РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

03 грудня 2021 року м.Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Єпішина Ю.М.,

секретар судового засідання Крайнюк А.В.,

розглянувши у судовому засіданні в спрощеному порядку в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за позовною заявою адвоката Токаленко Анни Вадимівни в інтересах ОСОБА_1 до Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у м.Херсоні Південного регіонального управління юстиції (м.Одеса) про зняття арешту з майна,-

встановив:

Позивач адвокат Токаленко Анна Вадимівна в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у м.Херсоні Південного регіонального управління юстиції (м.Одеса) про зняття арешту з майна, посилаючись на те, що позивачу ОСОБА_1 належить ј частина квартири АДРЕСА_1 . Позивачу стало відомо, що на його частину квартири накладено арешт на підставі постанови державного виконавця. Однак вказаний арешт на майно позивача накладено помилково, оскільки позивач ніколи не був знайомий зі стягувачем у виконавчому провадженні ОСОБА_2 , та ніколи не брав у нього в борг грошові кошти. Окрім того, з вказаної постанови вбачається, що арешт було накладено не тільки на частину квартири позивача, а й на ј частину квартири АДРЕСА_2 , до якої позивач не має ніякого відношення. Таким чином державним виконавцем помилково зазначено, що зазначені дві ј частини квартир, належать одній і тій самій особі. Таким чином, арешт і заборона відчуження на належну позивачу частину квартири було накладено помилково. Таким чином, позивач змушений звернутись до суду за захистом свого порушеного права.

Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Єпішина Ю.М. від 13.09.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

Позивач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву, якою позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, заперечень проти ухвалення заочного рішення не надійшло.

У судове засідання у час призначений для розгляду справи за суттю, відповідач повторно не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик. Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Документів, що підтверджують поважність причин його відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло.

03.12.2021 року постановлено ухвалу про заочний розгляд даної справи.

За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність сторін, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. ст. 280, 281 ЦПК України.

Згідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка незаборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтею 15 ЦК визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема припинення дії, яка порушує право, та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 19.12.1994 року, виданого на підставі розпорядження №1427, позивачу та членам його сімї на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_3 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №263272191 від 25.06.2021 року, позивачу ОСОБА_1 належить ј частина квартири АДРЕСА_3 , на вказану частину квартири накладено арешт.

Постановою державного виконавця про арешт майна боржника та заборони його відчуження, накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта на майно, що належить ОСОБА_1 , а саме: 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 та на ј частину квартири АДРЕСА_3 , накладено арешт.

З повідомлення Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), убачається, що на виконанні відділу не перебувало виконавчих проваджень за якими боржником є ОСОБА_1 .

Якщо виконавче провадження і перебувало на виконанні у відділі в паперовому вигляді до вступу в силу Наказу Міністерства юстиції України від 20.05.2003 року № 43/5 «Про затвердження положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень», введення такого реєстру в дію та внесення до нього відповідної інформації, виконавче провадження знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Згідно положень «Інструкції з організації примусового виконання рішень», державний виконавець здійснюючи свої повноваження приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів в рамках діючого виконавчого провадження. Станом на 06.07.2021 року відсутня інформація щодо законних підстав про зняття арешту, та роз`яснено право звернутись до суду із заявою про зняття арешту з майна.

Таким чином, матеріали виконавчих проваджень знищено, відомості щодо зняття арешту відсутні, що унеможливлює захист права позивача на майно.

Відповідно до ч.1,2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

У даному випадку, не було виконано вимоги вищенаведених норм законодавства, тобто не було реально вжито заходів по зняттю арешту та обтяження по закінченню виконавчого провадження.

В зв`язку зі знищенням виконавчого провадження, про що зазначено у листі відповідача, в рамках якого було накладено арешт на майно позивача, суд вважає, що відсутні підстави для подальшого застосування арешту та обтяження майна.

Системний аналіз вищенаведених норм законодавства України про виконавче провадження, дає змогу дійти висновку, що виключно закінчені виконавчі провадження передаються до архіву і в послідуючому знищуються по завершенню терміну зберігання. Завершення (закінчення) виконавчого провадження є безумовною підставою для зняття арешту з майна боржника із метою недопущення протиправного обмеження його у здійсненні цивільних прав боржника.

Згідно з ч.1-3 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Згідно з ч.5ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Позивач не може реалізувати свої права та інтереси щодо арештованого майна, у зв`язку з тим, що помилково був накладений арешт.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4. 7. та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст. 317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України).

Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закінчення договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Суду не надано доказів, що на теперішній час пред`явленні до виконання виконавчі документи. З огляду на це, суд вважає, що відсутність відкритого виконавчого провадження по виконанню рішення суду дає підстави для звільнення майна з під арешту.

У зв`язку з вказаними обставинами, суд вважає можливим зняти арешт з майна позивача, оскільки він відповідно до ст. 319, 321 Цивільного кодексу України в праві розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач на законних підставах, які не суперечать законодавству України має право зняти накладений арешт за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

За таких обставин, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, суд робить висновок, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню частково, а саме, в частині скасування арешту.

Що стосується позовної вимоги про виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про обтяження нерухомого майна позивача, суд вважає, що ця вимога не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження.

Отже, дане рішення з дня набрання ним законної сили є підставою для реєстрації припинення обтяження, а тому суд, не може перебирати на себе повноваження вказаних вище суб`єктів.

На підставі викладеного керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.317, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 12, 76, 81, 90, 235, 258, 263-265, 268, 273, 279ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов адвоката Токаленко Анни Вадимівни в інтересах ОСОБА_1 до Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у м.Херсоні Південного регіонального управління юстиції (м.Одеса) про зняття арешту з майна - задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений на нерухоме майно ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ), а саме на 1/4 частину квартири АДРЕСА_3 , постановою державного виконавця ВДВС у Суворовського районного управління юстиції у м.Херсоні про арешт майна боржника серії АВ №141731 від 17.01.2005 року.

В іншій частині вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Ю.М.Єпішин