Справа № 266/6419/21
Провадженя№ 2/266/1269/21

23 грудня 2021 року м. Маріуполь
Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Шишиліна О.Г. за участі секретаря судових засідань Сологуб Т.В., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,-
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що він є власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу. В даній крім неї зареєстровано відповідач ОСОБА_2 , який з серпня 2016 року мешкає фактично за іншою адресою. Відповідач з моменту реєстрації фактично не мешкає у квартирі, не цікавиться житловою площею, не сплачує комунальні послуги. Вирішити питання щодо зняття з реєстрації відповідача ОСОБА_2 у добровільному порядку не виявилося можливим, оскільки останній відсутній за місцем реєстрації, вона з ним не спілкується, зв`язок не підтримує. Просила визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Позивач ОСОБА_1 в судовому підтримала позовні вимоги з підстав зазначених у позові, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі, у разі неявки відповідача.
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивача ОСОБА_1 . Їй відомо, що в квартирі АДРЕСА_1 мешкає лише ОСОБА_5 , її онук ОСОБА_2 ніколи не мешкав разом із бабусею. Він взагалі не з`являється останні п`ять років за вказаною адресою, в квартирі відсутні його речі. Аналогічні пояснення надала свідок ОСОБА_6 .
Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Ухвалою суду від 25.10.2021 р. про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі відповідачу визначено строк для подання відзиву на позовну заяву.
У визначений строк відповідач відзив на позовну заяву не подав, доказів на спростування вимог, що викладені в позовній заяві в порядку ст. 83 ЦПК України суду не надав.
Судові повідомлення, які неодноразово направлялися відповідачу як за місцем реєстрації так і за фактичною адресою проживання, не вручено адресату та повернуто на адресу Приморського районного суду м. Маріуполя у зв`язку із відсутністю адресату за вказаною адресою.
В судове засідання про яке відповідач ОСОБА_2 повідомлений належним чином в порядку ст. 128, 129 ЦПК України не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.
Приймаючи до уваги позицію позивача, суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 280-281 ЦПК України з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, вислухавши позивача, свідків, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку про таке.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 , належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу №2339 від 21.12.2000, зареєстрованого в БТІ, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно в Маріупольському БТІ №30762768 від 27.07.2011 р, реєстраційний №34241340 (а.с.6).
Згідно інформації відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб від 10.03.2021 р. №19-13.07-0037 у спірній квартирі зареєстровано ОСОБА_2 (а.с. 7).
Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації підтверджується показами свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_6 допитаних в судовому засіданні, які підтвердили факт не проживання відповідача у спірній квартирі з 2016 року.
Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Відповідно до вимог Цивільного кодексу України право на проживання відповідача в спірній квартирі залежить від права самого власника і є похідним від нього.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
З огляду на те, що позивач є власником будинку, тому він має право, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, вимагати захисту порушеного права від осіб, які перешкоджають йому користуватися та розпоряджатися його нерухомим майном будинком.
Згідно ст.41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до Закону України за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316,317,319,321 Цивільного кодексу України.
Гарантуючи захист права власності, закон надає право власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння.
Права власника жилого будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Саме така позиція викладена в п.3 інформаційного листа ВССУ від 28.01.2013р. №24-150/0/4-13 "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав".
Відповідно до ст..156 ч.1 ЖК України члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
За ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності членів сім`ї без поважних причин понад рік, якщо не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.
З огляду на наведене, виходячи з того, що ОСОБА_2 було зареєстровано у квартирі АДРЕСА_1 як член сім`ї позивача, та з 2016 року не проживає у спірній квартирі без поважних причин тобто понад рік, домовленості про це з позивачем не має, тому суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 274, 280, 350 ЦПК України, ст..405 ч. 2 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду протягом 30-днів з дня проголошення рішення.
повний текст ріщення складено 28.12.2021 р.
Суддя: Шишилін О. Г.