Справа № 469/1137/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2021 року смт.Березанка

Березанський районний суд Миколаївської області у складі :

головуючого судді - Гапоненко Н.О.,

за участю секретаря судового засідання - Потриваєвої М.А.,

учасники справи:

представники позивача Кіріченко В.М., Савіхіна А.М. - не з`явились,

відповідач ОСОБА_1 - не з`явилась,

представник відповідача адвокат Дорошенко А.В. - не з`явилась,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

Позивач 02 жовтня 2019 року звернувся до суду з вказаним позовом, у якому зазначив, що відповідач відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (Генеральна угода) б/н від 10 квітня 2014 року отримала кредит у розмірі 8282,79 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками, а також своїм підписом у Генеральній угоді підтвердила свою згоду з тим, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими з ПАТ КБ «ПриватБанк» «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на сайті http:/privatbank.ua/rules, складає кредитний договір між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем.

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором її заборгованість станом на 17 вересня 2019 року склала 26752,68 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом - 7499,86 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом - 6242,28 грн., заборгованість за пенею та комісією - 11943,99 грн., штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди - 1066,55 грн., тому позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати.

Ухвалою суду від 26 грудня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог, та відповіді на відзив і додатковий відзив, у якому зазначив про безпідставність заперечень відповідача, викладених у відзиві, так як підписанням Угоди з усіма істотними умовами відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з умовами кредитування та погодилася з ними, що підтверджується випискою по рахунку, з якої вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконувала зобов`язання за кредитом, тобто була обізнана з умовами кредитування та їх подальшими змінами; Умови та правила надання банківських послуг і Тарифи є загальнодоступною інформацією, так як розміщені у відділеннях Банку та на його офіційному сайті; з 01 жовтня 2014 року на підставі наказу банку від 30.09.2014 року у разі виникнення прострочених зобов`язань за договором реструктуризації банком нараховується пеня у розмірі 4% від суми заборгованості за кредитом.

У відповіді на додатковий відзив (а.с.179-186) представник позивача зазначала додатково, що вчинений нотаріусом виконавчий напис здійснено у відповідності до чинного законодавства, підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії у нотаріуса не було, подані для вчинення нотаріальної дії документи відповідали вимогам законодавства; на даний час виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого напису є відкритим, заборгованість відповідача не погашена та зазначене не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами договору і не тягне за собою припинення договору. 30 листопада 2017 року визначено як кінцеву дату для здійснення відповідачем останнього щомісячного платежу з погашення кредиту у розмірі та строки, встановлені договором при відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання грошових зобов`язань за Генеральною угодою та припинення зобов`язань в цілому; у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором та наявності простроченої заборгованості по кредиту, зобов`язання сплатити проценти за час фактичного користування кредитними коштами у банка виникає щомісячно і на час розгляду справи є не припиненим.

У письмових поясненнях (а.с.206-210) представник позивача зазначила, що в розрахунку заборгованості в колонці під назвою "сума комісії та пені" фактично зазначено лише пеню, оскільки нарахування комісії умовами кредитного договору не передбачено.

Представник позивача також вважає, що за умовами Генеральної угоди строк виконання зобов`язань спливає 30 листопада 2017 року, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 22 вересня 2019 року, тобто строк звернення із позовом до суду позивачем дотримано (а.с.248-249).

Відповідач ОСОБА_1 та її представник адвокат Дорошенко А.В. у судове засідання не з`явились, представник відповідача надала суду заяву про розгляд справи без її участі та участі відповідача. У наданому до суду відзиві відповідач позовні вимоги визнала частково, вважала, що за умовами Генеральної угоди у неї існує і доведений позивачем обов"язок щодо сплати штрафу 1066,55 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом до 30 листопада 2017 року (дата, визначена пунктом 2.1 Генеральної угоди як дата останньої сплати заборгованості), у розмірі 3894,83 грн., та тіла кредиту у розмірі 5681,66 грн., що складає різницю між заборгованістю за тілом кредиту 7499,86 грн. та безпідставно списаними позивачем на погашення комісії та пені 1818,20 грн.

Відповідач вважає, що існування правових підстав для стягнення з неї заборгованості за пенею та комісією у розмірі 11943,99 грн. позивачем не доведене, так як суду не надане підтвердження обізнаності та згоди відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, що містять умови щодо сплати процентів та неустойки.

Крім того, відповідач заперечувала зазначений позивачем розмір процентів, посилаючись на те, що у п.2.1 угоди узгоджено проценти за користування кредитними коштами у розмірі 1,5% на місяць; дата останньої сплати заборгованості - не пізніше 30 листопада 2017 року. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється та у подальшому права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У додатковому уточненому відзиві (а.с.118-120) відповідач змінила свою позицію та зазначила, що 29 березня 2016 року позивачем направлено на її ім"я письмову вимогу про усунення порушень за Генеральною угодою від 11.11.2014 року, у якій банк на підставі ч.2 ст.1050 та ч.2 ст.1054 ЦК України визнав термін повернення кредиту таким, що настав, та повідомив про необхідність достроково виконати зобов"язання відповідача і сплатити суму боргу у розмірі 12886.18 грн. протягом п"яти днів з дати відправлення вимоги; після цього 04 квітня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис за №2634 про стягнення з неї заборгованості за невиконання кредитного договору за Генеральною угодою б/н від 11 листопада 2014 року за період з 10 листопада 2014 року по 10 березня 2016 року у розмірі 12386,18 грн., у тому числі залишок заборгованості за кредитом 7499,86 грн., сума заборгованості за відсотками - 1419,87 грн., пеня та комісія - 2899,90 грн., штраф - 566.55 грн. На підставі вказаного виконавчого напису Державною виконавчою службою з доходів відповідача на користь позивача перераховано 4045,50 грн., виконавчий напис нотаріуса на цей час є чинним та перебуває на виконанні у ДВС, а тому повторне стягнення кредиту на підставі поданої банком позовної заяви призведе до подвійного стягнення заборгованості за одне й те ж саме зобов`язання та стягнення відсотків, право нарахування яких припинилось через п"ять днів після направлення вимоги позивача, тобто 03 квітня 2016 року, тому позивач вважала за можливе стягнути з неї заборгованість в сумі 588,77 грн., яка складається із суми боргу за процентами за період з 11 березня 2016 року по 03 квітня 2016 року у розмірі 88,77 грн. та штрафу у розмірі 500,00 грн., що складає залишок незазначеного у виконавчому написі штрафу, а також 42,26 грн. судового збору.

У запереченнях на відповідь на відзив (а.с.192-193) відповідач зазначила, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містить її підпису, а тому їх не можна розцінювати як складову частину спірного кредитного договору, а умови Генеральної угоди від 10 листопада 2014 року не передбачали комісії та пені за неналежне виконання умов кредитного договору, а тому нарахована позивачем заборгованість за пенею та комісією стягненню не підлягає.

04 жовтня 2021 року представник позивача адвокат Дорошенко А.В. надала до суду заяву про застосування позовної давності (а.с.244-245) у зв"язку з тим, що вчинення виконавчого напису нотаріуса за Генеральною угодою потягло зміну строку виконання основного зобов`язання, який, відповідно до виконавчого напису, необхідно обраховувати з 10 березня 2016 року, так стягнення за виконавчим написом проведено з 10 листопада 2014 року по 10 березня 2016 року, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог просила відмовити у повному обсязі у зв`язку із спливом строку позовної давності.

Зважаючи, що сторони виклали свою позицію у направлених до суду заявах по суті справи, повідомлені про час та місце судового засідання належним чином, але не скористалися своїм правом взяти участь у судовому засіданні або надати заяви про його відкладення, що не перешкоджає розгляду справи по суті, суд на підставі ст.223 ЦПК України вирішив справу без присутності учасників справи.

З матеріалів справи встановлено, що 10 листопада 2014 року між позивачем та відповідачем відповідно до вимог ст.ст.1054, 1055 ЦК України укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (а.с.6), відповідно до умов якої позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 8282,79 грн. строком на 36 місяців з 10 листопада 2014 року по 30 листопада 2017 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5% на місяць (що становить 18% річних) на суму залишку заборгованості за кредитом (п.2.1 Угоди), дата останньої сплати заборгованості повинна бути не пізніше 30 листопада 2017 року.

Умовами угоди передбачено, що відповідач з 1 по 25 число кожного місяця надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом у розмірі 300,50 грн. (п.2.1).

Відповідно до п.2.2. Генеральної угоди сторони дійшли згоди, що при порушенні відповідачем строків погашення заборгованості, зазначеної у даній угоді, більш ніж на 31 день, заборгованість за кредитом, починаючи з 32 дня порушення, вважається простроченою. Позичальник в цьому випадку сплачує банку штраф в розмірі 1066,55 грн.

Інші умови договору викладені у кредитному договорі № SAMDN8712 від 02 грудня 2013 року та Умовах і правилах надання банківських послуг, що містяться на сайті http:/privatbank.ua (вступна частина та п.п.1.6, 2.8 Генеральної угоди).

Зокрема, згідно з п.2.8 Генеральної угоди, при порушенні позичальником зобов`язань з погашення кредиту він повинен сплатити банку пеню, розмір якої зазначено в Умовах та правилах за кожен день прострочки.

29 березня 2016 року позивачем на ім`я відповідача направлена письмова вимога від 28 березня 2016 року про усунення порушень за Генеральною угодою № б/н від 11 листопада 2014 року, в якій Банк на підставі ч.2 ст.1050 та ч.2 ст.1054 ЦК України визнає термін повернення кредиту таким, що настав, та вимагає дострокового виконання всіх боргових зобов`язань за кредитним договором та сплатити суму боргу, яка становить 12886,18 грн..

При цьому Банк зазначив, що кредит і плата за кредит підлягають обов`язковому поверненню і сплати в повному обсязі протягом п`яти календарних днів з дати відправлення письмової вимоги.

Отримання відповідачем кредиту та розмір заборгованості відповідача за Генеральною Угодою за наданим тілом кредиту підтверджується випискою з особового рахунку (а.с.56-63), відповідно до якої 10 листопада здійснено переказ коштів боржнику у розмірі 8282.79 грн., після чого відповідач інших коштів не отримувала та здійснювала часткове погашення заборгованості; також з неї списувались проценти та штрафи.

Оскільки свої договірні зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконувала, виникла заборгованість за наданим кредитом.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самі сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Наслідки порушення договору позики врегульовані нормами ст.ст.1050, 1048, 625 ЦК України.

Правові наслідки порушення зобов`язання у виді сплати неустойки передбачено і п.3 ч.1 ст.611 ЦК України.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч.1 ст.549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Стаття 547 ЦК України передбачає, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі; Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, одночасне застосування пені та штрафу за одне й те саме порушення, а саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, суперечить статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду України від 21 жовтня 2015 року у цивільній справі №6-2003цс15.

Крім того, позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, посилався на Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємну частину кредитного договору.

До матеріалів позовної заяви позивачем надано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» від виду кредитної карти («Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» чи «Універсальна GOLD») (а.с.37, 98) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.13-36, 74-97), розміщених на сайті: www.privatbank.ua як невід`ємних частин кредитного договору.

Вказані Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил не містять підпису позичальника, а тому з наданих документів не можна встановити, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов і Правил розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів, неустойки (пені, штрафів) у зазначеному в них розмірах і порядках нарахування, або в подальшому не змінювались, у зв"язку з чим такі Тарифи і Умови та Правила не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору, укладеного банком з відповідачем.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19, відповідно до якої до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи Генеральну угоду, а також те, що вказані документи на момент укладення сторонами Генеральної угоди взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати пені.

Використання відповідачем кредитних коштів та їх погашення, за відсутності доказів на підтвердження усвідомленого відповідачем спрямування сплачених коштів на виплату відсотків у визначеному розмірі, комісії, пені, штрафу, не може свідчити про обізнаність та згоду відповідача з зазначеними умовами договору, які ним не підписані.

А тому суд вважає недоведеними та необгрунтованими вимоги позивача щодо стягнення комісії/пені, що узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно із ч.2 цієї статті терміном є певний момент у часі з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

За змістом ст.526, ч.1 ст.610 та ч.1 ст.612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Правові висновки щодо строку виконання зобов`язання викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (№14-10 цс18) і від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17 (№12-83гс18).

Зокрема, у постанові від 28 березня 2018 року (п.90, 91) зазначено, що "відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання".

Верховний Суд у постанові від 22 травня 2019 року у справі № 204/8421/16-ц, провадження № 61-7610св18, зазначив, що якщо кредитор на підставі частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, то передбачений договором строк кредитування надалі не підлягає застосуванню, а строк повернення кредиту вважається таким, що настав.

Пунктом 2.2. укладеної сторонами Генеральної угоди передбачено, що (текст угоди викладено російською мовою): «Согласно ст.212, 611, 651 Гражданского кодекса Украины при нарушении Заемщиком сроков погашения задолженности, указанных в этом Генеральном соглашении, Условиях и правилах, более чем на 31 день, по обязательствам, срок которых не наступил, Стороны согласовали, что срок возврата кредита считается 32-й день с момента возникновения нарушения. Задолженность по кредиту, начиная с 32-го дня нарушения, считается просроченной. Заемщик уплачивает Банку штраф в размере 1066,55 грн."

Отже, сторони відповідно до ст.212 ЦК України, частиною першою якої передбачено, що особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина), та ст.651 ЦК України, що визначає підстави для зміни або розірвання договору, погодили, що порушення позичальником строків погашення заборгованості є підставою для зміни строку повернення кредиту з визначеного у п.1.1.3 і 2.1 Угоди на 32-й день з дня такого порушення.

Умовами угоди передбачено, що відповідач з 1 по 25 число кожного місяця надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом у розмірі 300,50 грн. (п.2.1).

Як вбачається з витягу з особового рахунку, останній щомісячний платіж у передбачені Генеральною угодою строки та розмір відповідач здійснила 23 березня 2015 року, наступний, визначений п.2.1 Угоди строк платежу до 25 числа квітня 2015 року, відповідач пропустила, а тому дата повернення кредиту змінилась з 30 листопада 2017 року на 27 травня 2015 року (32-й день після останнього строку щомісячного платежу); з цієї ж дати виникли підстави для стягнення штрафу відповідно до п.2.2 Генеральної угоди у розмірі 1066.55 грн.

Таким чином, позивач з 27 травня 2015 року втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, нарахованих за ставкою 1,5% на місяць (18% річних) на підставі п.2.1 Генеральної угоди.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача за відсотками станом на 27 травня 2015 року склала 1708,61 грн. (а.с.4).

04 квітня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис за №2634 про стягнення з ОСОБА_1 боргу у сумі 14086,18 грн. за Генеральною угодою б/н від 10 листопада 2004 року, укладеної між відповідачем та ПАТ КБ "Приватбанк", з яких залишок заборгованості за кредитом - 7499,86 грн., сума заборгованості за відсотками - 1419,87 грн., пеня та комісія - 2899,90 грн., штраф - 566,55 грн., витрати нотаріуса - 1700,00 грн. (а.с.124).

09 червня 2016 року головним державним виконавцем Березанського РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 51369300 про стягнення з ОСОБА_1 на користь КБ "ПриватБанк" заборгованості у розмірі 12386,18 грн. (а.с.125) та 25 липня 2016 року винесено постанову про звернення стягнення на земельний пай боржника ОСОБА_1 для сплати боргу у сумі 13724,79 грн., з яких 12386,18 грн. - сума боргу, 1238,61 грн. - виконавчий збір, 100,00 грн. - виконавчі витрати, шляхом щорічного утримання з орендної плати за земельний пай, що належить до виплати боржнику, після відрахування податків, у розмірі 50% до повного погашення боргу (а.с.127-128).

Розпорядженнями №51369300/2 від 08 листопада 2016 року, №51369300 від 18 грудня 2017 року, №51369300 від 16 жовтня 2019 року та №51369300 від 30 жовтня 2019 року на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" у рахунок богашення боргу відповідачем перераховано кошти у сумі 1727,29 грн., 1818,20 грн., 272,73 грн. та 227,28 грн. відповідно (а.с.129-132). Станом на 10 вересня 2020 року виконавчий напис знаходиться на виконанні, у рахунок погашення заборгованості стягнуто з відповідача 4045,50 грн. (а.с.129-133).

Відповідно до виписки з особового карткового рахунку і додаткового рахунку договору від 10 листопада 2014 року суми, перераховані ДВС на рахунок позивача, зараховані на погашення заборгованості відповідно 11 січня 2017 року, 21 вересня 2018 року та дві останні суми 08 січня 2020 року (а.с.134-144).

Як вбачається з розрахунку заборгованості, стягнуті та добровільно сплачені з 11 листопада 2015 року по 19 вересня 2019 року кошти відповідача у сумі 3655,49 грн. направлені позивачем на погашення комісії (а.с.4 на зв.), що не мало правових підстав.

Правомірність вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом відповідачем не оскаржується.

Відповідно до ст.534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Умовами Генеральної угоди (абз.3 пункту 2.11) передбачене право Банку одноособово приймати рішення щодо черговості погашення зобов"язань; як вбачається з розрахунку заборгованості, позивач визначив таку черговість у порядку, встановленому ст.534 ЦК України.

Тому суд вважає, що безпідставно одержані позивачем кошти в сумі 3655,49 грн. слід врахувати як погашення заборгованості відповідача за відсотками станом на 27 травня 2015 року в сумі 1708,61 грн. та штрафу у розмірі 1066.55 грн., що становить 2775,16 грн.; залишок безпідставно одержаних коштів в сумі 3655,49 грн.-2775,16 грн.=880,33 грн. слід вирахувати із суми заборгованості відповідача за тілом кредиту станом на день подання позовної заяви, тобто вказана заборгованість становить 7499,89 грн. - 880,33 грн = 6619,56 грн.

Після подачі позовної заяви відповідачем у порядку примусового виконання виконавчого напису нотаріуса сплачено 08 січня 2020 року 272,73 грн.+227,28 грн.=500,01 грн., тобто залишок заборгованості за тілом кредиту на час ухвалення рішення складає 6119,55 грн.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як зазначено вище, у зв"язку з невиконанням відповідачем своїх зобов"язань щодо щомісячної сплати частини заборгованості на підставі умов Угоди дата повернення кредиту змінилась на 27 травня 2015 року, тому позовна давність сплинула 27 травня 2018 року.

Оскільки позивач звернувся до суду з позовом 02 жовтня 2019 року, суд дійшов до висновку, що позивач пропустив трирічний строк звернення до суду (позовну давність), визначеного статтею 257 ЦК України, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Клопотань щодо його поновлення та доказів пропуску строку з поважних причин позивачем суду не надано, а тому у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити у зв"язку з пропуском позовної давності.

За умовами ч.1 ст.141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного тексту рішення 03 грудня 2021 року.

Суддя: