Номер провадження: 22-ц/813/4785/21
Номер справи місцевого суду: 2-1741/11
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Комлевої О.С., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження квартирою та виселення, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , законними представниками якого є - ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження квартирою та виселення

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено у повному обсязі.

Усунуто перешкоди у здійсненні ОСОБА_4 права користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 (1998 р.н) та ОСОБА_5 (2006 р.н.) в інтересах якого діють його законні представники - ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання їм іншого жилого приміщення.

Усунуто перешкоди у здійсненні ОСОБА_4 права користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_2 шляхом виселення ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (2006 року народження), в інтересах якого діють його законні представники - ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , з квартири АДРЕСА_2 без надання їм іншого жилого приміщення.

Не погоджуючись із вищевказаним рішеням суду, представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просили суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року, а в позові відмовити.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 20 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 09 грудня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову апеляційного суду Одеської області від 20 грудня 2018 року скасовано. Справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (том 6: а.с. 85-92).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено колегію суддів для розгляду вказаної справи у складі головуючого судді Цюри Т.В., суддів: Сегеди С.М., Ващенко Л.Г. (том 6: а.с. 94).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддю Ващенко Л.Г. на підставі п.3.8. Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, замінено на суддю Комлеву О.С. (том 6: а.с. 116-117).

В судове засідання, призначене на 16.12.2021 року з`явилися: апелянт ОСОБА_1 , його представник адвокат Веселова О.О. та представник ОСОБА_4 ОСОБА_7 .

Інші учасники справи до суду не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Від представника Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування 16.12.2021 року на електрону пошту апеляційного суду надійшла заява, у якій представник просить справу розглянути без присутності представника органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеськоїт міської ради Степаненко О.Г. та розглянути справу з урахуванням Листа Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 26.11.2021 року №01-12-1680/7вих.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 02.04.1977 р. позивачка і відповідач ОСОБА_1 уклали шлюб, а 17.03.1992 р. і 10.11.1994 р. вони купили відповідно квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 , у зв`язку із чим ці квартири стали їхньою спільною сумісною власністю.

Отже, з 17.03.1992 р. відповідач ОСОБА_1 набув права користування квартирою АДРЕСА_2 , а з 10.11.1994 р. квартирою АДРЕСА_1 , як співвласник.

12.09.1997 р. позивачка разом із відповідачем ОСОБА_1 продали квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_8 , а 18.11.1997 р. квартиру АДРЕСА_3 у цьому ж будинку подарували ОСОБА_9 .

Отже, 12.09.1997 р. право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 припинилося, як і припинилися усі інші права, що з нього випливають, у тому числі право користування вказаною квартирою.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 28.02.2014 р., залишеним без змін ухвалою ВССУ від 05.11.2014 р., встановлені факти, які в силу ч.3 ст.61 ЦПК України, є доведеними та не підлягають судовій оцінці.

Так, вказаним судовим рішенням встановлений факт припинення права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_2 з 18.11.1997 р., у тому числі права користування цією квартирою. У вказаній справі судом також було встановлено, що після зміни власника квартири ОСОБА_1 права проживання у ній, з підстав передбачених законом (оренда, найом, тощо), не набув. Крім того, судом було встановлено, що відповідачі не є та не були членами сім`ї власника вищевказаної квартири - ОСОБА_9 . За таких обставин, суд дійшов висновку, про те, що відповідач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 не мають законних підстав проживати у належній позивачці квартирі АДРЕСА_2 та підлягають виселенню.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, районний суд враховуючи встановлені судовим рішенням від 28.02.2014 р. обставини, а також приймаючи до уваги те, що право проживання відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є похідним від права проживання їхніх батьків відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , дійшов до обгрунтованого висновку про те, що відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не мають законних підстав мешкати у квартирі АДРЕСА_2 , а тому підлягають виселенню без надання їм іншого житлового приміщення. При цьому, суд також дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_1 та інші відповідачі оселилися у квартирі АДРЕСА_1 самоправно, без згоди на те її власника.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст.41 Конституції України та ст.321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

В силу ст.391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.3 ст.116 Житлового кодексу УРСР, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Судовим розглядом справи встановлено, що 12.09.1997 р. позивачка разом із відповідачем ОСОБА_1 продали квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_8 , а 18.11.1997 р. квартиру АДРЕСА_3 у цьому ж будинку подарували ОСОБА_9 , у зв`язку із чим право власності та користування цією квартирою у ОСОБА_1 припинилося.

З наявного у матеріалах справи Акту, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_4 (том 1 а.с.185, том 2 а.с.225), після відчуження квартири АДРЕСА_5 , а саме: з зими 1997 року до кінця весни 2001 року в квартирах АДРЕСА_3 та АДРЕСА_5 , які знаходяться у цьому будинку, ОСОБА_1 не мешкав.

У спірні квартири ОСОБА_1 вселився 29.04.2001 р. шляхом зламу вхідних дверей, що підтверджується актом огляду та опису майна, складеним ОСОБА_1 29.04.2001 р. (том 3 а.с.115).

При цьому, матеріалами справи також встановлено, що 05.05.2001 р. ОСОБА_8 звертався до Прокурора Жовтневого району м.Одеси зі скаргою стосовно зламу, проникнення та самовільного (без його згоди) вселення ОСОБА_1 у належну йому квартиру (том 3, а.с.30). Відповіддю від 13.06.2001 р. ОСОБА_8 було рекомендовано звернутися до суду у порядку цивільного судочинства (том 3 а.с.31).

25.06.2001 р. ОСОБА_8 знов звернувся з відповідною заявою до УВБ ГУБОЗ МВС України (том 3 а.с.32), на що 11.07.2001 р. йому була дана відповідь про направлення заяви до ОМУ УМВС України в Одеській області для прийняття рішення (том 3 а.с.33).

З матеріалів справи також вбачається, що з приводу незаконного вселення ОСОБА_1 до спірних квартир ОСОБА_8 звертався й до інших компетентних органів/посадових осіб (том 3 а.с. 34-37).

Судом також встановлено, що на момент вселення ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 , зазначена квартира була передана ОСОБА_8 в оренду сім`ї ОСОБА_10 , що підтверджується розпискою від 03.05.2001 р. та договором оренди житлової площі від 24.09.1999 р. Ці обставин було визнано у судовому засіданні суду першої інстанції й відповідачем ОСОБА_1 .

З урахуванням вищевикладенного, районний суд дійшов до вірного висновку, що відповідач ОСОБА_1 та інші відповідачі оселилися у квартирі АДРЕСА_1 самоправно, без згоди на те її власника, а тому висновок суду про те, що неправомірні дії відповідачів, які полягають у самоправному зайнятті належної ОСОБА_4 квартири, порушують право позивачки щодо володіння та користування цією квартирою, у звязку із чим у відповідності до ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, її порушене право підлягає судового захисту шляхом виселення відповідачів із зазначених квартир без надання іншого житла.

У доводах апеляційної скарги представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 посилається на те, що судом перщої інстанції були порушені норми процесуального права, зокрема у порушення норм ст.37, 205 ЦПК України (діючих на момент винесення оскаржуванного рішення) та ст. 1219 ЦК України, суд допустив правонаступництво за негаторним позовом у зв`язку із смертю позивача, в той час як суд мав закрити провадження по справі з підстав, передбачених п.6 ч.1 ст. 205 ЦПК України (діючих на момент винесення оскаржуванного рішення).

Разом з тим, вказані доводи апелянта є безпідставними, з огляду на те, що вищевказане питання вже вирішено апеляційним судом (20.03.2013р.) при розгляді апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження у зв`язку зі смертю ОСОБА_8 , її скасуванні та направлені справи для продовження її розгляду до суду першої інстанції (том 2: а.с. 318). При цьому, доводи апелянта про безпідставну відмову у зупиненні провадження у справі до розгляду позову про визнання недійсним договорів відчуження квартир є необгрунтованими, оскільки вони не засновані на вимогах п. 6 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Безпідставними є і твердження апелянта стосовно того, що ОСОБА_1 оселився у квартиру АДРЕСА_1 як член сім`ї власника та має житловий сервітут (право користування чужою річчю).

Так, статтею 64 ЖК УРСР визначено які саме особи належать до членів сім`ї власника будинку (квартири).

Зокрема, у ч.2 вказаної статті зазначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть із ним спільне господарство.

Квартира АДРЕСА_1 на момент вселення до неї відповідачів належала ОСОБА_8 (батьку позивачки) на підставі договору купівлі-продажу від 12.09.1997 р.

У розумінні ст.64 ЖК УРСР відповідачі не є та не були членами сім`ї власника ( ОСОБА_8 ), а тому гарантії, визначені ст.156 ЖК УРСР, на відповідачів не розповсюджуються.

Із матеріалів справи вбачається, що після припинення права власності ОСОБА_1 на вищевказану квартиру та права користування нею, після зміни власника цієї квартири відповідач ОСОБА_1 права проживання у цій квартирі з підстав, передбачених законом (оренда, найом тощо) не набув, як і не набули його й інші відповідачі, які є членами сім`ї ОСОБА_1 .

Слід зазначити, що 09.12.2020 року, скасовуючи постанову апеляційного суду Одеської області від 20.12.2018 року за наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Верховний суд зауважив, що суд апеляційної інстанції не дослідив питання на предмет пропорційності переслідуваній легитмній меті у світлі статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання балансу між захистом права власності позивача та захистом права відповідачів на користування житловим приміщенням.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного суду від 13.10.2020 року у справі №447/455/17, для вирішення вказаного питання необхідно в тому числі зясувати: реєстрацію місця проживання відповідачів та наявність або відсутність у них права власності на нерухоме майно.

Так, ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.07.2021 року клопотання представника ОСОБА_4 ОСОБА_7 про витребування доказів задоволено частково. Витребувано з Приморської районної адміністрації Одеської міської ради висновок щодо можливості виселення з квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 неповнолітнього ОСОБА_5 , 2006 року народження (том 6: а.с. 127-128).

На виконання вищевказаної ухвали суду, 02.12.2021 року за вхід. № 22-25834 на адресу апеляційного суду надійшов лист від Приморської районної адміністрації Одеської міської ради (том 6: а.с. 140-147), у якому районна адміністрація зазначила, що 10.11.2021 року до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради надійшов Лист від Служби у справах дітей Одеської міської ради №07/12999 щодо зясування обставин по справі та вимог суду, в якому була зазначена наступна інформація.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Жовтневим РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 17.10.2002, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) та відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано, про що в книзі реєстрації актів 27.06.2001 зроблено запис № 502 Відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м. Одеси, свідоцтво про розірвання шлюбу видано 09.10.2002, серія НОМЕР_3 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.04.2002, виданого державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори, після померлої ОСОБА_9 НОМЕР_4 , матері ОСОБА_4 , спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з квартири № сім, в будинку АДРЕСА_6 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.12.2013, виданого державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори, після померлого ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , батька ОСОБА_4 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з квартири під АДРЕСА_1 (сорок чотири/сорок шість).

Згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу ОСОБА_1 , уклав шлюб з ОСОБА_11 21.07.2001, про що складено актовий запис № 521 відділом РАЦСу Іркутської області м. Братськ, свідоцтво про укладення шлюбу видано 21.07.2u01, серія НОМЕР_5 .

Відповідно до свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_6 , про що в книзі реєстрації актів про народження 18.02.1998 проведено запис за № 219 міськ РАГСом м. Братськ, свідоцтво про народження видано 03.09.1998, серія НОМЕР_6 .

Відповідно до свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_5 , про що в Книзі реєстрації народжень 31.01.2006 зроблено відповідний актовий запис № 73 Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, свідоцтво про народження видано 31.01.2006, серія № НОМЕР_7 .

Згідно із відомостями № С4-261104-ю/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку, наданих Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 05.10.2021 № 1198ссд/01-45, за адресою: АДРЕСА_7 зареєстровано 0 осіб.

Згідно із відомостями № С4-261139-ю/л про зареєстрованих осіб у

житловому приміщенні/будинку, наданих Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 05.10.2021 № 1198ссд/01-45, за адресою: АДРЕСА_8 зареєстрована 1 особа - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 29.11.1995.

Згідно із відомостями № С4-261156-ю/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку, наданих Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 05.10.2021 № 1198ссд/01-45, за адресою: АДРЕСА_9 зареєстровано 3 особи ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 07.06.2006, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 07.06.2006, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 15.04.1998.

Відповідно до розрахунку на оплату послуг за 09/2021 для ОР

№ за адресою: АДРЕСА_7 , наданого КП «ЖКС «Порто-Франківський», складає до сплати 33 199.97грн.

Відповідно до розрахунку на оплату послуг за 09/2021 для ОР № за адресою: АДРЕСА_8 , наданого КП «ЖКС «Порто-Франківський», складає до сплати 17 281.73грн.

Відповідно до довідки про стан розрахунків з ТОВ «Одесагаз-Постачання» за період з 01.12.2020 по 30.09.2021 за адресою: АДРЕСА_7 , залишок на рахунку споживача на останню дату періода/місяця складає 40 857.97грн.

Відповідно до рахунку-повідомлення від 11.10.2021 станом 01.10.2021 за системою БЕРЦ борг на 01.10.2021 за адресою: АДРЕСА_7 складає 33 987.69грн.

Відповідно до рахунку-повідомлення від 11.10.2021 станом 01.10.2021 за системою БЕРЦ борг на 01.10.2021 за адресою: АДРЕСА_8 складає 23 998.86грн.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових поав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (номер інформаційної довідки 278432187 від 06.10.2021), відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно щодо неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відсутні.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (номер інформаційної довідки 265907252 від 15.07.2021), матері дитини ОСОБА_2 належить житловий будинок з надвірними спорудами загальною площею 58,80 кв.м за адресою: АДРЕСА_10 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (номер інформаційної довідки 265895603 від 15.07.2021), батьку дитини ОСОБА_1 належить земельна ділянка 1/1 частка за адресою: АДРЕСА_10 ; Ѕ частини квартири АДРЕСА_11 ; будинок АДРЕСА_12 , ј частки нежитлової будівлі (будівля кормоцеху) за адресою: АДРЕСА_13 , загальною площею 395,5 кв.м та право оренди земельної ділянки строком до 5 (п`ять) років, з правом пролонгації (договір оренди землі, серія та номер: 137/57-17-ДО, виданий 20.06.2017, видавник: Головне управління Держгеокадастру в Одеській області; Приватне підприємство «Вімеко»; додаткова угода, серія та номер: 14/57-18-ДО, виданий 16.04.2018, видавник: Головне управління Держгеокадастру в Одеській області.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 277403299 від 30.09.2021) за параметрами запиту: АДРЕСА_7 у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості відсутні. Згідно із відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за вище зазначеною адресою ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05.07.2007, справа №2-5208/06 накладено арешт.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 277405771 від 30.09.2021) квартира, об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_8 загальною площею 47 кв.м належить на праві приватної власності 1/1 частки ОСОБА_4 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на ; нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 27740720 від 01.10.2021) за параметрами запиту: АДРЕСА_9 у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості відсутні. Згідно із відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за вище зазначеною адресою, власником Ѕ частини, якої є ОСОБА_1 постановою в-3/22922273, АА655732 від 21.03.2011 Першим Київським ВДВС Одеського МУЮ накладено арешт.

Відповідно до заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.09.2013, справа №2-3752/11 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розподіл сумісного майна подружжя визнано право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_11 за ОСОБА_4 .

Згідно з інформацією КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 18.10.2021 №4311-17/473 за переглядом реєстрових книг Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради станом на 31.12.2012, право власності на об`єкти нерухомого майна в місті Одесі за неповнолітнім - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , не зареєстровано, за ОСОБА_1 та ОСОБА_12 зареєстровано 08.04.1998 квартира АДРЕСА_11 , об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_7 , зареєстровано 30.10.2003 за ОСОБА_12 , об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_8 , зареєстровано 21.12.1997 за ОСОБА_8 .

Акт обстеження умов проживання не складено у зв`язку із не наданням доступу ОСОБА_1 до квартир 7 та АДРЕСА_1 , який неодноразово повідомлявся спеціалістами Служби у справах дітей Одеської міської ради щодо виконання ухвали Одеського апеляційного суду про надання висновку щодо виселення його сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та запрошувався у присутності спеціаліста оогану опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради задля бесіди.

За результатами виходу 30.09.2021 та 22.10.2021 спеціалістами Служби у справах дітей Одеської міської ради встановлено, що зазначені квартири мають одні спільні вхідні двері, на яких закріплені повідомлення щодо необхідності сплатити комунальні послуги та інші платежі двері ніхто не відчинив, сусіди повідомили, що у квартирах тривалий час мешканці не проживають, судові повістки, які надходять на зазначену адресу залишаються не отриманими, бо лежать зверху поштової скриньки адресата.

Отримати повідомлення (номер відправлення 6337), яке доставлено кур`єрською доставкою 19.10.2021 о 14:30 год. із запрошенням Служби у справах дітей Одеської міської ради ОСОБА_1 відмовився .

У бесіді з ОСОБА_1 , яка відбулася 15.09.2021 о 17:55 год., 17.09.2021 о 10:20 год. та 22.09.2021 о 10:45 год. з`ясовано, що він із своєю родиною проживає за адресою: АДРЕСА_9 , спірні квартири не відвідує і не може надати доступ спеціалістам Служби для обстеження, побоюється заволодіння сторонніми особами обманним шляхом. Провести акт обстеження за місцем проживання також відмовився (акти додаються).

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене в сукупності, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову не спростовують, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Таких висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 15 січня 2020 року у справі №145/1330/17.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження квартирою та виселення, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , законними представниками якого є - ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження квартирою та виселення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28.12.2021 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: О.С. Комлева

С.М. Сегеда