Справа № 635/7187/18
Провадження № 2/635/85/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року селище Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючий суддя О.М. Пілюгіна

за участі секретаря судового засідання Зуєнко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, третя особа: Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області, Служба у справах дітей та сім`ї Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Вахрушевої Ольги Олександрівни про скасування реєстрації права власності,

представник ОСОБА_2 - ОСОБА_7 , який діє на підставі довіреності,

ВСТАНОВИВ:

представник ОСОБА_1 - ОСОБА_8 , який діяв на підставі ордеру серії ХВ № 1225 від 08 жовтня 2018 року, подав суду позовну заяву та просив усунути перешкоди у здійсненні права власності позивача та визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 18 лютого 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, який посвідчено нотаріально. Відповідно до умов договору позики від 18 лютого 2014 року, ОСОБА_2 отримала грошові кошти в сумі 157500,00 гривень, еквівалент 17860,00 доларів США зі строком повернення до 18 лютого 2015 року. В забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 18 лютого 2014 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 13 договору іпотеки від 18 лютого 2014 року, іпотекодержатель у випадку невиконання іпотекодавцем своїх зобов`язань за договором позики має право набути право власності на предмет іпотеки за власним одноосібним письмовим рішенням. При складанні та підписанні договору іпотеки від 18 лютого 2014 року, на підтвердження відсутності реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей та третіх осіб в квартирі АДРЕСА_1 за вищевказаною адресою, ОСОБА_2 надала нотаріусу довідку ОСББ «Бджілка» про склад сім`ї, за даними якої за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_2 . Відповідно до умов договору іпотеки від 18 лютого 2014 року ОСОБА_2 не має права реєструвати без письмової згоди позивача неповнолітніх та будь-яких осіб за адресою місця розташування предмета іпотеки. Однак, за даними довідки виконавчого комітету Мереф`янської міської ради від 26 травня 2016 року за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . 02 серпня 2016 року на підставі ст. 70 Закону України «Про іпотеку» приватним нотаріусом ХМНО Вахрушевою О.О. зареєстровано право власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 . 18 серпня 2016 року представником позивача направлено відповідачам вимоги про виселення з квартири, зняття з реєстраційного обліку та усунення перешкод в реалізації права власності і надано строк для добровільного виселення до 20 вересня 2016 року. Проте, станом на день звернення до суду з позовом, відповідачі продовжують користуватися квартирою АДРЕСА_1 ; їх місце проживання зареєстровано за вказаною адресою; спір між сторонами не врегульовано, відповідачі не звільняють вказаної квартири та чинять перешкоди у здійсненні позивачем права власності на спірну квартиру. Так, у відповідачів відсутні правові підстави для проживання та користування квартирою АДРЕСА_1 за вищевказаною адресою, оскільки ця квартира не належить ні ОСОБА_2 , ні членам її сім`ї; відповідачі не є членами сім`ї позивача; між ними та позивачем відсутні будь-які договірні правовідносини з приводу користування чужим майном. Отже, відповідачі перешкоджають позивачу користуватися належним їй майном, через що ОСОБА_1 змушена звернутися до суду з позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 07 листопада 2018 року відкрито провадження по справі.

14 січня 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_9 подав суду заяву про долучення до матеріалів справи додаткових письмових доказів.

24 квітня 2019 року представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 подав суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

11 червня 2019 року відповідач ОСОБА_2 подала суду заперечення на позовну заяву, в яких просила відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на наступне. При вирішенні питання про усунення перешкод у здійсненні права власності позивача на квартиру АДРЕСА_1 , спочатку необхідно вирішити питання щодо порушення прав на житло неповнолітніх дітей, шляхом визнання письмового доказу - договору іпотеки, таким, що отриманий з порушенням закону, тобто протиправним. Так, в порушення норм Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування не провів перевірку заяви про вчинення правочину - договору іпотеки щодо нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 за вищевказаною адресою, на яку у неповнолітніх дітей було і право на проживання та не надав відповідного дозволу. В результаті вчинення правочину - укладення договору іпотеки щодо вказаного нерухомого майна не були збережені гарантовані конституційні права неповнолітніх дітей ОСОБА_2 на житло. На думку ОСОБА_2 , письмовий доказ договору іпотеки щодо нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , отриманий з порушенням законодавства і не може бути визнаний судом як належний достовірний і допустимий доказ, при цьому суд повинен з`ясувати: наявність у неповнолітніх дітей ОСОБА_2 права користування житловим приміщенням вказаної квартири на момент укладення незаконного договору іпотеки, а також місце фактичного проживання неповнолітніх дітей; добросовісність, розумність поведінки іпотекодавця - ОСОБА_2 при отримання позивачем договору іпотеки, щодо надання документів про право неповнолітніх дітей на предмет іпотеки квартиру, зокрема реєстрації, проживання; фактичне порушення законних прав неповнолітніх дітей ОСОБА_2 внаслідок укладення договору іпотеки. Крім того, судом апеляційної інстанції при розгляді цивільної справи № 635/6962/16-ц між тими ж сторонами, встановлено преюдиціальну обставину надання фальшивої інформації, а саме, що на момент укладення та нотаріального посвідчення договору іпотеки на квартиру АДРЕСА_1 , у якій були зареєстровані та мали і мають право на проживання неповнолітні діти відповідача, нотаріусу була надана довідка, де вказано, що у вказаній квартирі зареєстрована лише тільки ОСОБА_2 .

18 червня 2019 року представник Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області подав суду клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи службу у справах дітей та сім`ї Мереф`янської міської ради.

19 червня 2019 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_7. подав зустрічний позов до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса ХМНО Вахрушевої О.О. про скасування реєстрації права власності та просив скасувати реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 на підставі договору іпотеки № 275, виданого 18 лютого 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Вахрушевою О.О., індексний номер 15790288 від 02 серпня 2016 року.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 02 лютого 2016 року в порушення абз. 5 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», приватний нотаріус ХМНО Вахрушева Ольги Олександрівни за відсутністю висновку про вартість іпотечного майна - квартири АДРЕСА_1 , зареєструвала право власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 . На думку позивача за зустрічним позовом, вказане порушення законодавства є підставою для скасування реєстрації речового права власності на нерухоме майно.

Також, 19 червня 2019 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_7 подав суду заяву про звільнення ОСОБА_2 від сплати судового збору за подачу зустрічної позовної заяви про скасування реєстрації.

12 серпня 2019 року представник органу опіки та піклування Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області подав суду клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових письмових доказів.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27 лютого 2020 року позовні вимоги відповідача ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про скасування права власності, третя особа: приватний нотаріус ХМНО Вахрушева О.О. об`єднано в одне провадження із первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області; звільнено ОСОБА_2 від сплати суми судового збору; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

25 червня 2020 року ОСОБА_1 подала відзив на зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 , в якому просила відмовити у задоволенні позову про скасування реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі договору іпотеки № 275, виданого 18 лютого 2014 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Вахрушевою О.О., вчинену у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, індексний номер: 15790288 від 02 серпня 2016 року, 11:13:00, посилаючись на те, що зустрічний позов не містить допустимих і достатніх доказів, що можуть поставити під сумнів правомірність вчинення нотаріусом державної реєстрації набуття права власності на предмет іпотеки. 18 лютого 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, який посвідчено нотаріально. Відповідно до умов договору позики від 18 лютого 2014 року, ОСОБА_2 отримала грошові кошти в р сумі 157500,00 гривень, еквівалент 17860,00 доларів США зі строком повернення до 18 лютого 2015 року. В забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 18 лютого 2014 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 13 договору іпотеки від 18 лютого 2014 року, іпотекодержатель у випадку невиконання іпотекодавцем своїх зобов`язань за договором позики має право набути право власності на предмет іпотеки за власним одноосібним письмовим рішенням. 02 серпня 2016 року на підставі ст. 70 Закону України «Про іпотеку» приватним нотаріусом ХМНО Вахрушевою О.О. зареєстровано право власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 . Отже, договір позики та договір іпотеки посвідчувались нотаріально; при вчинені вказаних нотаріальних дій нотаріусом перевірялись дієздатність сторін правочинів, документи щодо об`єкта правочинів; здійснювались всі дії передбачені чинним законодавством України. Разом з цим і реєстрація права власності на предмет іпотеки здійснювалась нотаріусом згідно вимог чинного законодавства України та з урахуванням висновку суб`єкта оціночної діяльності. Таким чином, відсутність висновку суб`єкта оціночної діяльності є лише припущенням ОСОБА_2 , доказів відсутності висновку останньою не надано.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, подала суду клопотання, в якому підтримала заявлені позовні вимоги до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, просила їх задовольнити, також просила розглянути справу без її участі.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_7 в судовому засіданні проти задоволення вимог ОСОБА_1 заперечував, просив у їх задоволенні відмовити з підстав викладених у запререченнях, вимоги за зустрічним позовом свого довірителя підтримав, просив задовольнити з підстав викладених у позові.

Представник Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Представник Служби у справах дітей та сім`ї Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Інші учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи сповіщалися належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд, заслухавши представника ОСОБА_2 - ОСОБА_7. , розглянувши заяви ОСОБА_1 , представників Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області, Служби у справах дітей та сім`ї Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що 18 лютого 2014 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Вахрушевою О.О., реєстр № 273, відповідно до умов якого, позикодавець передав у власність позичальника грошові кошти у розмірі 157500,00 гривень, що на момент укладення договору за згодою сторін складає еквівалент 17680 доларів США, а позичальник зобов`язалася повернути позикодавцеві грошові кошти у виді в натурі на вищевказану суму не пізніше 18 лютого 2015 року у порядку та в строки визначені цим договором.

В забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 18 лютого 2014 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 18 лютого 2014 року укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Вахрушевою О.О., реєстр № 275, відповідно до умов якого в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1 , про що свідчать дані витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження № 17960842 та № 17960908 від 18 лютого 2014 року.

Відповідно до п. 13 договору іпотеки від 18 лютого 2014 року, встановлені застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, зокрема іпотекодержатель у випадку невиконання іпотекодавцем своїх зобов`язань за договором позики від 18 лютого 2014 року має право набути право власності на предмет іпотеки за власним одноосібним письмовим рішенням.

02 серпня 2016 року за заявою іпотекодержателя ОСОБА_1 , на підставі ст. 70 Закону України «Про іпотеку», Харківського міського нотаріального округу Харківської області Вахрушевою О.О. знято заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 , та зареєстровано право власності на вказану квартиру за ОСОБА_1 , індексний номер: 15790288 від 02 серпня 2016 року, про що свідчать дані інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 137977450 від 17 вересня 2018 року.

Також судом встановлено, що за даними адресних карток, карток реєстрації осіб за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 30 березня 2013 року; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 29 травня 2013 року; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 29 травня 2013 року; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 29 травня 2013 року; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з 06 квітня 2017 року, про що свідчать дані інформації виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області № 3311 від 25 вересня 2018 року та відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 27 жовтня 2017 року, яке скасовано постановою Апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2018 року по цивільній справі № 635/6962/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , третя особа: Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області, Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради про усунення перешкод у реалізації права власності шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області про визнання договору іпотеки недійсним та повернення квартири у власність, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , третя особа: Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області, Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради про усунення перешкод у реалізації права власності шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення та задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 .

Також суду надано висновок органу опіки та піклування Мереф`янської міської ради про недоцільність визнання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , за даними якого втрата права користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою не відповідає інтересам малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та порушує право дітей на достатній життєвий рівень.

В якості доказів суду надано: технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 , виготовлений Комунальним підприємством «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» станом на 25 вересня 2012 року на ім`я ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України, встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316, 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР).

Відповідно до ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України, у судовому порядку особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені ст. 71 Житлового кодексу України строки, а саме понад шість місяців.

У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право особи на повагу до житла (рішення у справах «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13.05.2003, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02.12.2010).

Окрім того, втручання держави у право на повагу до житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві», інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною метою (рішення у справі «Зехентнер проти Австрії», 2009 року, пункт 56).

Права осіб, які не досягли 18 років, в особливому порядку захищаються органами опіки та піклування.

Згідно з ч.ч. 1, 3, 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

За змістом ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Згідно ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

За змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування.

Згідно частин четвертої та п`ятої статті 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

Відповідно до частин другої та третьої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, чинній на момент укладення договору іпотеки) діти - члени сім`ї власника житлового приміщення мають право користування займаним приміщенням на рівні з власником. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Суд аналізуючи норми діючого законодавства у їх застосуванні при вирішенні справи, надані сторонами докази, приходить до висновку, вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою та вимоги відповідача за зустрічним позовом про скасування реєстрації права власності позивача на квартиру задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та малолітні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому позивачем не вказано обставин, які відповідно до норм діючого законодавства є підставою вважати, що відповідачі втратили право користування вказаним житловим приміщенням і не надано безспірних доказів на підтвердження, що відповідачі не користуються вказаною квартирою, а сам по собі факт переходу права власності на житлове приміщення до позивача не є підставою для позбавлення законних користувачів такого житлового приміщення права на їх проживання у цьому житловому приміщенні, тому суд відмовляє позивачу в задоволенні вимог про позбавлення відповідачів права на проживання у належній позивачу квартирі за їх недоведеністю на безпідставністю. При вирішенні справи суд також враховує, що місцем проживання малолітніх дітей є місце проживання їх батьків, а підстав вважити ОСОБА_3 , яка є матір`ю малолітніх відповідачів, такою, що втратила право користування спірною квартирою судом не встановлено, а за даними висновку органу опіки та піклування втрата права користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою не відповідає інтересам малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та порушує право дітей на достатній життєвий рівень.

Щодо вимог позивача ОСОБА_2 за зустрічним позовом, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Положеннями ст. 37 Закону України «Про іпотеку», визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Стаття 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на час проведення реєстраційних дій) передбачала, що державним реєстратором є, зокрема, нотаріус.

Державний реєстратор у відповідності до ч.3 ст.10 зазначеного Закону:1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником; 5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до нього записи про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав; 6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації прав; 7) виготовляє електронні копії документів та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); 8) формує документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; 9) формує та веде реєстраційні справи у паперовій формі.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (ч.1 ст.11 Закону).

Статтею 18 Закону визначено порядок проведення державної реєстрації прав.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 затверджено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень який визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Пунктом 57 зазначеного Порядку передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наведеними правовими нормами визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 на підтвердження вимог за зустрічним позовом не надала суду доказів на підтвердження, що приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О. порушено чинні на час проведення реєстраційних дій норми законодавства щодо зняття заборони на відчуження квартири АДРЕСА_1 , та реєстрації права власності на вказану квартиру за ОСОБА_1 , тому суд відмовляє в задоволенні вимог ОСОБА_2 про скасування реєстрації права власності, при цьому також враховує, що скасування реєстрації права власності на майно є похідними від спору щодо такого майна, і таких вимог не заявлено.

За викладених обставин та враховуючи, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, а позивачем та відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених ними вимог, тому суд, повністю відмовляє в задоволенні заявлених позивачем вимог та вимог відповідача за зустрічним позовом.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 81, 141, 263-265 ЦПК України, ст. 29, ст. 317, ст. 386 ЦК України, ст. 177 Сімейного кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - повністю відмовити.

Судові витрати понесені ОСОБА_1 віднести за її рахунок.

ОСОБА_2 в задоволенні вимог за зустрічним позовом про скасування реєстрації права власності - повністю відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Харківський районний суд Харківської області.

Позивач (відповідач за зустрічним позовом): ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 29 жовтня 1998 року Голованівським РВ УМВС України в Кіровоградській області, місце проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий 08 червня 1998 року Свердловським МВ УМВС України в Луганській області, місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 , виданий 24 квітня 2002 року Свердловським МВ УМВС України в Луганській області, місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області, , місцезнаходження: місто Харків, проспект Гагаріна, 157-а, кабінет 25.

Третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області, , місцезнаходження: Харківська область, Харківський район, місто Мерефа, вулиця Дніпровська, 213.

Відповідач за зустрічним позовом: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Вахрушева Ольга Олександрівна, місцезнаходження: місто Харків, Полтавський Шлях, 140-А.

Повне судове рішення складено 28 січня 2021 року.

СУДДЯ О.М. Пілюгіна