту обставину, на яку він посилається в обґрунтування заперечення заявлених позовних вимог, чого ним зроблено не було та фактично бездоказово презюмовано дотримання порядку позасудового стягнення боргу. Суд констатує, що відповідачем не доведено стверджувальної ним обставини - дотримання вимог Порядку щодо надання документів, що підтверджують безспірність вимог, що з урахуванням процесуальної поведінки третіх осіб по справі та відповідача який не надає жодних доказів на підтвердження своїх доводів та спростування доводів позивача, саме відповідач у цьому випадку несе ризик настання пов`язаного з цим процесуального наслідку у вигляді задоволення позову.

Отже, на підставі оцінки наявних у справі доказів, суд визнає встановленою обставину, що під час вчинення оспорюваного виконавчого напису про стягнення коштів на користь ТОВ «ФК «Женева», нотаріусом не дотримано вимог, передбачених Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій, оскільки стягувачем не подано всіх документів, на підставі яких стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, отже нотаріус не міг переконатись належним чином у безспірності розміру заборгованості, що підлягає стягненню, і сама заборгованість та наявність права її вимоги відповідачем під час розгляду справи належним чином непідтверджена.

Варто також зазначити, що відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 7 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин.

Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення.

Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом 06.05.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14.

Відомостей щодо нотаріального посвідчення кредитного договору та самого договору, на підставі якого вчинено виконавчий напис, відповідачем також надано не було, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, і у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, недоведеності безспірності вимог стягувача, відтак позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, знайшли своє підтвердження під час розгляду та підлягають задоволенню.

В свою чергу, надаючи оцінку доводам позивача щодо стягнення з відповідача стягнутих з неї приватним виконавцем на користь відповідача за спірним виконавчим написом в порядку ст.1212 ЦК, суд приходить до висновку про необхідність відмови у їх задоволенні, оскільки з наданої позивачкою довідки роботодавця від 10.06.2021 року суд позбавлений можливості встановити дійсний обсяг коштів, перерахованих відповідачу, так як у вказаній довідці перераховані суми зазначені з урахуванням винагороди виконавцю та виконавчого збору, розміри яких не відомі та повернення яких окремо врегульовано ч.7 ст.27 ЗУ «Про виконавче провадження».

Вирішуючи питання розподілу понесених витрат на правову допомогу заявлених позивачем в сумі 7000 грн., суд виходить з наступного.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство також визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Представник відповідача надав суду окреме клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги заяву, у якій заперечував проти заявлених витрат на правову допомогу та просив відмовити у її стягненні.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).

Підсумовуючи можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Верховний Суд у своїй Постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Проте на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу суду не було надано відповідного договору з адвокатом, ордеру, розрахунків понесених витрат та розрахункових документів, тощо, у зв`язку з чим, за відсутності перелічених документів, суд позбавлений можливості достовірно встановити, що фактично ОСОБА_1 понесла витрати на правову допомогу у зазначеній справі, оскільки суду не було надано належних та достовірних доказів таких витрат, в розумінні ст.ст.77,79 ЦПК України, а саме, не надано договір, розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також даних щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу, зокрема акту приймання-передачі наданих послуг, окрім того, суд зазначає, що документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки) суду також надано не було, що унеможливлює встановити, що заявлені витрати були дійсно понесені позивачем саме у зв`язку із представництвом його інтересів у суді за даною цивільною справою.

Таким чином, суд приходить до висновку, що представником позивача не надано належних та допустимих доказів понесення позивачем витрат на правову допомогу, у зв`язку з чим заявлені витрати відповідача на професійну правничу допомогу не підлягають відшкодуванню.

Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 362 грн. (908 + 454), пропорційно до обсягу задоволених вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 627 Цивільного кодексу України, ст. 88 Закону України «Про нотаріат», Законом України «Про виконавче провадження», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, ст. ст. 3, 5, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. кирилівська, буд. 62-В, офіс 211), треті особи: приватний нотаріус Броварського районного НОКО Гамзатова Аліна Анатоліївна (адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2), приватний виконавець Виконавчого округу Дніпропетровської області Русецька Оксана Олександрівна (адреса місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Воскресенська, буд. 46, прим. 54) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 7894, вчинений 22.11.2019 року приватним нотаріусом Броварського районного НОКО Гамзатовою Аліною Анатоліївною про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева» суму боргу в розмірі 46 864,63 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування судових витрат суму у розмірі 1362 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Дубіжанська