Єдиний унікальний номер справи 183/5413/20
Провадження № 2-о/183/27/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2021 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Майної Г. Є.,

з участю: секретаря судового засідання Волошиної А. П.,

заінтересованої особи ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи Кімстач Д. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Головне управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області, про встановлення юридичного факту,-

В С Т А Н О В И В:

01 жовтня 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищезазначеною заявою, яку в подальшому уточнила. В обґрунтування уточненої заяви заявник ОСОБА_2 посилалась на те, що вона постійно проживає на території України, має хронічні вікові захворювання і потребує в повсякденному житті постійної сторонньої допомоги. Заявник має сина, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є громадянином Російської Федерації і постійно проживає за межами України, але зараз проживає разом з нею. Коли син заявника, ОСОБА_1 , приїхав їй допомагати, він звернувся до Новомосковського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області з метою вирішення питання його постійного проживання разом з нею на території України з причин поганого самопочуття заявника, де йому було повідомлено, що він, відповідно до пункту 1 статті 3 Закону України "Про громадянство України" отримав громадянство України ще в 1991 році, коли жив з матір`ю на території України.

Син заявника, ОСОБА_1 , на момент 24 серпня 1991 року постійно проживав на території України, про що свідчать відомості про прописку у копії його паспорта громадянина колишнього СРСР, довідка про реєстрацію в м Новомосковськ, видана архівним відділом виконавчого комітету Новомосковської міської ради, але він не має документа, який би підтверджував його громадянство України відповідно до статті 5 Закону України "Про громадянство України", тому його конституційне право як громадянина України на в`їзд на територію України та проживання на території України зараз обмежені.

У 1994 році ОСОБА_1 не мав роботи і поїхав на заробітки в Росію, а потім отримав там громадянство Російської Федерації

Реалізація права сина заявника ОСОБА_1 на встановлення належності до громадянства України залежить від установлення судом факту його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, який має юридичне значення, у зв`язку з чим заявник ОСОБА_2 просить суд установити юридичний факт постійного проживання на території України її сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 24 серпня 1991 року з метою встановлення належності його до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України "Про громадянство України".

Заперечуючи проти пред`явленої заяви, 26 січня 2021 року заінтересованою особою Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області суду подано письмові пояснення, у яких зазначено, що заявник ОСОБА_2 з будь-яких питань до Новомосковського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській областіне зверталась. Її син - громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звертався до Новомосковського РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо продовження терміну перебування на території України 15 жовтня 2020 року та 06 січня 2021 року. На теперішній час ОСОБА_1 продовжено термін перебування строком до 03 квітня 2021 року. Також 25 серпня 2020 року ОСОБА_1 надав до Новомосковського РВ ГУДМС України в Дніпропетровській області звернення щодо перевірки факту документування паспортом громадянина колишнього СРСР та реєстрації на території України станом до 1991 року. Того ж дня, громадянин надав заяву про залишення попереднього звернення без розгляду, так як відпала необхідність в отриманні відповіді. Заявник посилається на те, що так як її син ОСОБА_1 проживав на території України у 1991 році, він отримав громадянство України відповідно до пункту 1 статті 3 Закону України "Про громадянство України" та має підстави для встановлення належності до громадянства України. Проте, коло осіб, які є громадянами України визначено статтею 3 Закону України "Про громадянство України". Так, громадинами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України або, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Положення статті 3 Закону України «Про громадянство України» стосуються виключно громадян колишнього СРСР. Син позивача ОСОБА_1 відповідно до обліків Новомосковського РВ ГУДМС України в Дніпропетровській області документований паспортом громадянина Російської Федерації, на підставі якого здійснив останній в`їзд в Україну 23 липня 2020 року та на теперішній час у правових відносинах на території України є іноземцем - громадянином Російської Федерації. В усному порядку громадянину ОСОБА_1 було рекомендовано у зв`язку з необхідністю набуття громадянства України за територіальним походженням звертатися до суду щодо встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту постійного проживання на території України станом до 24 серпня 1991 року.

Заінтересована особа ОСОБА_1 надав суду письмові пояснення та доповнення до них, у яких зазначив, що станом на 24 серпня 1991 року він навчався в Дніпропетровському медичному інституті, постійно проживав в м. Новомосковську Дніпропетровської області, що підтверджується довідкою, виданою з архіву Виконавчого комітету м. Новомосковськ. Крім того, зазначений факт можуть підтвердити свідки, дипломом про закінчення Дніпропетровського медичного інституту.

Ухвалою суду від 06 жовтня 2020 року заяву було залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків. Ухвалою суду від 16 листопада 2020 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 28 січня 2021 року задоволено клопотання заінтересованої особи ОСОБА_1 про виклик та допит свідків.

Заявник ОСОБА_2 у судовому засіданні 28 січня 2021 року заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у заяві. 01 березня 2021 року подала суду заяву, у якій просила подальший розгляд справи здійснювати за її відсутності.

Заінтересована особа ОСОБА_1 у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у його письмових поясненнях і доповненнях до них.

Представник заінтересованої особи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області Кімстач Д. І. у судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладеним письмово, у судових дебатах просила вирішити заяву на розсуд суду.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 зазначили, що вони можуть підтвердити, що станом на 24 серпня 1991 року заінтересована особа ОСОБА_1 проживав у м. Новомосковськ Дніпропетровської області разом з мамою.

Суд, вислухавши вступне слово і пояснення заявника, заінтересованої особи та представника заінтересованої особи, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом установлено, що заявник ОСОБА_2 має сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Російської Федерації (а.с. 12).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частиною 1 ст. 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року відносно іншої ніж заявник особи її сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на час звернення до суду та розгляду справи по суті є повнолітньою особою, має цивільну процесуальну правоздатність і цивільну процесуальну дієздатність. Доказів протилежного заявником суду не надано, що виключає право заявника звертатися до суду в інтересах ОСОБА_1 .

Крім того, суд зважає на те, що ОСОБА_1 не позбавлений права особисто звернутися до суду для встановлення факту, що має юридичне значення для нього.

З урахуванням того, що заявник ОСОБА_2 за відсутності повноважень, передбачених законом, звернулась до суду із заявою на підтвердження наявності юридичного факту, що має значення для охорони прав, свобод та інтересів іншої ніж заявник особи або створення умов здійснення іншою особою, відмінною від заявника особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_2 вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 76-81, 141, 142, 259, 263-265, 268, 273, 293, 315, 319 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), заінтересовані особи: ОСОБА_1 (паспорт громадянина Російської Федерації ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 ) Головне управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: м. Дніпро, вул. В. Липинського, 7), про встановлення юридичного факту відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів, починаючи з наступного за днем його проголошення, а особами відсутніми в судовому засіданні - з наступного за днем вручення його копії.

Повне рішення суду складено і підписано 03 березня 2021 року.

Суддя Г.Є. Майна