ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2021 року

м. Харків

справа № 627/537/20

провадження №22-ц/818/3873/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Антонович А.А.,

сторони справи:

позивач- Приватна Агрофірма «Ватал»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 11 березня 2021 року, у складі судді Вовк Л.В.

УСТАНОВИВ:

В липні 2020 року позивач Приватна Агрофірма «Ватал» ( далі - ПА «Ватал» ) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, в якому просить зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою загальною площею 3,2549 га, у т.ч. ріллі 3,1568 га - кадастровий номер :01:000:0447, та сіножатей 0,0981 га - кадастровий номер :04:000:1148, шляхом демонтажу межових знаків ; стягнути з відповідача на користь позивача витрати понесені ПА « Ватал» на обробку землі у розмірі 37 944,98 грн та сплачені судові витрати.

Позов мотивовано тим, що 28.03.2005 року між ПА « Ватал» та ОСОБА_1 укладений договір оренди землі № 258/1174-к на 15 років. Договір оренди землі зареєстрований 04.05.2006 року у Краснокутському районному відділі Харківської філії ДП « Центр ДЗК» та строк його дії закінчується у травні 2021 року. ОСОБА_1 , вважаючи , що строк дії договору сплив в березні 2020 р., установив межові знаки на земельній ділянці , які перешкоджають ПА « Ватал» здійснювати комплекс весняно- польових робіт. Вимогу позивача про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, оскільки договір є чинним і діє до травня 2021 року, відповідач залишив без задоволення. У зв`язку з невиконанням умов договору відповідачем , позивач поніс витрати на обробку землі у сумі 37 944,98 грн.

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 11 березня 2021 року позовні вимоги Приватної Агрофірми «Ватал» задоволено частково.Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою загальною площею 3,2549 гектарів, у т.ч. ріллі 3,1568 га - кадастровий номер :01:000:0447, та сіножатей 0,0981 га - кадастровий номер :04:000:1148, шляхом демонтажу межових знаків. Стягнуто з Момота ОСОБА_1 на користь Приватної Агрофірми «Ватал» витрати понесені ПА «Ватал» на обробку землі у розмірі 31 406 (тридцять одна тисяча чотириста шість) грн 41 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватної Агрофірми «Ватал» сплачені судові витрати у сумі 4766 (чотири тисячі сімсот шістдесят шість) грн 80 коп., що складаються з судового збору у розмірі 4204, 00 грн та витрат пов`язаних з проведенням експертизи у розмірі 562, 80 грн.

Рішення суду мотивовано тим що, позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження обставин перешкоджання, з боку відповідача, у користуванні земельними ділянками, що знаходяться в оренді у позивача. Суд надав оцінку наданим позивачем доказам та вважав доведеними завдані позивачу збитки у вигляді витрат понесених на дискування , оранку , оплати послуг по внесенню аміаку , вартості аміаку та придбаного насіння у розмірі 31406,41 грн.

Не погодившись з рішенням місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить виключити з числа доказів висновок експерта щодо проведеної експертизи від 09.03.2021 року №СЕ-19/121-21/2175-ЕК, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі002E

Апеляційна скарга мотивована тим що, рішення місцевого суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. На думку відповідача суд помилково визначив порядок слухання справи в спрощеному провадженні, адже відсутнє клопотання про такий розгляд від позивача. На думку відповідача ціна позову в процесі судового розгляду збільшилась і може перевищувати максимальну межу, для розгляду в порядку спрощеного позивного провадження. Посилається на те, що оспорювана земельна ділянка є єдиним джерелом доходу відповідача, тож має велике значення для сторін. Суспільний інтерес справи підтверджується також тим, що сотні землевласників цього регіону слідкують за даним розглядом справи, адже дане рішення опосередковано впливає на долю земельних ділянок інших орендодавців, тож справа на думку відповідача повинна була вирішуватися в порядку загального позовного провадження. Вважає що суд ухвалюючи своє рішення в щодо демонтажу межових знаків земельної ділянки, ріллі та сіножатей, не врахував що вони встановлені виключно на ріллі. Сіножать знаходиться за багато кілометрів від оспорюваної земельної ділянки і відповідач не має інформації, що діється на його сіножаті, тож вважає що позивач і досі ними користується та надав суду неправдиву інформацію. Судом також помилково визначено суму понесених позивачем збитків, оскільки надані позивачем докази є сумнівними і такими що потребують додаткового аналізу. Відповідач надав висновок спеціаліста щодо наданих позивачем доказів та розрахунків, відповідно до якого заявлений позивачем розмір витрат є необґрунтованим, але суд належної оцінки зазначеному висновку не надав. Також відповідач вказує що суд неправильно дійшов висновку про те, що укладений договір оренди від 28 березня 2005 року досі діє. Адже договір оренди має специфічну природу і роком користування вважається господарський рік з урахуванням періоду ротації основної сівозміни тож даний договір закінчив свою дію в 2019 році. Відповідач наводить таблицю розрахунків господарського користування орендованою земельною ділянкою. Відповідач не погоджується з висновком експерта від 09.03.2021 року №СЕ-19/121-21/2175-ЕК вказуючи на його грубі помилки, адже такого роду документи не можуть містити припущення, неточності. Експертиза такого виду не може базуватися на документах, які дописані ручкою. Експерт мав зазначити недоліки наданої йому первинної документації, врахувати та описати ці недоліки. Вважає, що експертний висновок є неповним, суперечним, недостатньо фаховим, ухваленим з помилками, містить неповно дослідженні дані, базується на неіснуючих фактах і спирається на неправомірно створені документи та не достовірні факти, тож використовувати його як доказ є неможливим.

Не погодившись з апеляційною скаргою Приватна Агрофірма «Ватал» подала відзив на апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відзив мотивовано тим що, посилання Відповідача на закінчення договору є неправильним, адже відповідно до умов договору, він набирає чинності з моменту підписання та його державної реєстрації, тобто строк дії договору закінчується в травні 2021 року. Вважає що висновок експерта доданий Відповідачем до апеляційної скарги не містить перелік та обсяг наданих на дослідження первинних документів ПА «Ватал», спеціаліст Козельчук К.А при дослідженні аналізуючи первинні документи робить припущення, а не підтвердження, тож такий висновок, як доказ, застосовувати не можна. А позивачем було проведено належну експертизу, яка покладена в основу ухваленого рішення суду першої інстанції. Щодо не встановлення Відповідачем межових знаків на сіножатях, то Позивач зазначає що встановлення межових знаків на ріллі, які відповідач не оскаржує, передбачає заборону користування всієї земельної ділянки за кадастровими номерами, які зазначені в договорі оренди землі. В листах направлених Відповідачем до Позивача, неодноразово було зазначено про закінчення строку договору оренди землі, та заборони подальшого користування земельною ділянкою, а тому дане твердження не впливає на рішення суду першої інстанції. Щодо недостовірності наданих доказів Позивачем, то вказує що посилання на недостовірність проведеної експертизи є лише припущеннями Відповідача, експертиза проведена з дотриманням усіх вимог закону. Відповідачем в під час розгляду справи судом першої інстанції клопотань про проведення судової експертизи, іншого виду дослідження з метою доведення або спростування сумнівів Відповідача ним не заявлялось. Самого по собі сумніву Відповідача в наданих Позивачем доказів не є достатньою правовою підставою для виключення таких даних з числа доказів.

Частиною 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії РЗ № 786163 , ОСОБА_1 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 3,2549 га , що розташована на території Козіївської сільської ради, КСП «Козіївське» . Земля передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. (т.1 а.с. 9)

28.03.2005 року між ПА « Ватал» та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі №258/1174-к, загальна площа орендованої земельної ділянки складає 3,2549 га, у т.ч. ріллі 3,1568 га - кадастровий номер :01:000:0447, та сіножатей 0,0981 га - кадастровий номер :04:000:1148 (т.1 а.с.7-8)

Відповідно до пункту 8 цього договору договір укладено на 15 років.

Згідно пункту 9 цього договору орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі: 700 грн. в рік в грошовій формі або рослинницькою продукцією, яка вирощується орендарем, за її собівартістю, але не вище державних закупівельних цін, чи послугами.

Пунктом 20 цього договору передбачено, що передача земельної ділянки орендарю здійснюється у тижневий строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі. Подачу договору на державну реєстрацію здійснює орендар.

Пунктами 24, 25 договору визначено, що орендар має право на відшкодування збитків, заподіяних унаслідок невиконання орендодавцем зобов`язань, передбачених цим договором. Збитками вважаються: фактичні втрати, яких орендар зазнав у зв`язку з невиконанням або неналежним виконання умов договору орендодавцем, а також витрати, які орендар здійснив або повинен був здійснити для відновлення свого порушеного права; доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору. Розмір фактичних витрат орендаря визначається на підставі документально підтверджених даних.

Пунктом 29 договору передбачені обов`язки орендодавця, зокрема, не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Відповідно до пунктів 34-37 договору зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку.

Дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи-орендаря. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.

Пунктом 41 Договору передбачено, що він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Даний договір зареєстрований у Краснокутському районному відділі Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 04.05.2006 року за №.17

11.05.2006 року (закреслено 28.03.2005р.) ОСОБА_1 та ПА «Ватал» складено акт приймання-передачі об`єкта оренди (земельної ділянки) за договором №258/1174-к оренди землі від 28.03.2005 (т.1 а.с.8, зворотній бік).

07.03.2020 року ОСОБА_1 звернувся до ПА «Ватал» з заявою, в якій зазначив, що строк дії договору сплив 28.03.2019, він має намір самостійно обробляти належну йому земельну ділянку (т.1 а.с. 10).

Листом ПА «Ватал» від 19.03.2020 №153 у відповідь на заяву ОСОБА_1 від 07.03.2020 року повідомлено, що строку дії договору закінчується у травні 2021 року (а.с. 11-12).

16.04.2020 року ОСОБА_1 направив до ПА «Ватал» повідомлення, в якому зазначив, що межові знаки поставлені ним після закінчення строку дії договору оренди №258/1174-к від 28.03.2005 та не для перешкоджання сільськогосподарським роботам агрофірми, а виключно для того, щоб він міг відмітити свою земельну ділянку та обробляти її самостійно (т.1 а.с. 15).

Предметом спору у даній справі є усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення витрат, понесених на обробку землі в розмірі 37944,98 грн.

У частині 1 статті 627 ЦК України деталізовано принцип свободи договору. Зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Тому вольовий характер визначення строку не викликає сумніву. Тобто сторони наділені значними можливостями впливати на момент настання або закінчення строків, оскільки можуть їх змінювати.

Відповідно до статті 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються спеціальним законом.

На час підписання договору оренди, 28.03.2005, частина 2 статті 124 ЗК України передбачала, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Відповідно до частини 2 статті 125 ЗК України право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Частиною 2 статті 126 ЗК України визначено, що право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до статті 13 указаного Закону договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно статті 14 цього Закону договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї зі сторін може бути посвідчений нотаріально.

Статтями 18, 20 названого Закону визначено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Момент укладення договору визначено у статтях 638, 640 ЦК України. Так, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Отже, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, дотрималися письмової форми договору та підписали його, він вважається укладеним. Із системного аналізу ЦК України можна зробити висновок, що вказане правило визначення моменту укладення договору стосується лише договорів, які повинні бути укладені у простій письмовій формі.

Права й обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення учасників при укладенні договору оренди земельної ділянки, набуваються лише після його державної реєстрації, як передбачено статтями 18, 20 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

У постановах від 19 лютого 2014 року у справі №0426/14068/2012 (провадження №6-162цс13) та від 13 червня 2016 року у справі №570/3056/15-ц (провадження №6-643цс16) Верховний Суд України зазначав, що поняття «момент укладення договору» та «момент набрання чинності договором оренди земельної ділянки» різняться змістовим наповненням, а також можуть відрізнятися у часі.

ЦК України дає визначення як строку, так і початку перебігу строку та його закінчення.

Відповідно до статей 252-254 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Переважна більшість правовідносин, які урегульовані нормами цивільного законодавства, є відносинами, у яких забезпечується правомірна поведінка їх суб`єктів та нормальна реалізація ними суб`єктивних прав і виконання суб`єктивних обов`язків.

Тому і строки у таких правовідносинах є строками здійснення суб`єктивних цивільних прав та виконання обов`язків.

Це загальне правило закріплено у статті 631 ЦК України, зокрема, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Разом з тим, у частині 3 указаної статті обумовлено, що сторони можуть установити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Момент укладення договору передбачений у статті 640 ЦК України і пов`язується з досягненням сторонами згоди з усіх його істотних умов та дотриманням певних вимог, якими є передання майна або вчинення іншої дії, нотаріальне посвідчення договору або його державна реєстрація, якщо таке передбачено актами цивільного законодавства.

Враховуючи викладене, можна зробити висновок, що сторони в договорі оренди землі мали право зазначати про момент початку перебігу та припинення дії вказаного договору, оскільки такі права прямо передбачені принципами та закріплені загальними нормами цивільного законодавства.

Разом з тим, якщо сторони не вказали про час (термін, календарну дату, подію) початку перебігу та закінчення строку договору, діють загальні правила, передбачені спеціальним Законом України «Про оренду землі», який прямо встановлював, що договір оренди земельної ділянки набирає чинності після його державної реєстрації.

Оскільки момент укладення договору та момент набрання ним чинності збігаються (частина 2 статті 631 ЦК України), то моментом укладення спірного договору оренди земельної ділянки є саме його державна реєстрація.

До відповідного правового висновку за подібних обставин справи щодо часу укладання договору оренди та його умов щодо набрання чинності після реєстрації дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі №322/1178/17 (провадження №14-338цс19).

Пунктами 8, 41 укладеного між сторонами 28.03.2005 року договору оренди землі узгоджено строк його дії 15 років, а також те, що цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Отже, момент укладення договору, а відтак і початок перебігу строку його дії сторони визначили та пов`язали з моментом державної реєстрації договору.

Інших строків чи термінів початку перебігу чи закінчення дії договору його текст не містить.

З договору оренди вбачається, що він зареєстрований в Краснокутському районному відділі Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 04.05.2006 року за №.17.

Отже, доводи позивача, що строк договору оренди закінчиться у травні 2021 є обґрунтованими.

Звертаючись до суду з даним позовом ПА «Ватал» посилалась на те, що відповідачем були встановлені на земельній ділянці межові знаки, які перешкоджають/обмежують техніці агрофірми здійснювати комплекс весняно-польових робіт, у зв`язку з чим просила зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу межових знаків.

При цьому, відповідач не заперечує факт встановлення ним на орендованій земельній ділянці межових знаків.

Статтею 25 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендар земельної ділянки має право, зокрема, самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, отримувати продукцію та доходи.

Статті 24 указаного Закону передбачений обов`язок орендодавця не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Відповідно до частини 1 статті 27 даного Закону орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Згідно з частинами 1, 2 статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Враховуючи, що станом на час розгляду справи в суді першої інстанції дія договору оренди не закінчилася суд обґрунтовано задовольнив вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою загальною площею 3,2549 гектарів, у т.ч. ріллі 3,1568 га - кадастровий номер :01:000:0447, та сіножатей 0,0981 га - кадастровий номер :04:000:1148, шляхом демонтажу межових знаків.

Доводи апелянта про недоведеність факту того, що він перешкоджав позивачу у користуванні сіножатей , що входять до складу вищезазначеної земельної ділянки спростовуються даними переписки між ПА « Ватал» та ОСОБА_2 , за змістом яких останній заперечував проти використання орендарем належної йому земельної ділянки в цілому (т.1 а.с. 10).

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За приписами статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частиною 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до пункту «д» частини 1 статті 156 ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Статтею 157 ЗК України визначено, що відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі, внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

До суду першої інстанції ОСОБА_1 надав висновок спеціаліста від 18.01.2021, в якому зазначено, що неможливо вірно встановити загальну вартість витрат, які були понесені позивачем на здійснення комплексу весняно-польових робіт на період 2019/2020 роки через те, що надані документи є некоректними та з протиріччями. Розрахунки проведені з помилками, використані необґрунтовані дані через відсутність локальних документів, якими встановлені норми списання палива, насіння, аміаку та інших матеріалів та нормативна база, якою позивач користувався при здійсненні такого розрахунку. З наданих документів неможливо зрозуміти, чи є на підприємстві власні виробничі потужності, такі як наймані працівники та необоротні активи, чи залучались до роботи фізичні особи за цивільно-правовими договорами для виконання певних робіт/надання послуг, чи є орендовані необоротні активи та які, який саме вид оренди використовується операційна чи фінансова. Неможливо визначити, який метод амортизації необоротних активів передбачений для використання наказом про облікову політику підприємства, а тому неможливо точно визначити суму амортизаційних нарахувань за певний період. Суму загальних витрат, яка визначена позивачем та заявлена в позовній заяві у якості суми, що підлягає стягненню з відповідача в якості витрат на обробку землі в розмірі 37944,98 грн. неможливо підтвердити через допущені в розрахунку помилки та використання некоректних даних. Загальну вартість витрат, які були здійсненні для обробки сіножатей встановити неможливо через відсутність бухгалтерських документів (т.1 а.с. 153-160).

В матеріалах справи також наявний висновок експерта, наданий ПА « ВАТАЛ», Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №СЕ-19/121-21/2175-ЕК від 09.03.2021 року, з якої вбачається, що витрати, які понесені ПА «Ватал» за період з жовтня 2019 по квітень 2020 років на оброблення земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0446 площею 3,1568 га, що використовувалась ПА «Ватал» на підставі договору оренди №260/1173-к від 30.03.2005 року, документально підтверджуються в сумі 31406,41 грн. (т.1 а.с.208-223)

Зазначені позивачем витрати підтверджуються також наданими ПА «Ватал» письмовими доказами. А саме, бригадним нарядом по ТВ БД «Козіївка» ; реєстром земельних ділянок (рілля) , що обробляються ПА « Ватал» станом на 01.01.2020 року ,оплатою праці на обробіток грунту та посіви озимини 2019 року по ПА « Ватал» ; договором №144/С постачання нафтопродуктів від 29.05.2019 року ; видатковою накладною від 16.09.2019 року № 5746; платіжним дорученням №300 від 26.09.2019 року ; платіжним дорученням №309 від 27.09.2019 року; платіжним дорученням №1100 від 02.10.2019 року; накладною № 6044 від 20.09.2019 року; платіжним дорученням №1073 від 25.09.2019 року; договором № 27-02/20 про надання послуг від 27.02.2020 року; актом здачі -приймання робіт (надання послуг) №7 від 24.03.2020 року; актом здачі - приймання робіт (надання послуг) №16 від 31.03.2020 року; платіжним дорученням №234 від 24.03.2020 року ; нарядом замовленням № 7 від 26.03.2020 року; договором поставки №090101 від 09.01.2020 року ; додатковою угоду до договору поставки №090101 від 09.01.2020 року , специфікацією №360 від 17.03.2020 року до Договору поставки ; видатковою накладною №360001 від 25.03.2020 року; платіжним дорученням №233 від 24.03.2020 року ; договором поставки №100201 від 10.02.2020 року ; видатковою накладною №75 від 10.02.2020 року ; актом звірки взаєморозрахунків за період 01.01.2020 року по 26.06.2020 року (т.1 а.с.19-56) Висновком експертизи Харківського науково - дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 09.03.2021року № СЕ 19/121-21/2175-ЕК (т.1 а.с.208-223).

З огляду на вищевикладене судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги про недоведеність позовних вимог. В супереч вимог ст.ст.12,81 ЦПК України відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову, не погодившись з висновком експерта Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №СЕ-19/121-21/2175-ЕК від 09.03.2021 року, клопотання про призначення у справі повторної експертизи в суді першої та апеляційної інстанції не заявив.

Доводи ОСОБА_1 про те, що вказана справа не підлягала розгляду в порядку спрощеного позовного провадження також не можуть бути взяті до уваги.

Відповідно до статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем пред`явлено вимогу немайнового характеру про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та майнову вимогу про стягнення 37944,98 грн, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому дана справа не входить до категорії справ, які можуть розглядатися виключено в загальному позовному провадженні.

Також, суд враховує, що справа розглядалась з повідомленням учасників справи, ОСОБА_1 був своєчасно повідомлений про дати судових засідань, проте до ухвалення рішення з запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження відповідач до суду першої інстанції не звертався.

Оскільки вимоги апеляційної скарги залишено без задоволення, судові витрати, у відповідності до вимог статей 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 11 березня 2021 рокузлишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2021 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук