Справа № 135/1634/18
Провадження № 22-ц/801/2501/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошина Т. В.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2021 рокуСправа № 135/1634/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Сопруна В.В.,

суддів Войтка Ю.Б., Матківської М.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №135/1634/18 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК СЕРВІС» про стягнення заборгованості по заробітній платі і відшкодування витрат на службове відрядження,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 06 серпня 2021 року, яке ухвалене суддею Волошиною Т.В. в Ладижинському міському суді Вінницької області,

в с т а н о в и в :

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» про стягнення заборгованості по заробітній платі і відшкодування витрат на службове відрядження, мотивуючи позовні вимоги тим, що вона працювала на здоровпункті №27 Департаменту по медицині праці ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» на посаді фельдшера вищої категорії з 31 грудня 2013 року по 29 серпня 2018 року включно. Відповідно до наказу про відрядження №282 від 30 березня 2017 року в період з 03 квітня 2017 року по 28 квітня 2017 року вона перебувала в м. Вінниці у Вінницькому обласному центрі післядипломної освіти медичних працівників на курсах підвищення кваліфікації з циклу «Фельдшери ФАП» і пройшла атестацію на підтвердження кваліфікаційної категорії.

В перший день її відрядження 03 квітня 2017 року, їй було авансом виплачені добові в розмірі 2 000 грн за 25 днів відрядження, із розрахунку: по 80 грн за добу (80 грн х 25 = 2 000 грн), та не враховано її потреби на оплату проїзду автобусом з м. Ладижин до м. Вінниця та в зворотному напрямку, на проживання у м. Вінниця, на проїзд міським транспортом у м. Вінниця. Тому, під час перебування у відрядженні нею було витрачено значно більше коштів, ніж виплачено відповідачем.

У зв`язку з цим, після повернення з відрядження, 03 травня 2017 року вона передала через уповноважену особу, свого безпосереднього керівника, завідуючу здравпунктом №27 ОСОБА_2 до ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» оригінали документів, які підтверджують її фактичні витрати на проїзд та на проживання у м. Вінниця під час її перебування у відрядженні для відшкодування фактичних витрат, понесених нею у відрядженні, на загальну суму 9491,15 грн, а саме: проїзд автобусом Ладижин-Вінниця на суму 81,75 грн, проїзд автобусом Вінниця-Ладижин на суму 82,90 грн, міський транспорт у м. Вінниця (24 квитки) на загальну суму 76,50 грн, проживання в м. Вінниця на суму 9 250 грн. Безпосередньо, відсиланням оригіналів зазначених документів відповідачу займала старша медсестра здравпункту №27 ОСОБА_3 .

Таким чином, всі первинні документи в оригіналах, які підтверджують понесені позивачем під час відрядження витрати були передані відповідальній особі в департамент бухгалтерського обліку ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» відразу після закінчення відрядження.

При цьому зазначила, що після передачі нею до департаменту по бухгалтерському обліку і звітності всіх документів, які підтверджують її витрати у відрядженні, відповідальною особою їй було запропоновано підписати лише Звіт про використання коштів, виданих з відрядження № від 28 квітня 2017 року, в якому було зазначено про витрачання нею у відрядженні виданих у перший день відрядження авансом 2000 грн добових, що вона й підтвердила своїм підписом.

Оскільки, відповідачем не було відразу ж відмовлено у виплаті компенсації за фактичними витратами, понесеними під час відрядження у м. Вінниці у період з 03 квітня 2017 року по 28 квітня 2017 року вона тривалий час чекала на ці виплати, але 23 серпня 2018 року перед своїм звільненням з роботи вона все ж таки звернулась до відповідача з письмовою заявою, в якій просила провести їй правильне нарахування добових, відшкодувати понесені фактичні витрати на проживання та проїзд, понесені нею під час перебування у відрядженні.

Проте, з листа відповідача №07/6-634/2018 від 14 вересня 2018 року їй стало зрозуміло, що відповідач не визнає її права на зазначені виплати та не буде їх оплачувати.

Вважає, що відмова відповідача компенсувати понесені фактично витрати під час відрядження у квітні 2017 року, зокрема, на проживання у м. Вінниці та проїзд, згідно з наданими нею документів є порушенням прав та гарантій, визначених ст. 121 КЗпП України.

Також вважає, що наказ на відрядження у квітні 2017 року був оформлений з порушенням Процедури №2 «Організації службових відряджень та відшкодування витрат на відрядження ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» від 29 грудня 2016 року (надалі Процедура №2), а саме: в наказі зазначено період відрядження з 03 квітня 2017 року по 28 квітня 2017 року терміном 25 діб, але фактично термін відрядження складає 26 діб; не було завчасно організоване бронювання місця проживання, тому вона самостійно винаймала житло відповідно до норм Процедури №2 (додаток №1) в рамках визначеного ліміту (до 40 євро на добу), що в гривневому еквіваленті становить 1120 грн на добу; не було враховано необхідність оплачувати транспортні витрати на проїзд з м. Ладижин до м. Вінниця і в зворотному напрямку, тому вона вимушена була самостійно купувати собі білет на рейсовий автобус «Ладижин-Вінниця» та «Вінниця-Ладижин», щоб добратись до місця відрядження та повернутись з відрядження; добові в наказі визначено в розмірі 80 грн на добу, як на навчання, але відповідно до розділу 1-го «Терміни і визначення» Процедури №2 чітко визначено поняття «службового відрядження на навчання», що передбачає відрядження в зв`язку з навчанням, за виключенням курсів підвищення кваліфікації, в рамках якого приймаюча сторона не організовує харчування відряджуваного. Оскільки, харчуванням під час відрядження у квітні 2017 року вона не забезпечувалась, тому відповідно до додатку №1 Процедури №2 добові в обласні центри мають складати 150 грн на добу, а не 80 грн, як вказано в наказі. Тому, правильний розрахунок добових має складати: 26 діб х 150 грн = 3900 грн. З урахуванням виплаченої їй суми добових у розмірі 2 000 грн, заборгованість по добових складає: 3 900 грн 2 000 грн = 1 900 грн.

Тому, з урахуванням зазначеного вище, загальна сума заборгованості по фактичним витратам, понесеним нею під час перебування у відрядженні у м. Вінниця у квітні 2017 року складає 11391,15 грн з яких: 9 491,15 грн (проїзд автобусом до місця відрядження у зворотному напрямку, проїзд міським транспортом у м. Вінниці та витрати по проживанню + 1 900 грн (заборгованість по недоплачених добових).

Також вважає, що відповідачем систематично з моменту переведення її на посаду фельдшера до здоровпункту № 27 Департаменту по медицині праці ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» з 31 грудня 2013 року по 29 серпня 2018 року включно нараховувалась та виплачувалась персональна надбавка до посадового окладу у розмірі меншому на 10%, ніж за попереднім місцем її роботи.

Відповідно до листа відповідача №170 від 15 липня 2019 року відповідач стверджує, що «При переведенні працівника ОСОБА_1 до ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» персональна надбавка в розмірі 20%, що була встановлена попереднім місцем роботи увійшла до окладу, встановленого на ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» для даного працівника. Тобто, при переведенні враховувались види та розмір виплат працівника за попереднім місцем роботи та включались до фонду оплати праці за новим місцем роботи з метою недопущення втрати заробітної плати працівникам після переведення.

Разом з тим, з розрахункових листів за листопад та грудень 2013 року, виданих позивачу відповідно до вимог ст.110 КЗпП України за попереднім місцем роботи у ВП Ладижинська ТЕС ПАТ «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» вбачається, що розмір її персональної надбавки, яка називалась «Вислуга» до дня її переведення до ТОВ «ДТЕК СЕРВІС складала 30%, а не 20%, як зазначено відповідачем.

Зазначає, що її не попереджали про зміну заробітку у бік зменшення, тому вважає, що персональна надбавка (надбавка за вислугу років), яка виплачувалась їй за попереднім місцем роботи у розмірі 30% до посадового окладу, мала нараховуватись та виплачуватись відповідачем за новим місцем роботи у такому ж розмірі - 30% до посадового окладу.

Таким чином сума недоплаченої їй персональної надбавки (10%) за період з 01 січня 2014 року по 29 серпня 2018 року включно складає 13820 грн. Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 серпня 2018 року по 19 листопада 2019 року становить: 290,52 грн х 306 днів = 88899,12 грн.

Крім того, враховуючи характер і тривалість моральних страждань, тяжкість завданої моральної травми, яка полягає у категоричному невизнанні відповідачем її права на зазначені вище виплати, вважає за необхідне стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

Враховуючи уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на свою користь 134110,27 грн, яка складається з: 11391,15 грн загальної суми заборгованості по її фактичним витратам, понесеним під час перебування у відрядженні у квітні 2017 року; 13820 грн суми недоплаченої персональної надбавки (10%) за період з 01 січня 2014 року по 29 серпня 2018 року включно; 88899,12 грн сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні станом на 19 листопада 2019 року та 20000 грн моральної шкоди.

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 06 серпня 2021 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також фактичні обставини справи не відповідають матеріалам справи, не в повному обсязі дослідженні докази та надана їм оцінка. Просила рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 06 серпня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 грудня 2021 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 працювала на здоровпункті № 27 Департаменту по медицині праці ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» з 31 грудня 2013 року по 29 серпня 2018 року включно, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 (т.1 а.с.10 13).

Згідно копії виписки з наказу від 27 грудня 2013 року №2176-к ОСОБА_1 було прийнято на посаду фельдшера з іспитовим строком 3 місяці, з окладом згідно штатного розпису з 31 грудня 2013 року (т.2 а.с.186).

З копії заяви ОСОБА_1 від 23 грудня 2013 року, яка надавалася нею при прийняття на роботу в ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» вбачається, що вона ознайомлена та погоджується із умовами праці (т.2 а.с.185).

Як вбачається з копії наказу від 13 січня 2014 року №34-ОДЗ ТОВ «ДТЕК СЕРВІС», що ОСОБА_1 з 01 січня 2014 року встановлено персональну надбавку у розмірі 424 грн за фактично відпрацьований час (т.2 а.с.206).

Згідно із витягом із штатного розпису відповідача станом на дату прийняття ОСОБА_4 на роботу 31 грудня 2013 року її заробітна плата складалася із посадового окладу в розмірі 2120 грн, персональної надбавки в розмірі 424 грн, доплати за роботу в нічний час в розмірі 40% та премії - 9% (т.2 а.с.207 208).

З копії витягу зі штатного розпису станом на дати коли здійснювалося щорічне підвищення розміру заробітної плати працівників ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» вбачається, що з 01 квітня 2014 року, тобто через 3 місяці після прийняття на роботу ОСОБА_1 у ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» оклад ОСОБА_1 було підвищено до 2230 грн, персональна надбавка становила 660 грн, загальний розмір заробітної плати з урахуванням всіх інших доплат складав 3504,43 грн. Починаючи з 01 квітня 2016 року персональна надбавка була скасована, посадовий оклад складав 3280 грн, загальний розмір заробітної плати з урахуванням всіх доплат складав 4133,95 грн (т.2 а.с.209).

З копії розрахункових листів за листопад та грудень 2013 року, виданих позивачу ОСОБА_1 вбачається, що їй виплачувалося 30 % за вислугу років (т.1 а.с.39).

З копії розрахункових листів за січень 2014 року та лютий 2014 року, виданих позивачу ОСОБА_1 вбачається, що їй було нараховано персональну надбавку в розмірі 424 грн (т.1 а.с.40).

З відповіді ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» від 15 липня 2019 року № 170 вбачається, що при переведенні працівника ОСОБА_1 до ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» персональна надбавка в розмірі 20%, що була встановлена за попереднім місцем роботи увійшла до окладу, встановленого на ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» для ОСОБА_1 . При переведенні враховувались види та розмір виплат працівників за попереднім місцем роботи та включались до фонду оплати праці за новим місцем роботи з метою недопущення втрати заробітної плати працівниками після переведення (т.1 а.с.156).

Відповідно до копії довідки про доходи, виданої ОСОБА_1 ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» від 15 липня 2019 року №1073, вбачається, що остання працювала в ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» з 31 грудня 2013 року по 29 серпня 2018 року та займала посаду фельдшера, загальна сума доходу за період з січня 2017 року по серпень 2018 року за винятком утримань становить 210104,09 грн (т.1 а.с.157).

З копії довідки про доходи від 17 березня 2020 року №541, виданої ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» вбачається, що ОСОБА_1 працювала в ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» на посаді фельдшера здоровпункту №27 медичного центру з 31 грудня 2013 року по 29 серпня 2018 року та її середньомісячна заробітна плата за червень та липень 2018 року становить 5456,23 грн (т.1 а.с.228).

З копії розрахункового листа за липень 2018 року та серпень 2018 року видно, що надбавка за вислугу років до складової заробітної плати ОСОБА_1 не входила (т.1 а.с.160).

Відповідно до копії Наказу №282 від 30 березня 2017 року про відрядження, ОСОБА_1 перебувала в м. Вінниця з 03 квітня 2017 року по 28 квітня 2017 року в Вінницькому обласному центрі післядипломної освіти медичних працівників. Зі змісту даного наказу видно, що в ньому було передбачено розмір добових в сумі 80 грн на добу, із зазначенням терміну відрядження в кількості 25 днів. Сума добових визначалася автоматично за формулою: розмір добових х кількість днів (80 грн х 25 днів = 2 000 грн). Мета відрядження вказана «навчання». В графах щодо необхідності надання місця проживання (готель, квартира та ін.), а також транспорту зазначено не має потреби (т.1 а.с.25, 34).

Як вбачається з копії звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт № від 28 квітня 2017 року позивачем ОСОБА_1 було отримано та витрачено 2 000 грн, що вона й підтвердила своїм підписом (т.1 а.с.35 36).

28 квітня 2017 року ОСОБА_1 власноручно підписала звіт про відрядження, а саме, що з 03 квітня 2017 року по 28 квітня 2017 року вона знаходилася у відрядженні у місті Вінниця для навчання, до звіту документи на підтвердження витрат у відрядженні не додано, що вбачається з копії звіту про відрядження (т.1 а.с.37).

Як вбачається з копії довідки №9 від 05 лютого 2019 року, виданої Комунальним закладом «Вінницький обласний центр післядипломної освіти медичних працівників» ОСОБА_1 по циклу «Фельдшери ФАП» з 03 квітня 2017 року по 28 квітня 2017 року харчування в КЗ «Вінницький обласний центр післядипломної освіти медичних працівників» не надавалося (т.1 а.с.155).

23 серпня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до відповідача з письмовою заявою, в якій просила провести їй правильне нарахування добових, відшкодувати понесені фактичні витрати на проживання та проїзд, понесені нею під час перебування у відрядженні (т.1 а.с.23 24).

Листом від 14 вересня 2018 року за №07/6-634/2018, підписаного директором ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» позивачу ОСОБА_1 було роз`яснено, що у зв`язку з тим, що нею не були надані відповідно до п.4.1 Порядку відповідальному працівнику департаменту по бухгалтерському обліку і звітності оригінали документів, які підтверджують витрати пов`язані із відрядженням (проїзд, проживання та ін.), тому звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт № від 28 квітня 2017 року оформлений на суму добових витрат в розмірі 2000 грн відповідно до наказу на відрядження №282 від 30 березня 2017 року. Також вказано, що авансовий звіт був узгоджений з позивачем ОСОБА_1 , що підтверджується її підписом в авансовому звіті і звіті про відрядження, і затверджений керівником. Враховуючи зазначене підстав для перерахунку витрат на відрядження не має (т.1 а.с.32 33).

Як вбачається з повідомлення відділу по організації ділових поїздок ДТЕК Сервіса з 01 грудня 2017 року відмінено необхідність підготовки звіту про відрядження (т.1 а.с.94 95).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими.

Колегія суддів, погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» порядок організації службових відряджень регламентується Процедурою організації службових відряджень та відшкодування витрат на відрядження ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» (далі - Процедура). У період, обумовлений в позовній заяві діяла Процедура № 2, затверджена директором підприємства 29 грудня 2016 року (т.1 а.с.14 22).

Згідно з пунктом 3.1.1. Процедури, ініціатор (тобто особа, яка відбуває у відрядження) зобов`язаний, зокрема, оформити проект наказу на відрядження відповідно до Додатку № 2 або № 3 до Процедури, при цьому, в обов`язковому поряду заповнивши всі поля наказу, в тому числі: кількість діб в населеному пункті, куди направляється відряджений співробітник; інформацію, що стосується послуг, що замовляються: проживання, проїзд, маршрут руху та інше відповідно до встановлених лімітів.

Таким чином, працівник, виходячи із власних потреб, пов`язаних з відрядженням, самостійно визначає в проекті наказу кількість днів відрядження, необхідність в транспорті та в місці проживання.

Відповідно до п. 3.1.2. Процедури Виконавець (Департамент з адміністративних питань) за фактом отримання погодженого наказу про відрядження, зокрема, зобов`язаний зареєструвати наказ про відрядження; організувати замовлення квитків, забронювати готель та інше необхідне наземне обслуговування відповідно до встановлених лімітів, направити Ініціатору електронною поштою всю необхідну інформацію виходячи з зазначених пунктів.

Після погодження проекту наказу у безпосереднього керівника, ініціатор самостійно роздруковує наказ, подає його на підпис та після цього направляє його скановану копію на Департамент з бухгалтерського обліку та звітності для нарахування авансу.

Судом першої інстанції встановлено та визнано сторонами, що позивач заявку на відрядження (проект наказу) самостійно не готувала, а даний проект до відбуття у відрядження їй було надано для ознайомлення, та за необхідності вона могла внести певні корегування.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не мала жодних зауважень та заперечень щодо інформації зазначеної в ньому та не зверталася до Департаменту з адміністративних питань щодо необхідності в замовленні будь-яких послуг, тому проект наказу вважався погодженим та був зареєстрований за № 282 від 30 березня 2017 року.

Зі змісту даного наказу вбачається, що в ньому було передбачено розмір добових в сумі 80 грн на добу, із зазначенням терміну відрядження в кількості 25 днів. Сума добових визначалася автоматично за формулою: розмір добових х кількість днів (80 грн х 25 днів = 2000 грн). Мета відрядження вказана «навчання». В графах щодо необхідності надання місця проживання (готель, квартира та ін.), а також транспорту зазначено не має потреби (т.1 а.с.34).

Отже, у зв`язку з відсутністю необхідності в житлі на час відрядження та відсутність необхідності в транспорті, Департаментом з адміністративних питань бронювання житла не здійснювалось, квитки на проїзд не замовлялись.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що є безпідставними доводи ОСОБА_1 щодо невірного зазначення в наказі кількості днів відрядження, завчасного бронювання відповідачем місця проживання, оплати проїзду та не врахування таких потреб.

Зокрема, апеляційний суд звертає увагу, що у випадку термінового відрядження та неможливості оформлення проекту наказу, Процедурою передбачено також можливість в усному режимі надати інформацію в Департамент з адміністративних питань щодо відрядження та замовлення необхідних послуг. Проте, від ОСОБА_1 ні перед відрядженням, ні в процесі відрядження жодних звернень до відповідача не надходило.

При цьому, згідно з п.4.1 Процедури Ініціатор не пізніше п`яти робочих днів з моменту повернення з відрядження зобов`язаний надати до департаменту з бухгалтерського обліку та звітності для заповнення звіту оригінали первинних документів про здійснення витрат у відрядженні (квитанції, квитки, чеки, рахунки та ін.); затвердити звіт, отриманий у відповідального співробітника департаменту з бухгалтерського обліку та звітності, у керівника і передати назад.

Згідно з вимогами п. 4.1 Процедури позивачем ОСОБА_1 у визначені строки не були надані до департаменту з бухгалтерського обліку та звітності ні оригінали, ні копії документів, які б підтверджували витрати пов`язані з відрядженням, а саме проїзд, проживання та про них не повідомлялось, а тому звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт (далі - авансовий звіт) № від 28 квітня 2017 року оформлений на суму добових витрат в розмірі 2 000 грн відповідно до наказу на відрядження №282 від 30 березня 2017 року.

Доводи апеляційної скарги, що позивачем після повернення з відрядження були надані відповідальній особі оригінали документів про здійснення витрат на відрядження, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки авансовий звіт на 2000 грн був погоджений позивачем, в авансовому звіті та звіті про відрядження від 28 квітня 2017 року міститься підпис ОСОБА_1 , і який затверджений керівником. Жодних заперечень чи доповнень щодо даних, відображених у авансовому звіті від позивача не надходило.

До авансового звіту не долучались жодні документи про понесені додаткові витрати, а лише 23 серпня 2018 року позивачем була подана заява з вимогою провести нарахування добових і компенсувати витрати понесені у відрядженні до м. Вінниця у квітні 2017 року та долучені документи про витрати.

Таким чином, колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги щодо відшкодування додаткових витрат на відрядження не знайшли своє підтвердження, тому є необґрунтованими.

Щодо доводів апеляційної скарги про стягнення сум недоплаченої персональної надбавки.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення недоплаченої персональної надбавки, ОСОБА_1 посилається на те, що в структуру її заробітної плати за попереднім місцем роботи Ладижинська ТЕС ПАТ «ДТЕК Західенерго» входила, окрім іншого, виплата «за вислугу років» в розмірі 30%, а за місцем роботи в ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» передбачена, окрім іншого, така виплата, як Персональна надбавка в розмірі 20%. Порівнюючи ці дві виплати Позивач вважає, що підлягає стягненню із відповідача різниця між ними в розмірі 10% за весь період роботи у ТОВ «ДТЕК СЕРВІС», яку позивач вважає персональною надбавкою.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 була прийнята на роботу на посаду фельдшера вищої категорії здоровпункту № 27 Медичного центру Департаменту по медицині праці ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» на підставі наказу 2167-к від 27 грудня 2013 року.

Заявою ОСОБА_1 від 23 грудня 2013 року, яка надавалася нею при прийняття на роботу в ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» підтверджується, що вона ознайомлена та погоджується із умовами праці (т.1 а.с.187).

Наказом від 13 січня 2014 року №34-ОДЗ ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» встановлено з 01 січня 2014 року персональну надбавку, у тому числі для ОСОБА_1 в розмірі 424 грн за фактично відпрацьований час.

Згідно із витягом із штатного розпису відповідача станом на дату прийняття ОСОБА_4 на роботу, її заробітна плата складалася із посадового окладу в розмірі 2120 грн, персональної надбавки в розмірі 424 грн, доплати за роботу в нічний час в розмірі 40% та премії - 9%.

З витягу зі штатного розпису станом на дату коли здійснювалося щорічне підвищення розміру заробітної плати працівників ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» вбачається, що з 01 квітня 2014 року, тобто через 3 місяці після прийняття на роботу ОСОБА_1 у ТОВ «ДТЕК СЕРВІС», оклад ОСОБА_1 було підвищено до 2230 грн персональна надбавка становила вже 660 грн, загальний розмір заробітної плати з урахуванням всіх інших доплат складав 3 504,43 грн.

Починаючи з 01 квітня 2016 року персональна надбавка була скасована, однак підвищено посадовий оклад, який вже складав 3280 грн, загальний розмір заробітної плати з урахуванням всіх доплат складав 4 133,95 грн.

Згідно з п. 7.4 Колективного договору ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» від 20 грудня 2013 року: «Адміністрація зобов`язується проводити оплату праці, встановлювати розмір доплат та надбавок, премій, винагород, заохочувальних та компенсаційних гарантійних виплат згідно з Положенням про оплату праці (Додаток №6)» (далі - Положення про оплату праці) (додається витяг).

Відповідно до розділу 3 Положення про оплату праці: «Фонд заробітної плати складається з: 1) фонду основної заробітної плати (умовно-постійна частина); 2) фонду додаткової заробітної плати (змінна частина); 3) фонду заохочувальних та компенсаційних виплат (змінна частина)».

Відповідно до п. 3.2. Положення про оплату праці: «Фонд додаткової заробітної плати включає доплати, надбавки, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії (бонуси), пов`язані з виконанням виробничих функцій та завдань, індивідуальними показниками ефективності працівника та/або груповими показниками ефективності підприємства».

Перелік доплат передбачений п. 3.2.1. Положення про оплату праці, зокрема встановлено таку доплату: «Доплата за роботу в нічний час при багатозмінному режимі роботи у розмірі 40% від годинної тарифної ставки (окладу) відповідно за фактично відпрацьований у нічний час».

Пунктом п. 3.2.2. Положення про оплату праці передбачено встановлення надбавок, а саме: «Персональна надбавка до окладу встановлюється за рішенням керівника підприємства».

Також, Додатком №1 до Положення про оплату праці, встановлено порядок преміювання працівників Департаменту по медицині праці. Зокрема, для працівників здоровпунктів №27-29 встановлювався розмір премії в місяць 9%.

Відповідно до ч. 2-4 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до змісту статті 2 Закону України «Про оплату праці» у структуру заробітної плати входить основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

При вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами.

Враховуючи вищевикладене, ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» має право визначати структуру заробітної плати з дотриманням вимог колективного договору та норм чинного законодавства. У фонді заробітної плати ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» не передбачено такого виду виплат як «за вислугу років», що встановлюється як відсоток від окладу, який був за попереднім місцем роботи ОСОБА_1 .

Разом з тим, як встановлено судом у ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» передбачався інший вид виплати, а саме персональна надбавка, яка встановлювалася рішенням керівника підприємства, індивідуально, у формі конкретно визначеної суми, а тому є безпідставними доводи ОСОБА_1 щодо стягнення персональної надбавки в розмірі 10% від посадового окладу, оскільки персональна надбавка є іншою формою виплати, аніж вислуга років.

При цьому, позивач ОСОБА_1 працювала у ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» з 31 грудня 2013 року по 29 серпня 2018 року, за час роботи не заявляла про свою незгоду із розміром встановленої заробітної плати чи її структурою, наказ про призначення персональної надбавки не оскаржувала. Зокрема, за весь період роботи у ТОВ «ДТЕК СЕРВІС» розмір та структура заробітної плати ОСОБА_1 змінювалася в сторону збільшення.

Отже, враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів, приходить до висновку про відсутність заборгованості відповідача по заробітній платі, а тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги в частині стягнення персональної надбавки в розмірі 13 820 грн є необґрунтованими, та вірно відмовив у їх задоволені.

Також, апеляційний суд, приходить до висновку, що відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 88899,12 грн та стягнення моральної шкоди в розмірі 20000 грн, оскільки вони є похідними від позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі і відшкодування витрат на службове відрядження, у задоволені яких відмовлено.

З урахуванням усіх встановлених обставин та з покликанням на норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволені позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 06 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 29 грудня 2021 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Войтко Ю.Б.

Матківська М.В.