Номер провадження: 22-ц/813/3432/21
Номер справи місцевого суду: 501/773/17
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом Управління Служби Безпеки України в Одеській області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (третя особа - ОСОБА_3 ) про виселення осіб зі службового житлового приміщення без надання іншого житла, на заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Смирнова В.В. 08 лютого 2019 року у м. Чорноморськ Одеської області, -

встановила:

У квітні 2017 року Управління Служби Безпеки України в Одеській області звернулося до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (третя особа - ОСОБА_3 ) про виселення осіб зі службового житлового приміщення без надання іншого житла (а.с. 1-5).

В обґрунтування позову Управління Служби Безпеки України в Одеській області посилалося на те, що у серпні 2004 року Головним адміністративно-господарським управлінням ДЗ СБУ, в порядку централізованих інвестиційних надходжень, Управлінню СБУ в Одеській області було передано за актом прийому-передачі 30 житлових квартир в будинку АДРЕСА_1 , які були придбані СБУ за державні кошти на підставі договору «Про пайову участь у будівництві житлових будинків» №19/3-114 від 03.12.2001 року та додаткової угоди до нього б/н від 09.07.2004 року. Рішенням житлово-побутової комісії Управління СБУ в Одеській області від 01.12.2004 року ОСОБА_3 зі складом сім`ї 3 особи (він, дружина ОСОБА_4 та донька ОСОБА_2 ) прийнято на квартирний облік Управління СБУ в Одеській області. Рішенням виконкому Іллічівської міської ради №908 від 23.12.2004 року, кв. АДРЕСА_2 була включена до числа службових житлових приміщень Управління та на неї видано ордер на службове жиле приміщення №28 від 23.12.2004 року співробітнику Управління СБУ ОСОБА_3 зі складом сім`ї 3 особи, який на той час проходив службу у підрозділі Управління СБУ в Одеській області в м.Іллічівську Одеської області. 23.02.2005 року ОСОБА_3 та члени його сім`ї ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ) зареєструвалися за адресою: кв. АДРЕСА_3 , та фактично вселилися до неї у вересні 2005 року. 23.08.2006 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано, у зв`язку із чим рішенням житлово-побутової комісії Управління СБУ в Одеській області від 01.12.2006 року були внесені відповідні зміни до житлової справи ОСОБА_3 , внаслідок чого колишні члени його сім`ї в порядку, визначеному пунктом 3.16 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям СБУ та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом СБУ № 792 від 06.11.2007 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26.11.2007 року за №1308/14575 (далі Інструкція №792), були зняті з квартирного обліку Управління, а склад сім`ї ОСОБА_3 визначено у кількості однієї особи. Факт непроживання у службовій квартирі Управління СБУ в Одеській області його співробітника та відмова колишніх членів сім`ї військовослужбовця СБУ вивільнити займане ними службове житлове приміщення, свідчать про використання зазначеної службової квартири Управління не за призначенням. 05.12.2016 року Управління листами №65/25/5239 та №65/25/5240 запропонувало дружині ОСОБА_1 та доньці ОСОБА_2 , як колишнім членам сім`ї ОСОБА_3 , звільнити спірне житлове приміщення та знятися з реєстраційного обліку місця проживання за місцем знаходження зазначеного службового житла. Однак, відповідачі добровільно спірну службову житлову квартиру не звільнили, перешкоджаючи таким чином її використанню за призначенням, а саме - для заселення її співробітниками Управління Служби безпеки України в Одеській області, які потребують поліпшення житлових умов. Також, позивач посилався на забезпечення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житлом у м. Одесі, оскільки їм на праві спільної приватної власності належить кожній по 1/5 частини трикімнатної житлової кв. АДРЕСА_4 , яка була ними приватизована 19.04.1999 року.

Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 08 лютого 2019 рокупозов Управління Служби безпеки України в Одеській області задоволено. Виселено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зі службового жилого приміщення Управління Служби безпеки України в Одеській області кв. АДРЕСА_5 , без надання іншого жилого приміщення. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно, на користь Управління Служби безпеки України в Одеській області, суму сплаченого судового збору у розмірі 1 600,00 грн. (а.с. 180-183).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 18 квітня 2019 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення було залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, застосувавши строк позовної давності, стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 судові витрати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачі пропустили строк позовної давності для звернення до суду з позовом, оскільки з 01 грудня 2006 року, тобто, дня розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , позивач мав встановлений законом строк у три роки для звернення до суду із відповідним позовом. Крім того, судом не враховано, що відповідачі фактично не користуються квартирою АДРЕСА_4 , яка є малогабаритною та у якій проживають батьки ОСОБА_1 (а.с. 213-217).

Сторони про розгляд справи на 14 грудня 2021 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, Рішенням виконкому Іллічівської міської ради Одеської області №908 від 23.12.2004р. квартира АДРЕСА_3 була включена до числа службових житлових приміщень Управління СБУ в Оде6ській області (т.1 а.с. 13).

За ордером на службове жиле приміщення № 28 від 23 грудня 2004 року ОСОБА_3 , як співробітнику Управління СБУ в Одеській області, та членам його сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була надана службова квартира АДРЕСА_3 . ОСОБА_3 та члени його сім`ї 23.02.2005 р. вселилися та зареєструвалися за адресою вказаної службової квартири (т.1 а.с. 14).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області, серії НОМЕР_1 від 23.08.2006 р., шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано 23.08.2006р. (а.с. 15).

Рішенням житлово-побутової комісії Управління СБУ в Одеській області 01.12.2006р. були внесені відповідні зміни до житлової справи ОСОБА_3 , а саме, у зв`язку з розірванням шлюбу вважати склад сім`ї 1 особа, що підтверджується витягом з протоколу зазначеної житлово-побутової комісії №11 від 01.12.2006 р. (а.с. 16).

Управління СБУ в Одеській області зверталося до ОСОБА_1 (лист № 65/25/5239 від 05.12.2016 р. (а.с. 21)) та ОСОБА_2 (лист № 65/25/5240 від 05.12.2016 р. (а.с. 23)) з проханням звільнити службову квартиру Управління АДРЕСА_5 та знятися з реєстраційних обліків. До теперішнього часу відповідачі добровільно зазначену службову житлову квартиру не звільнили.

Після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 з ОСОБА_3 у зазначеній квартирі ОСОБА_3 не проживає, що підтверджується його поясненнями від 12.09.2018 р. (а.с. 127-130) та рішенням апеляційного суду Одеської області від 01.10.2008 року по справі № 22ц-3857/08 на апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19.06.2008 року по справі №2-901/08 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням (а.с. 19).

Згідно повідомлення КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» №С-23/40 (а.с. 25-26), відповідачам по справі на праві спільної приватної власності належить кожній по 1/5 частини трикімнатної житлової квартири АДРЕСА_4 , яка була ними приватизована 19.04.1999 р., тому вони є забезпеченими житлом у м. Одесі.

Відповідно постанови Верховної Ради України №3854 від 04.02.2016 р. м.Іллічівськ Одеської області з 18.02.2016 року перейменовано на м.Чорноморськ Одеської області. Згідно розпорядження Одеської обласної адміністрації №303/А від 21.05.2016 року вулицю ОСОБА_5 у м. Чорноморську Одеської області перейменовано на вулицю Віталія Шума.

Згідно статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Держава гарантує забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями або, за їх бажанням, грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК Української РСР та іншими нормативно-правовими актами (стаття 12 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей»).

Згідно статті 118 ЖК Української РСР, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Згідно із частиною другою статті 121 ЖК Української РСР, службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації.

Пунктом 36 Переліку категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, затвердженого постановою Ради Міністрів УPCP від 04.02.1988 р. №37 визначено, що право на отримання службового житла мають співробітники-військовослужбовці СБУ до одержання ними постійного житлового приміщення.

Положеннями пункту 7 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 р. №1081 визначено, військовослужбовці та члени їх сімей, які проживають разом з ними, за відсутності у них за місцем проходження служби житла для постійного проживання забезпечуються службовими житловими приміщеннями.

Відповідно до статті 122 ЖК Української РСР, на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

Пунктом 2 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській PCP, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 №37 передбачено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього.

Як вірно зазначено у рішенні суду, квартира АДРЕСА_5 є службовою квартирою Управління СБУ в Одеській області, 23.02.2005 відповідачі вселилися до зазначеної квартири, як члени сім`ї співробітника-військовослужбовця Управління СБУ в Одеській області ОСОБА_3 , на період проходження ним військової служби в органах СБУ, шлюб між ОСОБА_3 та відповідачкою ОСОБА_1 розірвано у 2006 році, на теперішній час вони не є членами сім`ї ОСОБА_3 , разом із ОСОБА_3 не проживають, але продовжують проживати у службовій квартирі, хоча вони забезпечені іншим житлом на праві приватної спільної сумісної власності у м.Одесі, малолітні та інші члени родини відповідачів у квартирі не проживають.

Таким чином, з вищезазначеного вбачається, що законодавець прямо вказує на суб`єктів правовідносин щодо отримання у користування службового житла та на їх трудові або службові відносини між особою, в тому числі на належність особи, яка отримує житло, до відповідного підприємства, установи, організації, що його виділяє, а метою виділення службового житла є необхідність проживання особи, яка отримує житло, за місцем роботи чи служби або поблизу від нього. При цьому, правовою основою для проживання у службовій квартирі членів сім`ї наймача, є факт проживання членів сім`ї разом з військовослужбовцем. Право користування службовим приміщенням члена сім`ї (або колишнього члена сім`ї) є похідним від права особи, якій у встановленому законом порядку виданий спеціальний ордер для проживання на період її роботи. Судом першої інстанції враховано, що відповідачі не проживають разом з ОСОБА_3 , якому була надана службова квартира Управління СБУ в Одеській області.

Згідно до п.5.17 Інструкції №792, підлягають виселенню зі службового житлового приміщення без надання іншого службового житлового приміщення колишні члени сім`ї співробітника, які проживають з ним після розірвання шлюбу. У випадку, якщо вказані особи в добровільному порядку не звільнять службове житлове приміщення, їх виселення провадиться у судовому порядку.

Пунктом 5.14 Інструкції №792, визначено, що службові житлові приміщення повинні використовуватися тільки за призначенням.

Аналізуючи норми статті 125 ЖК Української РСР, суд дійшов вірного висновку, що закріплені в ній гарантії не можуть бути застосовані при вирішенні спору про виселення зі службового приміщення відповідачів, які не перебували чи не перебувають з Управлінням СБУ в Одеській області у трудових (службових) відносинах.

Крім того, гарантії, визначені положеннями ЖК Української РСР щодо неможливості виселення особи без надання іншого жилого приміщення, законодавцем встановлені з метою недопущення позбавлення особи єдиного житла.

Наявні у матеріалах справи докази свідчать про забезпеченість відповідачів іншим житлом для постійного проживання, а саме наявність у кожної відповідачки права приватної спільної сумісної власності по 1/5 частини трикімнатної житлової квартири АДРЕСА_4 , яка була ними приватизована 19.04.1999 року, що підтверджується повідомленням КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» №С-23/40 (т.1 а.с. 25-26).

Разом з тим, судом першої інстанції вірно враховано, що спірна квартира є службовою квартирою Управління СБУ в Одеській області та потреба у її подальшому використанні, як службової квартири, у зазначеного Управління не відпала, у зв`язку із необхідністю забезпечення службовим житлом військовослужбовців, які проходять військову службу в Управління СБУ в Одеській області.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, дане рішення суду після набрання законної сили є підставою для зняття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з реєстрації за адресою службового жилого приміщення Управління СБУ в Одеській області квартири АДРЕСА_5 .

Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що позивачі пропустили строк позовної давності для звернення до суду з позовом, оскільки з 01 грудня 2006 року, тобто, з дня розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , позивач мав встановлений законом строк у три роки для звернення до суду із відповідним позовом.

Колегія суддів зауважує, що до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення.

Відповідне положення міститься у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 686/16196/15-ц.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованим посилання у апеляційній скарзі ОСОБА_1 про те, що відповідачі фактично не користуються квартирою АДРЕСА_4 , яка є малогабаритною та у якій проживають батьки

ОСОБА_1 суддів вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не мають відношення до предмету доказування у справі, оскільки відповідачі є забезпеченими житлом, та оскаржуваним рішенням суду не порушено їх житлові права, у тому числі у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 08 лютого 2019 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 08 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 24 грудня 2021 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе