ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи №1522/4561/2012

Апеляційне провадження №22-ц/813/8787/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого -Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів Вадовської Л.М., Сєвєрова Є.С.,

за участю секретаря Кузьмук А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Грушанського Артема Валерійовича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 18 травня 2021 року, постановлену під головуванням судді Чернявської Л.М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви

У квітні 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» (далі - ТОВ «Консалт Солюшенс») звернулося до суду із заявою про заміну стягувача публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі ПАТ КБ «Надра») його правонаступником ТОВ «Консалт Солюшенс» у виконавчому провадженні за виконавчими документами, виданими Приморським районним судом м.Одеси у справі № 1522/4561/12 за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заяви ТОВ «Консалт Солюшенс» послалось на те, що за результатами електронного аукціону № UA-EA-2020-01-14-000012-b, проведеного 05 лютого 2020 року, за лотом №GL2N79746 за кредитним портфелем, що складається з прав вимоги за 193 кредитними договорами, що забезпечені транспортними засобами, визнано переможцем ТОВ «Консалт Солюшенс», що підтверджується протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-01-14-000012-b.

26 лютого 2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір № GL2N79746 про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толочко Я.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 99. За змістом п.97 Додатку №1 до договору про відступлення прав вимоги до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, серед іншого, до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кредитним договором «Автопакет» 05/10/2007/840-К/890 від 15 жовтня 2007 року. Таким чином, ПАТ КБ «НАДРА» вибуло як сторона із виконавчого провадження.

Короткий зміст судового рішення першої інстанції

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 18 травня 2021 року заяву ТОВ «Консалт Солюшенс» задоволено (а.с.129).

Замінено сторону стягувача ПАТ КБ «Надра» її правонаступником ТОВ «Консалт Солюшенс» у виконавчому провадженні за виконавчими документами, виданими Приморським районним судом м.Одеси у цивільній справі № 1522/4561/2012 за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту ст.ст.55,442, 512, 514 ЦК України та Закону України «Про виконавче провадження».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на скаргу

В апеляційній скарзі адвокат Грушанський А.В. в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 18 травня 2021 року скасувати, відмовивши ТОВ «Консалт Солюшенс» в заяві про заміну сторони (а.с.131-133).

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд в порушенні процесуальних норм замінив сторону виконавчого провадження при відсутності відкритого виконавчого провадження. 13 листопада 2013 року видані виконавчі листи зі строком пред`явлення до виконання до 14 листопада 2016 року. Отже на момент звернення до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні виконавчі листи вже було прострочені, а в прострочених виконавчих листах неможливо здійснити заміну сторони так як вони втратили чинність і не можуть бути пред`явлені до виконання. За довідкою Південного міжрегіонального УМЮ (м.Одеса) виконавчі листи №1522/4561/12 на виконання не надходили. На обґрунтування своєї позиції адвокат послався на постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14, Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 815/5279/13 та у справі № 1305/549/12.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Шевцов А.В. в інтересах ТОВ «Консалт Солюшенс» просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін. Зазначав, що заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому проваджені, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто на будь-якій стадії процесу. При цьому представник послався на правові позиції Верховного Суду у постановах від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц, 31 жовтня 2018 року у справі №201/8548/16-ц, від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц та від 15 травня 2019 року у справі № 370/2464/17. Товариство, ставлячи питання про заміну сторони у виконавчому проваджені, посилалось на вимоги ч.5 ст.442 ЦПК України. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений можливості ставити питання про поновлення строків на пред`явлення виконавчих документів до виконання та вчиняти інші дії відповідно до Закону «Про виконавче провадження». Зауважив, що, вимагаючи скасувати оскаржуване судове рішення, апелянт вимагає порушити принцип правової визначеності та проявити надмірний формалізм, віддаючи у правозастосуванні перевагу виключно вимогам ч.1 ст.442 ЦПК України та не застосовуючи положення ч.5 ст.442 ЦПК України. Зазначав про обов`язковість виконання судового рішення та імперативність положень ст.442 ЦПК України. Крім того, представник поставив на вирішення суду питання про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Консалт Солюшенс» витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн., на підтвердження чого надав суду договір про надання правничої допомоги від 29 квітня 2020 року, акт прийому-передачі послуг від 31 серпня 2021 року, детальний опис робіт від 31 серпня 2021 року, платіжне доручення від 17 травня 2021 року та виписку з рахунку (а.с.157-160).

В судове засідання 21 грудня 2021 року, будучі належним чином повідомленим про слухання справи, не з`явився представник ТОВ «Консалт Солюшенс», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що з огляду на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи (а.с.185-191).

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, адвоката Грушанського А.В. в інтересах ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Установлені судом фактичні обставини справи

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 13 лютого 2013 року позов ПАТ КБ Надра до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості згідно договору Автопакет № 05/10/2007/840-К/890 задоволено частково (а.с.68).

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ Надра суму боргу заборгованість по тілу кредиту - 322 388,79 грн, заборгованість по відсоткам - 133 749,03 грн, а всього в розмірі 456 137,82 грн.

Відмовлено у задоволені вимог про стягнення неустойки (штрафу та пені) в розмірі 105 628,93 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ Надра судовий збір в розмірі 1609,50 грн. з кожного.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 04 червня 2013 року апеляційну скаргу представника ПАТ КБ «Надра» задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 13 лютого 2013 року скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення неустойки (штрафу та пені). Ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідачів неустойки (штрафу та пені). Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» штраф у розмірі 4400 доларів США, що еквівалентно 35 152, 92 грн, пені за прострочення сплати кредиту в розмірі 8 821,30 доларів США, що еквівалентно 70 476,01 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» в рівних частках судовий збір в розмірі 333 грн (а.с. 100-104).

Судове рішення набрало законної сили та видані виконавчі листи (а.с. 107).

05 лютого 2020 року відбувся електронний аукціон № UA-EA-2020-01-14-000012-b за лотом №GL2N79746 за кредитним портфелем, що складається з прав вимоги за 193 кредитними договорами, що забезпечені транспортними засобами.

Переможцем визнано ТОВ «Консалт Солюшенс», що підтверджується протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-01-14-000012- b (а.с.114).

26 лютого 2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір № GL2N79746 про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толочко Я.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 99 (а.с.115-119).

За змістом п.97 Додатку №1 до Договору № GL2N79746 про відступлення прав вимоги від 26 лютого 2020 року до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, серед іншого, до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кредитним договором «Автопакет» 05/10/2007/840-К/890 від 15 жовтня 2007 року.

Відповідно п.4 договору від 26 лютого 2020 року загальна сума, яка підлягає сплаті новим кредитором за лотом, як переможцем зазначених відкритих торгів (аукціону), складає 1568700,27 грн.

На підтвердження перерахунку коштів надано копію платіжного доручення від 13 лютого 2020 року №35 (а.с.120).

Згідно листа Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області від 31 травня 2021 року виконавчий лист №1522/4561/12, виданий 13 листопада 2013 року Приморським районним судом м.Одеси, на примусове виконання до відділів ДВС в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси) не надходив та не перебуває (а.с.134).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права

Пунктом 1 ч.2 ст.11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст.515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

За змістом ст.512 ЦК України, ст.442 ЦПК України та ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи з цих норм, зокрема п.п.1 і 2 ч.1 ст.512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку з чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», ст.442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, в тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Частиною 5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Виходячи зі змісту ст.ст.512, 514 ЦК України, ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень ст.442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення права вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі право бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 456/3808/14-ц.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, внаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту ст.ст.512, 514 ЦК України та ст.15 Закону України «Про виконавче провадження».

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. У п.9 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною 1 ст.18 ЦПК України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутися до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Вказані висновки викладено у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц (провадження № 61 -20171св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц (провадження № 61-16059св18), від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц (провадження № 61-26197св18), від 15 травня 2019 року у справі № 370/2464/17 (провадження № 61-39193св18), від 21 жовтня 2020 року у справі № 456/3808/14- ц (провадження №61-16879св19), від 18 лютого 2021 року у справі № 2-1533/11 (провадження № 61-14382св19).

Встановивши, що передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення прав вимоги є матеріальним правонаступництвом і такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження, що є підставою, передбаченою ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», для заміни стягувача у справі, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з наявності підстав для задоволення заяви ТОВ «Консалт Солюшенс» про заміну сторони (стягувача) у виконавчому провадженні.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що умовою заміни сторони виконавчого провадження є наявність відкритого виконавчого провадження, з огляду на таке.

Норма ст.442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінити сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 (провадження № 12-39гс20) зроблено висновок про те, що навіть після закінчення виконавчого провадження в учасника справи може виникати ряд процесуальних питань, пов`язаних із захистом його прав та охоронюваних інтересів.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права має універсальний характер. У разі вибуття правопопередника з виконавчого провадження до правонаступника переходить весь комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних для сторони виконавчого провадження, і, відповідно, комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних стороні судового провадження, враховуючи стадію, на якій відбулося правонаступництво.

Закінчення виконавчого провадження, у тому числі й у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, не виключає подальшого існування процесуальних правомочностей учасника справи в межах судового провадження, тож не має наслідком заборону здійснення процесуального правонаступництва щодо них. Питання процесуального правонаступництва у всіх випадках вирішується судом, який при його вирішенні повинен дослідити по суті обставини та підстави правонаступництва.

У вказаній постанові Великою Палатою Верховного Суду досліджувалося питання застосування правового механізму, передбаченого ст.ст.52, 334 ГПК України, які збігаються зі змістом з приписами ст.ст. 55, 442 ЦПК України відповідно та передбачають підстави та умови заміни особи у правовідносинах, у яких виник спір, та наслідки вибуття однієї із сторін виконавчого провадження.

Крім того, в постановах Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/31, від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17 зазначалося, що стадія виконавчого провадження, як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення.

При цьому, як було зазначено в постановах Верховного Суду від 29 березня 2021 року у справі № 2-5356/10 (провадження № 61-17987св20), від 10 червня 2021 року у справі № 2-2106/12 (провадження № 61-4178св21), від 15 вересня 2021 року у справі № 727/9430/13-ц (провадження № 61-10801св21), від 26 листопада 2021 року у справі № 1616/848/2012 (провадження № 61-6329ск21) заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Вказана правова позиція є останньою позицією Верховного Суду, яка в силу положень ч.4 ст.263 ЦПК України має бути врахована судами.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що заміна стягувача не може бути здійснена, оскільки пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки заміна сторони (процесуальне правонаступництво) можлива на будь- якій стадії судового процесу, як на стадії розгляду справи, так і на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили, і відбувається виключно за відповідним рішенням суду, незалежно від того, чи виданий судом виконавчий лист на момент звернення із заявою про правонаступництво та чи пред`явлений він (виконавчий лист) до примусового виконання.

У таких висновках необхідно керуватися принципом обов`язковості судового рішення та тим, що виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду та завершальною стадією судового провадження, а незабезпечення виконання рішення суду призведе до порушення прав, гарантованих ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Сам лише факт правонаступництва у матеріальних правовідносинах, без відповідного судового рішення про процесуальне правонаступництво, не забезпечує повної реалізації прав такої особи з виконання судового рішення, адже лише стягувач має право на отримання виконавчого листа та пред`явлення його до виконання. Таким чином, у правовій ситуації, коли у матеріальних правовідносинах відбулося правонаступництво, проте суд відмовляє у заміні сторони стягувана його правонаступником відбувається порушення принципу обов`язковості судового рішення та нівелюється правова мета звернення особи до суду, адже завдання цивільного судочинства - ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом враховано, що у справі, яка переглядається, первісним стягувачем було ПАТ КБ «Надра», яке здійснило відчуження прав вимоги на користь ТОВ «Консалт Солюшенс», а тому втратило матеріально-правову та процесуальну заінтересованість у виконанні судового рішення, зокрема звернення із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання та не зобов`язане вчиняти такі дії фактично для та на користь нового стягувача - ТОВ «Консалт Солюшенс», яке набуло прав вимоги за договором відступлення права вимоги. Сам лише пропуск строку пред`явлення виконавчого листа до виконання не є перешкодою у матеріальному правонаступництві у спірних правовідносинах товариства після банку.

При цьому, заміна сторони у виконавчому провадженні не змінює строк пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Відтак, викладені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновків щодо незаконності і неправильності судового рішення.

Щодо витрат на правову допомогу

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч.ч.1,2 ст.133 ЦПК України).

Згідно з ч.ч.1-5 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч.1 ст.182 ЦПК України).

Судом встановлено, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу ТОВ «Консалт Солюшенс» подало до суду: договір про надання правничої допомоги від 29 квітня 2020 року, акт прийому-передачі послуг від 31 серпня 2021 року, детальний опис робіт від 31 серпня 2021 року, платіжне доручення від 17 травня 2021 року та виписку з рахунку (а.с. 157-160).

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц.

В пунктах 34-47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 14-16723св20) зазначено, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч.ч.5,6 ст.137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

В постанові Верховного Суду від 22 грудня 2020 року у справі № 143/173/19 зроблено висновок про те, що згідно з ч.ч.5,6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч.4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 не заявляли клопотання про зменшення розміру витрат, понесених ТОВ «Консалт Солюшенс» на професійну правничу допомогу. Тому з огляду на наведене, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Консалт Солюшенс» підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку, що оскаржене судове рішення постановлене без додержання норм процесуального права. У зв`язку з чим, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржене судове рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Грушанського Артема Валерійовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 18 травня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» () витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. (десять тисяч гривень).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 грудня 2021 року.

Головуючий:

Судді :