Провадження № 22-ц/802/308/21 Категорія: 44 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Теремно Хліб» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року Приватне акціонерне товариство «Теремно Хліб» (далі ПрАТ «Теремно Хліб») звернулося до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 30 липня 2016 року о 13:00 год. відповідач ОСОБА_1 , керуючи належним ПрАТ «Теремно Хліб» автомобілем марки ГАЗ-33021, д.н.з. НОМЕР_1 , на 39 км + 100 м автомобільної дороги Т-1813 «Демидівка - Велика Городниця» в с. Малин Млинівського району, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з гужовою підводою під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в зустрічному напрямку з пасажиром ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було завдано тяжких тілесних ушкоджень. На момент скоєння ДТП ОСОБА_1 здійснював перевезення хлібобулочних виробів, що належали ПрАТ «Теремно Хліб».

Позивач зазначав, що вироком Млинівського районного суду Рівненської області від 18 жовтня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у ДТП, зокрема, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2019 року з ПрАТ «Теремно Хліб» стягнуто на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 60 000 грн, 3% річних 1 207 грн 64 коп., інфляційні втрати 3 021 грн 95 коп., а всього 64 229 грн 59 коп., а також стягнуто з ПрАТ «Теремно Хліб» на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 50 000 грн, 3% річних 579 грн 45 коп., інфляційні втрати 1 450 грн, а всього 52 029 грн 45 коп. За наслідками апеляційного перегляду вищевказане рішення суду було залишене без змін.

В подальшому ПрАТ «Теремно Хліб» виплатило на рахунки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 суми коштів за рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2019 року. Крім того, вказаним рішенням суду встановлено преюдиційний факт про те, що на час скоєння ДТП ОСОБА_1 перебував з ПрАТ «Теремно Хліб» у трудових відносинах.

Зазначав, що на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України ПрАТ «Теремно Хліб» набуло права зворотної вимоги (регресу) до відповідача ОСОБА_1 щодо повернення відшкодування, яке було виплачено товариством потерпілим ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Ураховуючи наведене, позивач ПрАТ «Теремно Хліб» просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Теремно Хліб» в порядку регресу відшкодування у розмірі 123 802 грн 16 коп., що складається з сум по відшкодуванню моральної шкоди у розмірі 60 000 грн, 3% річних 1 207 грн 64 коп, інфляційних втрат 3 021 грн 95 коп., судових витрат на професійну правничу допомогу 7 543 грн 12 коп., сплачених ОСОБА_3 та по відшкодуванню моральної шкоди у розмірі 50 000 грн, 3% річних 579 грн 45 коп., інфляційних втрат 1 450 грн, сплачених ОСОБА_2 , а також стягнути понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2020 року позов ПрАТ «Теремно Хліб» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Теремно Хліб» в порядку регресу відшкодування у розмірі 123 802 грн 16 коп., з яких: 60 000 грн - моральна шкода, 1 207 грн 64 коп. 3 проценти річних, 3 021 грн 95 коп. інфляційні втрати, 7 543 грн 12 коп. витрати на професійну правничу допомогу, сплачених ОСОБА_3 та у відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн, 3 проценти річних у розмірі 579 грн 45 коп., інфляційних втрат у розмірі 1 450 грн, сплачених ОСОБА_2 .

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПрАТ «Теремно Хліб» відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ПрАТ «Теремно Хліб», вважаючи оскаржуване рішення правильним по суті та справедливим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити в частині визначення розміру відшкодування в порядку регресу та судових витрат з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у цій справі є 05 березня 2021 року - дата складення повного судового рішення.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що шкода, завдана винними діями відповідача ОСОБА_1 , була відшкодована ПрАТ «Теремно-Хліб» на підставі судового рішення, яке було виконане останнім 15-17 жовтня 2019 року, а тому вважав, що з відповідача на користь позивача відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України необхідно стягнути в порядку регресу виплачене відшкодування.

Проте, повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на таке.

Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Так судом першої інстанції встановлено, що вироком Млинівського районного суду Рівненської області від 18 жовтня 2017 року відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вирок набрав законної сили.

Зі змісту цього вироку слідує, що 30 липня 2016 року о 13:00 год. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки ГАЗ-33021, д.н.з. НОМЕР_1 , на 39 км + 100 м автомобільної дороги Т-1813 «Демидівка - Велика Городниця» в с. Малин Млинівського району, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з гужовою підводою під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в зустрічному напрямку з пасажиром ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Внаслідок ДТП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали тілесні ушкодження, які мають ознаки тяжких за критерієм небезпеки для життя в момент спричинення.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2019 року, яке залишене постановою Волинського апеляційного суду від 19 вересня 2019 року без змін, з ПрАТ «Теремно-Хліб» на користь ОСОБА_3 стягнуто на відшкодування моральної шкоди 60 000 грн, 3 % річних 1 207 грн 64 коп., інфляційні втрати 3 021 грн 95 коп., а всього 64 229 грн 59 коп.; стягнуто з ПрАТ «Теремно-Хліб» на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 50 000 грн., 3 % річних - 579 грн 45 коп., інфляційні втрати 1 450 грн, а всього 52 029 грн 45 коп.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 червня 2019 року з ПрАТ «Теремно Хліб» на користь ОСОБА_3 стягнуто понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 543 грн 12 коп.

Як встановлено при розгляді вищевказаної справи, на момент ДТП відповідач ОСОБА_1 здійснював перевезення хлібобулочних виробів належним позивачем ПрАТ «Теремно-Хліб» автотранспортом, тобто між ними на момент ДТП існували правовідносин, які витікають з трудового договору. Вказана обставина сторонами спору не заперечувалася.

Судом також встановлено, що ПрАТ «Теремно-Хліб» сплатило на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 суми коштів, визначені рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2019 року, що підтверджується наявними у справі платіжними дорученнями (а.с.23-31).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ПрАТ «Теремно-Хліб» свої вимоги обґрунтовував тим, що виплативши потерпілим відшкодування, він має на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України право зворотної вимоги (регресу) до відповідача у розмірі виплаченого відшкодування.

Частиною 1 ст. 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану працівником, має право зворотньої вимоги (регресу) до цієї особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК України).

Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством грошової суми третій особі, саме від цього часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

За змістом ст. 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Статтею 137 КЗпП України передбачено, що суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений.

Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою.

Отже, норма ч. 2 ст. 137 КЗпП України містить в собі обмеження в її застосуванні лише щодо випадків, коли шкода завдана злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою.

Такої обставини судом не встановлено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача в порядку регресу шкоди, яка підлягає покриттю, однак не погоджується з розміром такого відшкодування, оскільки суд першої інстанції не врахував положення ч. 2 ст. 137 КЗпП України, а саме те, що хоча шкода була заподіяна відповідачем злочинними діями, однак ці дії вчинено не з корисливою метою.

Отже, враховуючи положення ч. 2 ст. 137 КЗпП України, майновий стан відповідача, колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір відшкодування шкоди та стягнути з відповідача на користь позивача 80 000 грн на відшкодування моральної шкоди в порядку регресу.

Крім того, колегія суддів не може погодитися із висновком суду про стягнення в порядку регресу з відповідача на користь позивача 3 процентів річних, інфляційних втрат та витрат на професійну правничу допомогу.

Так рішенням Луцького міськрайонного суду від 20 травня 2019 року встановлено, що позивачами ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) було надіслано на адресу ПрАТ «Теремно Хліб» вимогу про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яка станом на серпень 2018 року була отримана адресатом. Однак вищевказану вимогу ПрАТ «Теремно Хліб» залишило без задоволення, у зв`язку з чим при вирішенні спору про відшкодування шкоди заподіяної злочином з підприємства на користь потерпілих ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було стягнуто 3 проценти річних та інфляційні втрати відповідно до вимог ч. 2 ст.625 ЦК України у загальному розмірі 6 259 грн 04 коп., та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 543 грн 12 коп. Оскільки такі витрати понесло ПрАТ «Теремно Хліб» у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання щодо відшкодування шкоди у результаті відмови від добровільного відшкодування шкоди потерпілим, а також у зв`язку з розглядом справи судом, тому такі витрати не є прямою дійсною шкодою за яку несе відповідальність ОСОБА_1 відповідно до положень ст. 130 КЗпП України.

Отже, з наведених підстав не підлягають стягненню з відповідача в користь позивача в порядку регресу 13 802 грн 16 коп (6 259 грн 04 коп. + 7 543, грн 12 коп).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення відшкодування у порядку регресу, проте неправильно визначився з розміром такого відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З врахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду підлягає зміні в частині визначення розміру виплаченого відшкодування в порядку регресу, а саме зменшити необхідно розмір виплаченого відшкодування моральної шкоди до 80 000 грн, та відмовити у стягненні трьох процентів річних, інфляційних втрат та витрат на професійну парвничу допомогу, з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що апеляційним судом у даній справі оскаржуване рішення змінюється в частині визначення розміру відшкодування в порядку регресу, тому у відповідності до наведених положень ЦПК України суд змінює розподіл судових витрат.

З відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ПрАТ «Теремно-Хліб» необхідно стягнути понесені останнім пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1 358 грн 31 коп. (64,62 % задоволених позовних), а з позивача ПрАТ «Теремно-Хліб» на користь відповідача ОСОБА_1 необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 115 грн 53 коп., що становить (35,38 % задоволеної вимоги апеляційної скарги).

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи наведене та положення ч. 10 ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне зобов`язати відповідача ОСОБА_1 , на якого покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю судових витрат позивачу у розмірі 242 грн 78 коп. (1 358 грн 31 коп. 1 115 грн 53 коп.).

Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2020 року у даній справі в частині визначення розміру відшкодування в порядку регресу та судових витрат змінити.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Теремно Хліб» в порядку регресу відшкодування у розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Теремно Хліб» понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 242 (двісті сорок дві) грн 78 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: