МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 490/2805/21
Провадження № 22-ц/812/2313/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 жовтня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Коваленка І.В. в приміщенні того ж суду, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором про надання послуг, -

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2021 року позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь гонорар за договором про надання правової допомоги в розмірі 28000,00 грн, а також 908,00 грн. судового збору та 8000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, яку вона понесла при розгляді даної справи.

Позов обґрунтовано тим, що 25 вересня 2018 року позивачка звернулася до відповідача, як до адвоката за правовою допомогою. Цього ж дня, 25 вересня 2018 року, між нею та адвокатом Білим Валентином Валентиновичем, що діє на підставі Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 786 від 02.07.2012 року, виданого на підставі рішення Миколаївської обласної КДКА № 19 від 02.07.2012р. було укладено договір про надання правової допомоги.

Відповідно до п.1.1 зазначеного договору адвокат приймає на себе зобов`язання здійснювати представництво інтересів і захист клієнта в правоохоронних органах, судах, прокуратурі і на досудовому розслідуванні у справі за фактом самоправних дій сусідів клієнта щодо самоправного відключення від мережі газопостачання, а Клієнт зобов`язується сплатити адвокату(гонорар) ціну договору і відшкодувати фактичні витрати, необхідні для виконання умов цього договору.

За п.1.2 договору про надання правової допомоги від 25.09.2018 р. адвокат зобов`язується здійснювати представництво інтересів Клієнта та захист у кримінальному чи адміністративному провадженні і надати правову допомогу, шляхом здійснення будь-яких дій не заборонених чинним законодавством України, правилами адвокатської етики та цим договором, необхідних для належного виконання договору на досудовому слідстві і під час судового розгляду справи з правом порушення клопотань, що на розсуд адвоката будуть сприяти об`єктивному і повному розгляду справи та направлені на захист прав і інтересів Клієнта.

За п. 2.2. цього договору для виконання умов договору адвокату надаються всі права передбачені чинним законодавством України, які за певних обставин мав би Клієнт, включаючи та не обмежуючись правом передавати суб`єктам, зазначеним у п.1.1 договору, відповідні документи та отримувати їх від них; підписувати та подавати від імені Клієнта заяви, клопотання, пояснення скарги та інші процесуальні документи.

Відповідно до п.3.1. розділу 3 договору «Гонорар» ціна договору є розміром винагороди Адвокату і визначається сторонами у додатковій угоді до цього договору. Додаткова угода адвокатом не складалась та на підпис не надавалась.

Згідно цього договору 25.09.2018р. адвокатом Білим В. В. було отримано від клієнта ОСОБА_2 гонорар в розмірі 28 000, 00 грн., про що адвокатом Білим В.В. власноруч 25.09.2018 року на договорі зроблено відмітку, що на дату укладення договору ним отримано оплату в розмірі 28 000, 00 грн. та під даним написом поставлено його підпис та дату отримання - 25.09.2018.

На виконання умов даного договору відповідач надав наступну правову допомогу: разом з позивачем звернувся до Центрального РВ ГУНП в Миколаївській області з заявою про скоєний злочин за фактом відключення від мережі газопостачання.

30 жовтня 2018 року позивачка полетіла до доньки, яка проживає в Австралії, для допомоги з внуками. Адвокат Білий В.В. запевнив, що її присутність не потрібна. Позивачка надала всі копії документів по даній справі, а саме: 1)Заяву у міськгаз про обрізання газових труб в її АДРЕСА_1 , сусідами що мешкають по АДРЕСА_1 , на даний час ця вулиця називається Малко Тернівська; 2)Відповідь національної поліції; 3) Свідоцтво про право власності; 4) Свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 від 13 січня 1993р., видане Тернівською селищною радою за № 110 від 25 грудня 1992р.; 5) Технічний паспорт будинку; 6) Сертифікат лікаря; 7) Квиток від 22 липня 2018 р.; 8) Квиток від 6 серпня 2018 р.; 9) Договір на виконання робіт по монтажу систем газопостачання від 30 червня 1992р.; 10) Робочий проект по газифікації будинку, АДРЕСА_1 ; 11) Фотографії порізаних труб, перекинутих в двір будинку АДРЕСА_1 ; 12) Документ про перейменування АДРЕСА_1 (виписка міськвиконкому); 13) Акт майстра Міськгазу ділянки, виданий господарям будинку АДРЕСА_1 про неправомірні їх дії; 14) Копію свого паспорту та коду.

Жодних інших дій на виконання умов договору про надання правової допомоги від 25 вересня 2018 року відповідач не вчиняв.

За умовами договору була закріплена домовленість про обов`язок відповідача представляти звіти про виконану роботу. Однак відповідач жодного разу не надавав звітів на неодноразові вимоги позивача.

Позивачка направляла ряд листів (03.05.2019, 03.07.2019, 02.08.2019) відповідачу про розірвання договору з адвокатом та повернення сплаченого гонорару, Деякі з них повертались через сплив строку зберігання, а деякі все ж були отримані відповідачем. А саме, 03.05.2019 адвокату було направлено рекомендованого листа з повідомленням за адресою, яка вказана в договорі та в реєстрі на той час (вул. 8 Березня, 34А, оф. 204/2, м. Миколаїв, 54029). В листі просила надати звіт про проведену роботу. Даний лист повернувся без отримання 15.05.19. Другий лист з повідомленням було направлено 03.07.2019 на нову адресу адвоката, згідно реєстру адвокатів ( АДРЕСА_2 ). В листі повідомлялось про розірвання договору та повернення клієнту отриманого гонорару, який адвокат отримав 12.07.2019р.

Отримавши листа відповідач зателефонував і не надавши звіт, запропонував переукласти договір між ними. Позивачка погодилась, однак, відповідач так і не направив договір на підписання, посилаючись на різні обставини. Не досягнувши з відповідачем знову домовленостей, позивачка 02.08.2019 року направила нового листа про розірвання між ними договору і також просила вирішити питання про повернення гонорару і переданих документів. Лист відповідачем було отримано 29.08.2019 року.

Відповідач постійно виправдовувався і не шукав шляхів для виконання умов договору і взятих на себе зобов`язань. Більше 11 місяців адвокатом Білим В.В. не було виконано жодної роботи згідно договору про надання правової допомоги від 25 вересня 2018 року по представництву інтересів і захисту інтересів позивачки в правоохоронних органах, судах, прокуратурі і на досудовому розслідуванні у справі за фактом самоправних дій сусідів Клієнта щодо самоправного відключення від мережі газопостачання.

Враховуючи викладене, позивачка звернулась із скаргою на адвоката до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Миколаївської області та просила притягнути його до дисциплінарної відповідальності.

Згідно рішення дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Миколаївської області від 28 листопада 2019 року № 69 адвоката ОСОБА_1 за скаргою ОСОБА_2 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано відносно адвоката ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді попередження. Але, до теперішнього часу, відповідач не повернув гонорар отриманий згідно договору. Позивачка не може укласти договір про надання правової допомоги з іншим адвокатом по причині відсутності коштів.

Враховуючи викладене, позивачка, з урахуванням уточнень від 11.10.2021 та визнання виконання умов договору у розмірі 4400 грн., остаточно просила стягнути з відповідача на її користь частину сплаченого нею гонорару в розмірі 23600,00 грн. та судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 жовтня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором про надання послуг задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти за договором про надання правової допомоги від 25.09.2018 у розмірі 23600,00 грн., а також судові витрати в розмірі 8908,00 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду від 26 жовтня 2021 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі зазначає, що укладений договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг, що споживаються в процесі їх надання, ці правовідносини врегулюванні главою 63 ЦК України із врахуванням положень Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відтак, передбачений договором обов`язок апелянта, передбачав надання послуг, що спрямовані на вчинення юридичних і фактичних дій, які безпосередню не породжують матеріальних наслідків або зовсім не повинні завершуватися матеріальними наслідками, тобто - споживання послуги має місце в процесі її надання, на відміну від роботи, споживання результатів якої зазвичай не збігається з часом її надання, однак, попри відсутність матеріальної форми, має економічну цінність та корисний ефект для замовника такої послуги. Щодо договорів про надання послуг чинним законодавством не передбачений контроль з боку замовника за процесом надання йому послуги виконавцем, хоча він і є можливим за наявності згоди сторін, вираженої в конкретних умовах договору, що в укладеному договорі не передбачено. При цьому саме за договором при виконання робіт передбачено підписання сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт, і ця процедура, на відміну від договору про надання послуг, також врегульована чинним законодавством, аналогічної позиції дійшов ВС в постанові по справі №522/17845/15-ц від 18.12.2019 року.

Таким чином, на відмінність від договору про виконання робіт, виконання обов`язків за договором про надання послуг не може мати певного матеріального результату.

Судом першої інстанції не враховано, що за умовами п.1.1 договору апелянт надавав послуги на досудовому розслідуванні. При цьому на момент одностороннього розірвання позивачкою договору, досудове розслідування тривало, а апелянт під час розслідування надавав послуги та жодних доказів про зірвані з вини апелянта слідчі чи процесуальні дії, що призвели до тривалого розслідування позивачкою не було та не могло бути надано.

Також зазначає, що у кримінальному провадженні було прийняте рішення про закриття провадження 28.09.2019 року, тобто лише через місяць після отримання апелянтом 29.08.2019 року повідомлення позивачки про одностороннє розірвання договору, внаслідок чого апелянт був позбавлений можливості здійснювати подальше представництво позивачки.

За таких обставин, апелянт вважає, що ним фактично виконанні умови п. 1.1 укладеного договору, оскільки досудове розслідування було закінчено лише через місяць після розірвання позивачкою договору.

Отже, грошові кошти в сумі 28 000 грн отримані відповідачем на підставі договору, тобто за наявності правової підстави, а припинення дії поговору не свідчить про те, що правова підстава для набуття грошових коштів відпала, оскільки договір є припиненим з дати, що є значно пізнішою ніж момент сплати грошових коштів і лише за один місяць до передбаченого договором терміну його виконання. Вказане свідчить, що правочин був чинним та створив для сторін взаємні права та обов`язки і апелянтом наданні послуги під час триваючого досудового розслідування.

Щодо сплачених коштів, то факт сплати позивачкою визначеної суми коштів під час укладення договору є фактичним погодженням самим виконанням і розрахунком за вже надані послуги (у вигляді витрат на підготовку справи - аналізу наданих документів, консультацій, підготовки заяв та пояснень, тощо) та не може свідчити про відсутність домовленості про порядок обчислення гонорару та порядок його сплати, враховуючи, що позивачка не заперечує визначений розмір гонорару, а лише наполягає на його поверненні у повному обсязі, свідомо або помилково вважаючи фактично наданні послуги такими, що на її думку не надані.

Посилається, що умовами Договору не передбачено відповідальність відповідача у вигляді повернення замовнику грошових коштів за несвоєчасне чи неналежне надання послуг (навіть не встановлюючи, що уявлення позивачки про несвоєчасність і неналежність надання послуг є уявною і неправомірною). Тому у цій частині необхідно керуватися положеннями ч. 4 ст. 653 ЦК України, якою встановлено, що сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також вказує, що на виконання умов договору ним за погоджену оплату, невідкладно було опрацьовано наявні у позивачки матеріали, проаналізовано їх зміст і надано об`ємні та тривалі за часом відповідні усні консультації з предмету договору щодо положень ЦК, ЦПК, КК, КПК України, ЗУ «Про судовий збір», ЗУ «Про виконавче провадження», що підлягають застосуванню під час вирішення її питань, роз`яснені її права та обов`язки під час звернення до правоохоронних органів у кримінальному провадженні та в порядку цивільного судочинства, порядок розгляду, оголошено проблемні питання щодо доказування і можливо тривалих строків розгляду.

За наслідком аналізу наданих матеріалів і пояснень позивачки і наданих консультацій, позивачкою було обрано спосіб захисту порушених прав шляхом звернення до правоохоронних органів, для чого ним особисто було сформульовано і підготовлено належні письмові тексти заяв про вчинення злочинів, передбачених ст. 356, ч. 1 ст. 292 КК України, про залучення до провадження в якості потерпілої, а також письмових пояснень у форматі на флеш-носій для внесення слідчим до тексту пояснень та протоколу допиту, що перебувають в матеріалах справи.

Уранці 05.10.2018 року на виконання умов укладеного договору, для представництва інтересів позивачки, вони на авто відповідача прибули до Центрального ВП ГУ НП у Миколаївській області, де після довготривалої процедури оформлення майже протягом усього дня, підготовлені заяви, тексти пояснень і копії документів було прийнято слідчим разом з ордером та копією свідоцтва (одночасно зазначив, що всі оригінали документів, про надання і подальше неповернення яких стверджує позивачка, перебували виключно у неї особисто, всі необхідні копії було долучено одразу слідчим і жодних оригіналів у себе адвокат не залишав у зв`язку з відсутністю такої потреби).

06.10.2018 року на виконання умов укладеного договору для представництва інтересів позивачки було отримано Витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань про внесення відомостей і реєстрацію кримінального провадження №0003848.

Після цього позивачка повідомила про виїзд за межі України, де вона мешкає, обіцяла підтримувати зв`язок за номером телефону, що діє на території держави її перебування.

З моменту укладення договору, крім платних усних консультацій, на виконання умов укладеного договору і представництва інтересів позивачки здійснено наступне: складено заяву про вчинення злочинів за ст. 356, ч. 1 ст. 292 КК України від 05.10.2018; про залучення до провадження в якості потерпілої від 05.10.2018; пояснення заявника від 05.10.2018; здійснено супроводження позивачки з наданням правової допомоги під час подання заяви, реєстрації, опитуванні, допиті, долучення в якості доказів копій документів; складено клопотання про ознайомлення потерпілої сторони з матеріалами досудового провадження, в порядку ст.ст.56, 221 КПК України від 01.02.2019 з подальшим ознайомленням; для контролю за рухом справи складено повторне клопотання про ознайомлення потерпілої сторони з матеріалами досудового провадження, в порядку ст.ст.56, 221 КПК України від 02.05.2019 з подальшим ознайомленням; складено клопотання про допит свідків від 31.05.2019; для контролю за рухом справи складено повторне клопотання про ознайомлення потерпілої сторони з матеріалами досудового провадження, в порядку ст.ст.56, 221 КПК України від 31.05.2019 з подальшим ознайомленням; складено повторне клопотання про допит свідків від 05.06.2019; 08.06.2019 року повторне ознайомлення з матеріалами провадження - зазначено про повну бездіяльність слідчого; складено заяву про відвід слідчого, в порядку п.3 ч.1 ст. 77 КПК України від 08.06.2019; двічі було здійснено відвідування процесуального керівника у кримінальному провадженні з питань пов`язаних з досудовим розслідуванням та безпідставною тяганиною у розслідуванні; відвідував керівника слідчого підрозділу з питань пов`язаних з досудовим розслідуванням та безпідставної тяганиною у розслідуванні.

Також вказує, що подання цих документів здійснювалося ним особисто з використанням власного автомобільного транспорту з понесенням витрат на пальне і займало певний час, пов`язаний із бюрократичною системою входу до канцелярії ВП НП, «зайнятістю» працівників канцелярії, слідчого, процесуального керівника, та керівника слідчого органу.

В результаті заявлених клопотань, відвідувань керівництва слідчого відділу і прокуратури в рамках кримінального провадження, слідчий звільнився за власним бажанням, керівником досудового розслідування надано повторне доручення і здійснено опитування особи, на яку вказувала позивачка, як на вину особу.

Таким чином, вважає, що ним в межах чинного законодавства та укладеного договору вжито належних і достатніх дій спрямованих на представництво інтересів позивачки на суму не меншу ніж нею сплачено.

Посилається, що протягом 2018-2019 року інформував позивачку про хід досудового розслідування, повідомляв про вчиненні дії, постійно роз`яснював сутність її прав, як потерпілої та наявність правових обмежень щодо його повноважень у спонуканні слідчого/прокурора у пред`явлення підозри винній особі і подальшому скеруванні справи до суду. Проте, позивачка, незважаючи на неодноразові роз`яснення, не бажала розуміти, що адвокат лише здійснюю її представництво, а не керує, чи здійснює досудове розслідування та не має жодного відношення до фактичного відновлення системи газопостачання в її будинку.

Крім того, під час здійснення представництва йому стало відомо, що позивачка грубо порушила свої зобов`язання, передбачені п.2.3.1, а саме: надала недостовірну інформацію щодо її справи, оскільки на момент звернення до адвоката Центральним ВП ГУ НП 07.09.2018 року вже було розглянуто її звернення з цього приводу (про яку позивачка зазначає у позовній заяві - як на «Відповідь національної поліції»). Також, на досудовому розслідуванні було здійснено допит особи, на яку вказувала позивачка як на особу винувату у вчиненні самоуправних дій, і слідством встановлено, що між ними існувала добровільна домовленість про зміну/поліпшення системи газорозподілу і спільне несення витрат. Проте, позивачка в останній момент в односторонньому порядку відмовилась від сплати коштів та звернулася як до відповідача, ввівши в оману щодо існуючих обставин справи, так і до правоохоронних органів з безпідставними обвинуваченнями сусідки у самоуправстві.

Під час телефонної розмови ним було повідомлено її про грубе порушення умов договору з надання недостовірної інформації, повідомлено про всі вчиненні ним дії, стан справи, зміну слідчого. На її прохання обговорювалася можливість переукладення договору, остання просила не приймати до уваги надісланий лист про розірвання договору і здійснювати її подальше представництво. Погодження умов договору на прохання позивачки здійснювалося протягом тижня, оскільки їй потрібен був час з кимось консультуватися щодо умов подальшої необхідності ведення справи і необхідності участі адвоката в ній.

В подальшому позивачка повідомила про умови, що на її думку повинні бути визначені у договорі і за яких вона погодиться на його переукладення, а в іншому випадку вона вважає виконані відповідачем «роботи» вартими 0 грн. 00 коп. і вимагає повернення всієї суми, в тому числі погоджених фактичною сплатою за вже надані послуги. Вимоги позивачки виходять за межі професійних прав і обов`язків адвоката та є грубим порушенням зобов`язань, згідно з договором.

Щодо одностороннього розірвання договору, то місцевий суд з огляду на визнання факту надання послуг взагалі не звернув уваги, що за таких обставин воно вочевидь не мало під собою правових підстав, а відтак підстав для повернення коштів.

Також вказує, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд мав виходити з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Підготовка позовної заяви у спрощеному провадженні була скерована первісно до неналежного суду, що свідчить про неналежну підготовку до справи.

Відправлення відбулося за допомогою електронного сервісу без витрат на проїзд та особистого часу, жодних судових засідань з викликом сторін у справі не передбачено, зміст позовної заяві не має відповідного змістового наповнення та штучно збільшений за рахунок цитування не підлягаючих застосуванню або загальних норм права, що не відповідає вартості у 8000,00 грн.

При цьому суд вирішуючи спір погодився із зменшеними розрахунками вартості послуги апелянта у розмірі 4400 грн за аналогічним договором і фактично наданими послугами на користь позивачки і одночасно з цим визнав відповідними критерію реальності витрат позивачки, не застосовуючи критерій розумності їхнього розміру в цій справі.

Крім того, місцевий суд не звернув уваги на те, що ним вирішено стягнути з апелянта судові витрати, понесені позивачкою за актом наданих послуг і розрахунком за «участь у судових засіданнях». З огляду на те, що справа розглядалася без виклику сторін, участь адвоката у двох засіданнях, що зазначені в доданих позивачкою документах, не мала місце.

Позивачка через свого представника звернулася до суду з відзивом на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що рішення суду є законним та обґрунтованим, відсутні обмеження прав апелянта, повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду, повністю відповідають обставинам справи, а тому воно не підлягає скасуванню.

Апелянтом не вірно зазначено обставини справи, вибрано лише вигідні для нього уривки речень з пунктів договору від 25.09.2018 року. Свої обов`язки згідно договору відповідач зазначає лише частково, фокусує увагу на обов`язках позивачки.

Суд дійшов правильного висновку, що апелянтом не надано доказів повного виконання обов`язків за договором. При цьому апелянт сам в апеляційній скарзі погоджується, що повного виконання договору не могло бути внаслідок його дострокового, одностороннього і фактично безпідставного на його думку розірвання позивачкою.

Позивачка погоджується, що згідно наданих відповідачем доказів, останній надав певні послуги лише на досудовому розгляді, хоча не зважаючи на негативний результат для позивачки, не оскаржив постанову слідчого, а не всі послуги, зазначені в п. 1.1 договору, відповідно до якого він прийняв на себе зобов`язання здійснювати представництво інтересів і захист клієнта в правоохоронних органах, судах, прокуратурі і на досудовому розслідуванні у справі за фактом самоправних дій сусідів Клієнта щодо самоправного відключення від мережі газопостачання.

При цьому позивачка наголошує на не співмірності сплаченої суми гонорару за надання правової допомоги в розмірі 28000 грн. з реальним обсягом такої допомоги наданої відповідачем на досудовому розслідуванні, часом, витраченим на надання таких послуг, критерію реальності таких витрат.

Щодо перелічених відповідачем послуг, які він вважає, що надав з представництва інтересів позивачки у кримінальному провадженні та наданих фотокопій в якості доказів, позивачка надає свої доводи та заперечення:

1.Складено заяву про вчинення злочинів, передбачених ст.356, ч.1 ст. 292 КК України від 05.10.2018. На підтвердження відповідач надав копію даної заяви складеної на 1 сторінці та підписану позивачкою.

2.Складено заяву про залучення до провадження як потерпілого від 05.10.2018. На підтвердження відповідач надав копію даної заяви складеної на 1 сторінці та підписну позивачкою.

3. Складено пояснення заявника від 05.10.2018. Даний факт позивачка заперечує, так як дана послуга не підтверджена жодним доказом.

4.Здійснено супроводження позивачки з наданням правової допомоги під час подання заяви, реєстрації, опитуванні, допиті, долучення в якості доказів копій документів. Даний факт позивачка не заперечує.

5.Складено клопотання про ознайомлення потерпілої сторони з матеріалами досудового провадження, в порядку ст. ст. 56, 221 КПК України від 01.02.2019 з подальшим ознайомленням. На підтвердження відповідач надав 2 копії одного і того самого клопотання від 01.02.2019, яке адресоване слідчому СВ Центрального ВП ГУНП, клопотання складено на 1 сторінці та підписане відповідачем. З клопотання слідує, що воно надійшло до СВ Центрального ВП ГУНП. Дві однакові копії листа слідчого від 20.02.2019 за № 2508/50/8-19 є лише доказом того, що клопотання розглянуто у відділі поліції та зазначено, що ознайомитись з матеріалами можна особисто 25.02.2019 у період з 10:00 по 10:30 год. Проте, відсутній доказ того, що в подальшому відповідачем було проведено ознайомлення з матеріалами кримінального провадження в СВ Центрального ВП ГУНП.

6.Складено повторне клопотання про ознайомлення потерпілої сторони з матеріалами досудового провадження, в порядку ст. ст. 56, 221 КПК України від 02.05.2019 з подальшим ознайомленням. На підтвердження відповідач надав копію клопотання, яке адресоване слідчому СВ Центрального ВП ГУНП, клопотання складено на 1 сторінці та підписане відповідачем з відміткою поліції про отримання. Проте, відсутній доказ того, що в подальшому відповідачем було проведено ознайомлення з матеріалами кримінального провадження в СВ Центрального ВП ГУНП.

7. Відповідач надав клопотання про допит свідків від 02.05.2019 з відміткою про отримання відділом поліції. Клопотання складено на 1 сторінці та підписане відповідачем. Проте, відсутній доказ щодо виконання даного клопотання відділом поліції.

8. Складено клопотання про допит свідків від 31.05.2019. На підтвердження відповідач надав копію клопотання, яке адресоване слідчому СВ Центрального ВП ГУНП, клопотання складено на 1 сторінці та підписане відповідачем. Проте, відсутній доказ того, що дане клопотання було передано до СВ Центрального ВП ГУНП та доказ проведеної згідно клопотання роботи.

9.Складено клопотання про ознайомлення потерпілої сторони з матеріалами досудового провадження, в порядку ст. ст. 56, 221 КПК України від 31.05.2019 з подальшим ознайомленням. На підтвердження відповідач надав копію клопотання адресоване слідчому СВ Центрального ВП ГУНП, складене на 1 сторінці та підписане відповідачем. Проте, відсутні докази того, що дане клопотання було передано до СВ Центрального ВП ГУНП. Також, відсутній доказ того, що в подальшому було проведено ознайомлення відповідачем з матеріалами кримінального провадження в СВ Центрального ВП ГУНП.

10.Складено повторне клопотання про допит свідків від 05.06.2019. Даний факт позивачка заперечує, так як дана послуга не підтверджена жодним доказом.

11. 10.08.06.2019 повторне ознайомлення з матеріалами провадження. Даний факт позивачка заперечує, так як дана послуга не підтверджена жодним доказом.

12. Складено заяву про відвід слідчого, в порядку п.3 ч.1 ст. 77 КПК України від 08.06.2019. Даний факт позивачка заперечує, так як відсутній доказ вчинення даної послуги.

13. Двічі відвідував процесуального керівника у кримінальному провадженні з питань пов`язаних з досудовим розслідуванням та безпідставною тяганиною у розслідуванні. Даний факт позивачка заперечує, так як відсутній доказ вчинення даної послуги.

14. Відповідачем надано копія доручення слідчого про проведення слідчих (розшукових) дій від 24.07.2019. Однак, дана копія складена слідчим, а тому не може вважатись доказом надання послуги відповідачем.

Щодо зазначених витрат на пальне та певного часу на подання цих документів, то даний факт позивачка також заперечує, так як відсутні докази, які б підтверджували понесені витрати на пальне та розрахунок затраченого часу на надання послуг.

Крім того, відповідач надав копію постанови про закриття кримінального провадження по даній справі від 28.09.2019 року. Але дана постанова є доказом лише того факту, що відповідач неналежно виконував свої обов`язки згідно договору і всі перелічені відповідачем послуги привели лише до негативного результату для позивачки. Знаючи про існування даної постанови, відповідач навіть не намагався її оскаржити, що свідчить про невиконання адвокатом своїх зобов`язань на стадії досудового розслідування.

З метою оцінки співмірності заявлених витрат Відповідач для оцінки відповідності заявлених витрат із рекомендованими ставками адвокатського гонорару надає Рішенням Ради адвокатів Харківської області № 17 від 21.03.2018 та Рішенням Ради адвокатів Чернігівської області № 57 від 16.02.2018).

Враховуючи, що м. Миколаїв не є таким великим містом, як Харків, тому більш наближені, ставки адвокатського гонорару, що необхідно враховувати при розгляді даної справи є за Рішенням Ради адвокатів Чернігівської області № 57 від 16.02.2,018.

Навіть, якщо врахувати всі перелічені послуги, які відповідач вважає наданими позивачці, то їх розмір не може перевищувати 10 000 грн., не говорячи вже про суму в 28000 грн. Враховуючи, ще й той факт, що проведена адвокатом робота не свідчить про її доцільність.

Тим більш, відповідачем не надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо).

Дана правова позиція викладена в постанові ВС у справі № 915/1654/19 від 21.07.2020.

Позивачка повністю заперечує той факт, що протягом 2018-2019 року відповідач інформував її про хід досудового розслідування. Жодного доказу на підтвердження даного факту суду не надано. В іншому разі позивачці не потрібно було б направляти ряд листів відповідачу та звертатись зі скаргою до ДП КДКА в Миколаївській області.

Про неправомірні дії відповідача щодо виконання умов договору свідчить також рішенням ДП КДКА Миколаївської області № 69 від 28.11.2019 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності та застосування відносно адвоката ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження. Рішення відповідачем не оскаржувалось, а тому є чинним.

Відповідач в апеляційній скарзі вказує, що на виконання умов договору, ним за погоджену оплату, невідкладно було опрацьовано наявні у позивачки матеріали, проаналізовано їх зміст і надано об`ємні та тривалі за часом відповідні усні консультації з предмету договору щодо положень ЦК, ЦПК, КК, КПК України, ЗУ «Про судовий збір», «ЗУ «Про виконавче провадження», що підлягають застосуванню під час вирішення її питань, роз`яснені її права та обов`язки під час звернення до правоохоронних органів у кримінальному провадженні та в порядку цивільного судочинства, порядок розгляду, оголошено проблемні питання щодо доказування і можливо тривалих строків розгляду. Проте, відповідач не надав будь-якого доказу на підтвердження обсягу виконаної з його слів роботи та не надав доказу погодженої оплати.

Позивачка погоджується, що підставою звернення за правовою допомогою до відповідача був факт самоправного втручання 21.07.2018 року громадянки ОСОБА_3 та її чоловіка, які проживають у сусідньому будинку АДРЕСА_3 в систему газопостачання її будинку по АДРЕСА_3 , шляхом самовільного пошкодження системи газопостачання (що раніше була встановлена і введена в експлуатацію в будинок АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 за кошти позивачки) і самоправного відключення будинку позивачки від газопостачання.

Позивачка є особою похилого віку та не обізнана в тонкощах юриспруденції, тому і звернулась до адвоката і повністю довірилась відповідачу як професіоналу щодо порядку дій для досягнення результату. Відповідач запевнив її, що спочатку потрібно звернутись до відділу поліції щодо порушення кримінального провадження, а потім він заявить цивільний позов у кримінальному провадженні з відповідним розрахунком про стягнення як матеріальної шкоди за завдані збитки по відключенню від газопостачання, попередньо визначену в сумі 100 000 грн. (до якої також було віднесено і витрати на правничу допомогу), так і моральну в розмірі 28000 грн.

Дані факти підтверджуються самим змістом договору, клопотанням про допит свідків від 02.05.2019 року заявленого представником потерпілої адвокатом Білим В.В. до Слідчого СВ Центрального ВП ГУНП, в тексті якого жирним шрифтом виділено таке речення: « Цивільний позов у кримінальному провадженні з відповідним розрахунком буде наданий додатково!». Про існування даного клопотання позивачка дізналась з матеріалів відзиву відповідача.

Тобто, матеріалами справи підтверджено той факт, що відповідач не виконав зобов`язання згідно договору, фактично не надав весь об`єм послуг на отриману суму гонорару в розмірі 28 000 грн.

Позивачка повністю заперечує, той факт, що нею були порушенні умови договору щодо надання відповідачу недостовірної інформації щодо справи та зазначає, що дійсно 05.09.2018р. по телефону викликала працівників поліції ВП ГУ НП Центрального р-ну м. Миколаєва, щоб зафіксували труби газопостачання, які відрізані та порізані на куски жителем будинку 10 ОСОБА_3 , на що отримала відповідь поліції від 07.09.2018, в якій за результатами розгляду її заяви рекомендовано звернутись до суду та прийнято рішення про припинення подальшої перевірки.

Саме відповідь поліції від 07.09.2018 року і змусила її звернутись за правовою допомогою до відповідача. При зверненні до відповідача 25.09.2018 року вона надала йому всі документи, що стосуються справи в тому числі і «відповідь національної поліції» про що зазначила в позовній заяві, скарзі. Прочитавши відповідь поліції, адвокат сказав, що це «відписка».

Позивачка категорично заперечує існування добровільної домовленості між нею та ОСОБА_3 про зміну /поліпшення системи газорозподілу і спільне несення витрат. Про існування даної домовленості позивачка дізналась коли отримала в вересні місяці відзив на позов від відповідача. Тобто, відповідачем відбувається безпідставне обвинувачення відносно неї про надання недостовірної інформації, введення в оману щодо існуючих обставин справи, безпідставним обвинуваченням сусідки у самоуправстві про що позивачка дізналася вперше.

Вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката не суперечить ст.137 ЦПК України і є співмірним.

Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК апеляційна скарга розглядається судом без повідомлення та виклику учасників справи. Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає не в повній мірі.

Так, приймаючи рішення по справі, суд виходив з того, що 25.09.2018 між сторонами укладено договір про надання правової допомоги строком до 31.12.2019, за умовами якого відповідач прийняв на себе зобов`язання здійснювати представництво інтересів і захист ОСОБА_2 в правоохоронних органах, судах і на досудовому слідстві у справі за фактом самоправних дій сусідів клієнта щодо самоправного відключення від мережі газопостачання. Внизу, після тексту умов договору адвокатом Білим В.В. зазначено, що на дату укладення договору ним отримано оплату у розмірі 28000,00 грн. (а.с.15-16).

Однак в подальшому між сторонами виникли розбіжності щодо якості та оперативності надання послуг за договором від 25.09.2018, у зв`язку з чим позивачкою в заяві від 10.06.2019 повідомлено відповідача про дострокове розірвання даного договору у зв`язку з невиконанням ним своїх зобов`язань та про вимогу повернути кошти у розмірі 28000,00 грн., яке було отримано ним 12.07.2019 (а.с.24-27). Вказані кошти на час розгляду справи відповідачем не повернуті.

Рішенням кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури Миколаївської області № 69 від 28.11.2019 за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 на дії адвоката Білого В.В. відповідача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього стягнення у вигляді попередження (а.с.32-36).

Пунктом 5.2 договору про надання правової допомоги від 25.09.2018 передбачено, що у разі дострокового розірвання цього договору з ініціативи Клієнта чи Адвоката договір підлягає розірванню з відшкодуванням всіх обґрунтованих фактичних витрат Адвоката, понесених на виконання умов цього договору.

За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги це договір про надання послуг. Послуга це дія, результат якої споживається в процесі її виконання.

Судом при розгляді справи було встановлено, що позивачка свої зобов`язання за договором виконала та сплатила відповідачу його гонорар у розмірі 28000,00 грн., водночас доказів повного виконання відповідачем своїх обов`язків за договором про правову допомогу суду не надано, хоча в силу ст. 81 ЦПК України це є його обов`язком.

Натомість з письмових матеріалів справи вбачається, що, відповідач в порушення вимог статей 509, 526, 901 ЦК України та умов договору від 25.09.2018 зобов`язання за вказаним договором в повному обсязі не виконав, що підтверджується наданими сторонами письмовими матеріалами та поясненнями, рішенням кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Миколаївської області № 69 від 28.11.2019, тому у позивачки були підстави для його розірвання у порядку, передбаченому пунктом 5.2 договору та статтею 907 ЦК України шляхом односторонньої відмови від нього.

При цьому, сам відповідач у своїх поясненнях, наданих при розгляді скарги кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Миколаївської області, що відображено в рішенні Комісії від 28.11.2019 визнав, що після отримання листа про розірвання договору від позивача, він повідомив останню про те, що не мав прав продовжувати здійснювати її представництво. Надаючи пояснення комісії, відповідач погодився, що планував звернутись до слідчого судді зі скаргою (і «не доопрацював»), але не зробив цього через лист скаржниці про розірвання договору (а.с.34 абзаци перший, п`ятий).

Тобто, своїми діями відповідач сам погодився з одностороннім розірванням договору з боку позивачки і перестав виконувати послуги за ним, при цьому кошти на його виконання позивачці не повернув.

Позивачка визнала надання їй послуг адвокатом із зазначенням видів та їх вартості на суму 4400,00 грн. В свою чергу, відповідач заперечень та доказів щодо правильності таких розрахунків суду не надав.

Виходячи із зазначеного та принципу диспозитивності цивільного судочинства, приймаючи до уваги вимоги позивача, надані суду докази та розрахунки, які відповідачем не спростовані, оскільки заперечень щодо визначеної позивачкою вартості наданих ним послуг за договором останнім не надано, суд дійшов висновку про можливість покладення в основу судового рішення розрахунків, наведених позивачкою.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у розмірі 23600,00 грн. (28 000,00 4400,00), оскільки вони є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами та не спростованими відповідачем.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки судом стягнуто витрати на сплату судового збору у розмірі 908,00 грн. Крім того з відповідача на користь позивачки стягнуто також витрати на правничу допомогу у сумі 8000 грн. у зв`язку з наданням позивачкою доказів їх понесення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо стягнення з відповідача на користь позивачки 23600,00 грн. у зв`язку з неналежним виконанням умов договору, виходячи з наступного.

Згідно частини першої статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року№13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п`ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009).

Домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків є договором (ч.1 ст.626 ЦК України).

Досягнення сторонами вказаної домовленості законодавець визначає як момент укладення договору, при цьому розкриваючи зміст домовленості, в ч.1 ст. 638 ЦК України акцентується увага на імперативній необхідності сторін в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з частинами першою, другою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частин 1, 3, 5 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Згідно ч.3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором надання послуг, предмет якого визначено ст.901 ЦК України.

Згідно з частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона - виконавець, зобов`язується за завданням другої сторони - замовника, надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 Цивільного кодексу України).

Статтею 905 Цивільного кодексу України визначено, що строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Частиною 2 цієї статті визначено, що припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Стаття 599 Цивільного кодексу України встановлює, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Поряд з належним виконанням законодавство передбачає і інші підстави припинення зобов`язань (прощення боргу, неможливість виконання, припинення за домовленістю, передання відступного, зарахування). Однак, чинне законодавство не передбачає таку підставу припинення зобов`язання як закінчення строку дії договору.

Тобто, зобов`язання, невиконане належним чином, продовжує існувати, незважаючи на закінчення строку дії договору. Такої правової позиції дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у своїй постанові по справі № 910/4962/18 від 09 квітня 2020 року

Відповідно до ч.1 ст.29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням, а відповідно до частини 2 цієї статті договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням розірванням договору.

Відповідно до п. 1.1 договору про надання правової допомоги від 25.09.2018року, укладеного між сторонами у даній справі, Адвокат приймає на себе зобов`язання здійснювати представництво інтересів і захист клієнта в правоохоронних органах, судах, прокуратурі і на досудовому розслідуванні у справі за фактом самоправних дій сусідів Клієнта щодо самоправного відключення від мережі газопостачання, а Клієнт зобов`язується сплатити адвокату(гонорар) ціну договору і відшкодувати фактичні витрати, необхідні для виконання умов цього договору.

Згідно п. 4.1 договору від 25.09.2018 року договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2019 року.

Пунктом 5.2 зазначеного договору передбачено, що у разі дострокового розірвання цього договору з ініціативи Клієнта чи Адвоката договір підлягає розірванню з відшкодуванням всіх обґрунтованих фактичних витрат Адвоката, понесених на виконання умов цього договору.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що всі зміни та доповнення до цього договору складаються у письмовій формі, шляхом укладення додаткової угоди і вважаються дійсними після їх підписання сторонами.

Статтею 2 Правил адвокатської етики передбачено, що дія цих правил поширюється на всі види адвокатської діяльності та в частині, визначеній Правилами, -на іншу діяльність (дії) адвоката, в тому числі соціально-публічну діяльність адвоката, яка може вступити в суперечність з професійними обов`язками адвоката або підірвати престиж адвокатської професії та відносини, що виникли або існують після їх прийняття.

Відповідно до ст.12 Правил адвокатської етики, затвердженими З`їздом адвокатів України 07 червня 2017 року адвокат всією своєю діяльністю повинен стверджувати повагу до адвокатської професії, яку він уособлює, її сутності та громадського призначення, сприяти збереженню та підвищенню поваги до неї в суспільстві. У межах дотримання принципу законності адвокат зобов`язаний у своїй професійній діяльності виходити з переваги інтересів клієнта.

Відповідно до ст.18 Правил адвокатської етики Адвокат інформує клієнта щодо ведення дорученої йому справи, у тому числі щодо правової позиції у справі.

Відповідно до ст.35 Правил адвокатської етики, при розірванні договору (незалежно від причин) адвокат зобов`язаний: повернути клієнту отримані від нього документи, а також документи, видані адвокату для клієнта іншими особами в ході виконання доручення; поінформувати клієнта щодо здійсненої адвокатом роботи (наданих послуг) і передати клієнту копії процесуальних документів, наявних у адвоката.

Статтею 43 Правил адвокатської етики закріплено, що адвокат не повинен залишати без уваги порушення закону.

Вказані положення нормативних актів та умови договору, як зазначено в рішенні дисциплінарної палати кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури Миколаївської області № 69 від 28.11.2019 за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 на дії адвоката Білого В.В., відповідачем виконані не були.

Так, в рішенні зазначено, що на час розгляду справи відносини між сторонами не були врегульовані, адвокатом не було направлено додаткової угоди про розірвання (припинення) договору правничої допомоги, будь- якого акту виконаних робіт клієнту не представлено. В своїх поясненнях адвокат погодився, що мав ще звернутися до слідчого судді зі скаргою, але не зробив цього через лист позивачки про розірвання договору. При цьому він вважав, що з моменту отримання такого листа він не мав права представляти її інтереси та заперечував проти необхідності оформлення між ним та позивачкою акту виконаних робіт або додаткової угоди про розірвання договору та закриття всіх питань між сторонами в тому числі по наявній у нього інформації про рух справи і відомостей, які невідомі його клієнту.

Вивчивши матеріали дисциплінарної справи щодо вчинення дисциплінарного проступку адвокатом ОСОБА_1 , комісія одноголосно прийшла до висновку про наявність в діях адвоката ОСОБА_1 ознак дисциплінарного проступку та вирішила притягнути його до дисциплінарної відповідальності та застосувати відносно адвоката ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді попередження. Дане рішення відповідачем не оскаржувалось.

Матеріалами справи підтверджено і з цим погодилася позивачка, що згідно наданих відповідачем доказів, останній надав певні послуги лише на досудовому розгляді, хоча не зважаючи на негативний результат для позивачки, не оскаржив постанову слідчого, а не весь спектр послуг, зазначених в п. 1.1 договору, відповідно до якого він прийняв на себе зобов`язання здійснювати представництво інтересів і захист клієнта в правоохоронних органах, судах, прокуратурі і на досудовому розслідуванні у справі за фактом самоправних дій сусідів Клієнта щодо самоправного відключення від мережі газопостачання.

При цьому позивачка наголошує на не співмірності сплаченої суми гонорару за надання правової допомоги в розмірі 28000 грн. з реальним обсягом такої допомоги наданої відповідачем на досудовому розслідуванні, часом, витраченим на надання таких послуг, критерію реальності таких витрат, а також з тим, що ця сума є платою за вже отримані нею послуги на час їх сплати.

Вартість наданих послуг позивачкою оцінена в 4400 грн. При цьому позивачка виходила з того, що заява про вчинення злочинів від 05.10.2018 та заява про залучення до провадження як потерпілого від 05.10.2018 складені кожна на 1 неповну сторінку аркушу паперу формату А 4, їх зміст не містить ґрунтовного аналізу норм матеріального та процесуального права, по змісту вони майже ідентичні, їх виготовлення не вимагало значного часу та обсягу технічних робіт, а тому їх вартість не може бути оцінена більше як 500 грн. за кожну.

Клопотання про ознайомлення потерпілої сторони з матеріалами досудового провадження від 01.02.2019, 02.05.2019, 31.05.2019 складені на пів сторінки аркушу паперу формату А 4, їх зміст не містить ґрунтовного аналізу норм матеріального та процесуального права, по змісту вони дублюються, їх виготовлення не вимагало значного часу та обсягу технічних робіт, тому їх вартість не може бути оцінена більше як 500 грн. за перше клопотання та 200 грн. за повторне.

Клопотання про допит свідків від 31.05.2019 складено на 1 сторінку аркушу паперу формату А 4, зміст клопотання не містить посилання на норми закону, не містить ґрунтовного аналізу норм матеріального та процесуального права, значною мірою (текстуально й по суті) відтворює зміст вказаних вище заяв та клопотань, його виготовлення не вимагало значного часу та обсягу технічних робіт, тому вартість не може бути оцінена більше як 500 грн.

Щодо здійснення супроводження позивачки з наданням правової допомоги під час подання заяви, реєстрації, опитуванні, допиті, долучення в якості доказів копій документів до відділу поліції, то такі послуги на переконання позивачки не можуть перевищувати 1500 грн. Вартість наданих консультацій не може перевищувати 500 грн.

Відповідач належних та допустимих доказів щодо не правильності таких розрахунків суду не надав.

Зазначаючи перелік послуг, які були ним надані на виконання умов договору, відповідач не зазначає вартість кожної послуги окремо та загальної їх вартості, не надає акт виконаних робіт, узгоджений сторонами, розрахунок на підтвердження обсягу виконаної ним роботи (фіксований розмір, погодинна оплата, тощо), хоча відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Надані відповідачем рекомендації щодо застосування рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару, затверджені Рішенням Ради адвокатів Харківської області № 17 від 21.03.2018 та Рішенням Ради адвокатів Чернігівської області № 57 від 16.02.2018), які різняться між собою та не свідчать про рекомендовані ставки в Миколаївській області, не свідчать про погодження оплати чи визначення вартості послуг, виходячи саме з цих розцінок, при укладенні сторонами договору від 25 вересня 2018р., а тому не є належними та допустимими доказами, узгодженої сторонами у даній справі вартості послуг відповідно до умов укладеного між ними договору, оскільки в п. 3.1 договору зазначено, що (гонорар) ціна договору є розміром винагороди адвокату і визначається сторонами у додатковій угоді до цього договору, яка укладена між сторонами не була, хоча п. 5.3 договору передбачено, що всі зміни та доповнення до цього договору складаються у письмовій формі, шляхом укладення додаткової угоди і вважаються дійсними після їх підписання сторонами.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За такого, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, приймаючи до уваги надані суду докази та розрахунки позивачки, які відповідачем не спростовані, оскільки заперечень щодо визначеної позивачем вартості наданих ним послуг за договором останнім не надано, суд дійшов правильного висновку про можливість покладення в основу судового рішення розрахунків, наведених позивачкою, та оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов правильного висновку про задоволення уточнених позовних вимог у розмірі 23600,00 грн. (28 000,00 4400,00), оскільки вони є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами та не спростованими відповідачем. Доводи апеляційної скарги дані висновки суду не спростовують.

Щодо одностороннього розірвання договору, суд також правильно встановив, що відповідач в порушення вимог статей 509, 526, 901 ЦК України та умов договору від 25.09.2018 зобов`язання за вказаним договором в повному обсязі не виконав, що підтверджується наданими сторонами письмовими матеріалами та поясненнями, рішенням кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Миколаївської області № 69 від 28.11.2019, а тому у позивачки були підстави для його розірвання у порядку, передбаченому пунктом 5.2 договору та статтею 907 ЦК України шляхом односторонньої відмови від нього.

При цьому колегія суддів враховує, що згідно ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Пунктом 5.2 договору про надання правової допомоги від 25.09.2018 передбачено, що у разі дострокового розірвання цього договору з ініціативи Клієнта чи Адвоката договір підлягає розірванню з відшкодуванням всіх обґрунтованих фактичних витрат Адвоката понесених на виконання умов цього договору. Отже, договором передбачена можливість одностороннього розірвання договору шляхом відмови від нього.

При цьому, сам відповідач у своїх поясненнях, наданих при розгляді скарги кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Миколаївської області, що відображено в рішенні Комісії від 28.11.2019 визнав, що після отримання листа про розірвання договору від позивачки, він повідомив останню про те, що не мав права продовжувати здійснювати її представництво. Надаючи пояснення комісії, відповідач погодився, що планував звернутись до слідчого судді зі скаргою (і «не доопрацював»), але не зробив цього через лист скаржника про розірвання договору (а.с.34 абзаци перший, п`ятий).

Крім того, навіть в апеляційній скарзі апелянт неодноразово зазначає про неповне виконання умов договору.

З аналізу зазначеного, слід дійти висновку, що відповідач сам своїми діями погодився з одностороннім розірванням договору з боку позивачки і перестав виконувати послуги за ним, при цьому кошти на його виконання позивачці не повернув.

Не знайшли свого об`єктивного підтвердження також доводи апелянта про те, що сплативши 28000 грн. під час підписання договору від 25 вересня 2018р., позивачка погодилася, що це є розрахунком за вже надані послуги у вигляді витрат на підготовку справи, а саме аналізу наданих документів, консультацій, підготовки заяв та пояснень, тощо, так як позивачка це заперечує, а акту виконаних робіт, узгодженого сторонами договору відповідач не надав.

В той же час, колегія суддів не погоджується з висновками суду щодо розміру витрат на правничу допомогу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, виходячи з наступного.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема ,належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Аналіз змісту статей 10-13 ЦПК України в узагальненому вигляді свідчить про те, що при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч.1 ст. 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і ст. 81 та ст. 137 ЦПК України. Так, відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов своє втілення також у положеннях частин 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020р. у справі № 755/9215/15.

Відповідач в апеляційній скарзі заявив про неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу та вважає, що суд безпідставно стягнув з нього витрати за участь представника позивачки в судових засіданнях, які не відбувалися.

В матеріалах справи міститься копія договору про надання правової допомоги №12/1, укладеного між позивачкою та адвокатським бюро «Вікторії Максименко» в особі керуючого бюро В.В. Максименко від 12.04.2021 року; додаткової угоди №1 до даного договору; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Максименко В.В. серії МК №001658, ордер на представництво інтересів позивачки в Центральному районному суді м. Миколаєва: орієнтовний розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу; акту №1 про прийняття-передачу наданої правничої допомоги по договору про надання правової допомоги №12/1 від 13.04.2021р., в якому зазначено, що вказані у акті послуги виконано повністю, претензій та зауважень щодо надання юридичних послуг у сторін немає; квитанції до приходного касового ордеру № 28 від 13.04.2021р. про оплату за вказаним договором 8000грн.

Загальний розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, які позивачка понесла у зв`язку з розглядом справи становить 8000грн.

З розрахунку суми судових витрат, зазначених в акті прийняття-передачі виконаних робіт №1 від 13 квітня 2021р., вбачається, що він зроблений представником позивачки адвокатським бюро «Вікторії Максименко» в особі керуючого бюро В.В. Максименко з розрахунку 1000 грн. за одну годину роботи адвоката.

При вирішенні питання щодо певних видів правничої допомоги адвокатського бюро «Вікторії Максименко» в особі керуючого бюро В.В. Максименко колегією суддів враховується пов`язаність їх з розглядом справи, обґрунтованість та розумність визначення у контексті обсягу заперечень, наданих протилежною стороною.

З наданого представником позивачки акту №1 про прийняття-передачу наданої правничої допомоги по договору про надання правової допомоги №12/1 від 13.04.2021р., вбачається, що всі види процесуальних документів, які в ньому зазначені, були виконані адвокатом та знаходяться в матеріалах справи. Колегія суддів враховує, що виходячи із конкретних обставин справи, адвокат самостійно визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту та визначає конкретний вид документів, які необхідно скласти та подати до суду для захисту інтересів свого клієнта.

Слід зазначити, що п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Проте, зазначені в акті №1 про прийняття-передачу наданої правничої допомоги по договору про надання правової допомоги №12/1 від 13.04.2021р., дії щодо участі в 2 судових засіданнях в Центральному районному суді м. Миколаєва, не знайшли свого об`єктивного підтвердження матеріалами справи, так як судові засідання не проводилися через розгляд справи судом без виклику сторін.

Щодо доводів відповідача про необхідність врахування того, що позовні вимоги задоволені частково, слід зазначити наступне.

Згідно з положенням п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Проте в даному випадку не було часткового задоволення позовних вимог, так як позивачка під час розгляду справи скори сталася своїм правом на зменшення позовних вимог і ці уточнені позовні вимоги були задоволені судом в повному обсязі.

Інші заперечення відповідача носять загальний та не конкретизований характер щодо не згоди з конкретними видами наданих послуг чи їх вартістю.

За такого, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та складності виконаної адвокатом роботи, критерію значимості справи для позивачки, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивачки 6000 грн витрат на професійну правничу допомогу, тобто за мінусом витрат на участь у судових засіданнях у розмірі 2000грн.

Дані обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції, тому рішення суду в частині вирішення питання про стягнення судових витрат слід змінити, зменшивши суму стягнутих з відповідача на користь позивачки судових витрат з 8908 грн. до 6908 грн. (6000грн. витрати на правничу допомогу та 908 грн. судовий збір). В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, судова колегія,- П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 жовтня 2021 року змінити в частині вирішення питання про стягнення судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 6908 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 28 грудня 2021 року.