КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Березовенко Р.В., Суханова Є.М.,

секретар Рудик О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 липня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Державного підприємства «СЕТАМ», головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Ярмоленко Катерини Юріївни, третя особа: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович про визнання недійсним електронних торгів, скасування протоколу та визнання недійсним свідоцтва про право власності,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 . Оболонського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Ярмоленко К.Ю., третя особа: ОСОБА_3 , ПН КМНО Бригіда В.О., в якому просив визнати недійсним електронні торги від 17.01.2019, які проводились ДП «СЕТАМ» з реалізації нерухомого майна - земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати протокол проведення електронних торгів, організованих ДП «СЕТАМ» № 382955 від 17.01.2019 з реалізації нерухомого майна - земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати та скасувати свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 45, видане ПН КМНО Бригіда В.О., про посвідчення права власності на майно.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 17.01.2019 ДП «СЕТАМ» були проведені електронні торги з продажу нерухомого майна - земельної ділянки (кадастровий номер :90:525:0010, площею 0,0537), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала йому на праві власності.

Зазначений продаж відбувся в рамках виконавчого провадження № 53682067, відкритого Оболонським РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві.

Під час організації та проведення торгів було грубо порушено п. 1 Розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5 та ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема у відповідності до Протоколу № 382955 електронних торгів, стартова ціна зазначена у розмірі - 416 232,60 грн., що на 178 385,40 грн. менша, ніж вартість майна визначена у Звіті про експертну оцінку. Зазначає, що державним виконавцем не було повідомлено його про результати визначення вартості земельної ділянки. Крім того, на зазначеній земельній ділянці розташований двоповерховий будинок з цегли. Однак, державним виконавцем не було в повній мірі забезпечено опис майна, оскільки в постанові не вказані площа будинку та інші параметри будинку та надвірних споруд. Крім того, посилається на безпідставність реалізації земельної ділянки на електронних торгах, а саме черговості стягнення та порушення при реалізації земельної ділянки прав третіх осіб, а саме дружини позивача ОСОБА_3 , оскільки земельна ділянка була придбана під час шлюбу (т. 1 а.с. 2-16).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08.07.2020 у задоволені позову відмовлено (т. 2 а.с. 12-20).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить, скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вказує, що суд першої інстанції не перевірив реальну вартість земельної ділянки з урахуванням будинку, законність реалізації будинку та допущені істотні порушення при примусовій реалізації майна, оскільки воно було продано за заниженою ціною.

Крім того, вказує, що реалізація земельної ділянки шляхом проведення прилюдних торгів порушило право третьої особи: ОСОБА_3 , оскільки, оскаржувану земельну ділянку було придбано ОСОБА_1 під час перебування з ОСОБА_3 у шлюбі, дана ділянка є спільною сумісною власністю, матеріали справи не містять жодних документів на підтвердження виділу частки дружини, яка не підлягає реалізації з прилюдних торгів в рахунок стягнення боргу з ОСОБА_1 за рішенням суду.

Також зазначає, що правова природа продажу майна з прилюдних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема, на підставі норм цивільного законодавства (статі 203, 2015 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Тимчасовим порядком. Враховуючи, що під час торгів та їх підготовці було грубо порушено норми чинного законодавства, що призвели до порушення права власності на садовий будинок, суд на дані обставини не звернув увагу та постановив незаконне та необґрунтоване рішення.

Разом з тим, судом безпідставно було задоволено стягнення з позивача на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн., оскільки до суду не було надано детального опису послуг із зазначенням кількості витраченого адвокатом часу та його вартості (т. 2 а.с. 24-38).

24.09.2020 представником ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказується, що апеляційна скарга є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а судове рішення є законним, обґрунтованим, ухваленим з дотримання норм матеріального та процесуального права (т. 2 а.с. 48-51зв.).

Також, 25.09.2020 ДП «СЕТАМ» було подано відзив, в якому зазначено, що апелянтом не доведено, що державним підприємством ДП «СЕТАМ» при проведенні електронних торгів за лотом № 314274 з реалізм земельної ділянки площею 0,0537 га., кадастровий номер: :90:525:0010, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , було порушено норми Порядку реалізації арештованого майні права й інтереси позивача, тому законні підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Апелянтом не надано жодних доказів на підтвердження порушень правил проведення електронних торгів та порушення його законних прав та інтересів (т. 2 а.с. 68-77).

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 заперечував проти апеляційної скарги та просив її відхилити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення з`явившихся учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, реалізація земельної ділянки № НОМЕР_1 кадастровий номер :90:525:0010, площею 0,0537, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з електронних торгів відбулась в рамках виконавчого провадження № 53682067, відкритого Оболонським РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві.

15.09.2017 державним виконавцем було винесено постанову про опис та арешт майна боржника у зведеному виконавчому провадженні № 53582067 (т. 1 а.с. 43-44).

23.08.2018 державним виконавцем була винесена постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні № 50920176 (т. 1 а.с. 45-46).

Відповідно звіту суб`єкта оціночної діяльності, вартість земельної ділянки площею 0,0537 га, кадастровий номер :90:525:0010 становила 594,618,00 грн. (т. 1 а.с. 22-40).

29.11.2018 ДП «СЕТАМ» було проведено перші електронні торги за лотом № 314274 з реалізації земельної ділянки площею 0,0537 га, кадастровий номер :90:525:0010, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зі стартовою ціною 594 618,00 грн. (т. 1 а.с. 149).

Згідно пункту 5 розділу V Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого Наказом Міністерства юстиції Україні від 29.09.2016 № 2831/5 (далі - Порядок), якщо до часу завершення електронних торгів не надійшло жодної цінової пропозиції, електронні торги вважаються такими, що не відбулися.

Згідно Протоколу проведення електронних торгів № 372605 вказані торги були визнані такими, що не відбулися з підстави відсутності допущених учасників торгів.

Відповідно до пункту першого розділу IX Порядку нереалізоване на електронних торгах нерухоме майно виставляється Організатором на повторні електронні торги за ціною, що становить 85 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження».

26.12.2018 було проведено другі електронні торги за лотом № 319009 з реалізації вищезазначеної земельної ділянки зі стартовою ціною 505 425,30 грн. (т. 1 а.с. 150).

Згідно Протоколу проведення електронних торгів № 319009 вказані торги були визнані такими, що не відбулися з підстави відсутності допущених учасників торгів.

Відповідно до положень п. 1 розділу ІХ Порядку, у разі повторної не реалізації, нерухоме майно виставляється Організатором на треті електронні торги за ціною, що становить 70 відсотків його вартості, визначено в порядку, встановленому статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження».

17.01.2019 ДП «СЕТАМ» було проведено треті електронні торги за лотом № 324504 з реалізації вищезазначеної земельної ділянки зі стартовою ціною 416 232,60 грн. (т. 1 а.с. 151).

Відповідно до протоколу проведення електронних торгів № 38255 переможцем став учасник під номером 5, який зробив пропозицію, яка дорівнює стартовій ціні продажу лота, а саме 416 232,60 грн.

01.02.2019 ПН КМНО Бригіда В.О. було видано свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер :90:525:0010, площею 0,0537, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на електронних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника електронних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення електронних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення електронних торгів є оформленням договірних відносин купівлі - продажу майна на електронних торгах, а відтак, є правочином.

Цей висновок узгоджується і з нормами ст. ст. 650, 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України, що відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів.

Таким чином, відчуження майна з електронних торгів належить до угод купівлі-продажу, а відтак така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами 1 - 1 та 6 ст. 203 ЦК України, ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Разом із тим слід зазначити, що оскільки за змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами електронних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами електронних торгів, то підставами для визнання електронних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил їх проведення, визначених Порядком реалізації арештованого майна затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 жовтня 2012 року у справі № 6-116цс12, постанові Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №490/5475/15-ц та інших.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги апеляційний суд не виявив порушень при проведенні електронних торгів, щодо реалізації належної позивачу земельної ділянки, зокрема в частині визначення її вартості, оскільки зменшення вартості земельної ділянки відбулося відповідно до правил, встановлених у Законі України «Про виконавче провадження» та Порядку.

Згідно частин 1 та 2 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно частини 3 ст. 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону.

Згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягають право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно ч. 3 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у випадках, передбачених законодавством України, державна реєстрація прав проводиться після технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, речові права на який підлягають державній реєстрації.

Таким чином, право власності на нерухоме майно (будинок), незалежно від підстав набуття такого права, виникає з моменту його державної реєстрації. У випадку, якщо право власності виникає на новозбудоване (реконструйоване) нерухоме майно, державна реєстрація проводиться після прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту та проведення технічної інвентаризації об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених законодавством.

Відсутність права власності у ОСОБА_1 , на будь-які будинки, будівлі та споруди на земельній ділянці підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та листом КП КМР «КМ БТІ» від 04.03.2019 №062/14- 3565 (И-2019) про відсутність інвентаризаційних справ по об`єктах нерухомості (т. 1 а.с. 217).

Листом від 31.10.2019 № 110/908-2067 КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» повідомлено, що ГУ житлового забезпечення ВО КМР (КМДА) свідоцтво про право власності на об`єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 не видавалось (т. 1 а.с. 220).

Також, листом від 05.11.2019 № 068/05-17/1997 Державний архів м. Києва зазначив, що у документах фонду № 1697 «Київська міська рада» за 1999 рік виявлено рішення ІІІ сесії Київської міської ради ХХІІІ скликання від 28.01.1999 № 114-11/215 «Про приватизацію земельних ділянок садівничого товариства «Світанок» Харківського району» із додатками до нього - «Списками громадян, членів садівничого товариства «Світанок», яким передаються у приватну власність земельні ділянки для ведення садівництва». У додатку 1 цього рішення дійсно містяться відомості про земельну ділянку надану ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 224-225).

Відповідно до частин 3 та 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до ч. 10 ст. 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до викладених вище положень законодавства, державний виконавець має право звернутися до суду із поданням про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване у встановленому законом порядку.

У такому випадку виконавцю потрібно надати докази, які підтверджують, що боржник є власником спірного майна, але з тих чи інших причин його право не зареєстровано у встановленому порядку, і чому саме. Такими доказами щодо садового (дачного) будинку можуть бути: свідоцтво про право власності на об`єкт нерухомого майна, яке видавалось органами місцевого самоврядування або місцевими державними адміністраціями до набрання чинності 01.01.2013 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» від 11.02.2010 року №1878-VI, свідоцтво про право на спадщину, свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, свідоцтво про право власності на частку у спільному майні, рішення суду, цивільно-правові договори (купівлі - продажу, дарування, довічного утримання та інші).

І тільки у разі надання боржником вказаних документів, державний виконавець зможе провести опис, арешт, оцінку і подальшу реєстрацію майна, на яке звертається стягнення. Оскільки відповідачем не надано документів, які б підтверджували наявність у нього права власності або іншого речового права на будівлю, дії державного виконавця щодо реалізації спірної земельної ділянки, разом із розташованою на ній будівлею, яка за своїм статусом була самочинним будівництвом, не можна вважати неправомірними.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення прав його дружини ОСОБА_3 внаслідок реалізації земельної ділянки, яка на його думку була її співвласником, апеляційний суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до наявного у матеріалах справи Державного акту на право власності на земельну ділянку від 01.09.2005 та листа Державного архіву м. Києва від 05.11.2019 №068/05- 17/1997 позивач набув право власності на земельну ділянку на підставі рішення III сесії Київської міської ради XXIII скликання від 28.01.1999 №114-11/215 «Про приватизацію земельних ділянок садівничого товариства «Світанок» Харківського району», тобто земельна була ним приватизована (т. 1 а.с. 17-18).

Законом України «Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об`єктів права спільної сумісно: власності подружжя» від 08.02.2011, статтю 61 СК України доповнено частиною п`ятою, якою передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Разом із тим відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України та згідно з частинам 1 та 2 ст. 5 ЦК України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, в тому числі - цивільну відповідальність.

Виходячи з цього, земельна ділянка, одержана громадянином у власність на підставі статі 116 ЗК України, шляхом приватизації, під час шлюбу, але до 08.02.2011, незалежно від того, що на ній подружжям розпочато будівництво житлового будинку, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя.

Законом України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» від 17.05.2012 № НОМЕР_2 , який набрав чинності 13.06.2012, ч. 1 ст. 57 СК України доповнено пунктом 5, яким передбачено, що земельна ділянка, набута дружиною, чоловіком за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Цим же Законом ч. 5 ст. 61 СК України виключено.

Тобто, земельні ділянки, набуті у власність під час шлюбу, але в період до 08.02.2011, або після 13.06.2012 є особистою власністю дружини або чоловіка, в залежності від того, хто його набув.

В даному випадку, земельна ділянка була придбана у власність позивачем на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 01.09.2005, тобто до 08.02.2011. Тому, у державного виконавця не було підстав для виділення частки позивача та звернення на неї стягнення.

Крім того, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 №449 у разі виникнення права спільної власності на земельну ділянку до акта додається список її співвласників, однак такий список до Державного акту на право власності на земельну ділянку від 01.09.2005 не додано.

Таким чином, дружина відповідача не є співвласником спірної земельної ділянки і тому доводи апеляційної скарги про порушення її прав в розумінні продажу земельної ділянки на торгах є безпідставними.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що електронні торги з реалізації арештованого нерухомого майна відбулися з дотриманням процедури їх проведення, а факти порушення прав і законні інтереси особи, яка оспорювала ці торги та яка є боржником у зобов`язанні, не знайшли свого підтвердження належними доказами.

Щодо доводів апелянта про те, що судом першої інстанції не було розглянуто заявлене клопотання про відкладення розгляду справи, слід зазначити наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» у редакції чинній на момент ухвалення рішення, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 по 31.07.2020 на всій території України встановлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 №343 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та відповідно до пп. 8 п. 2 постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією (у тому числі у м. Києві), зокрема, дозволено: з 22.05.2020 регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні; з 25.05.2020 перевезення пасажирів метрополітенами. Наведене свідчить про відсутність перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав.

Перебування представника у відпустці не є поважною причиною неявки у судове засідання, адже, по-перше, суд вже відкладав розгляд справи 13.05.2020 саме за клопотанням позивача і попередив його заздалегідь про дату та час наступного судового засідання, по-друге, позивач не був позбавлений можливості залучити до участі у справі іншого представника.

В той же час за положеннями ст. 129 Конституції України, ст. 2 ЦПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (ст. 223 ЦПК України).

Твердження апелянта про те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про зупинення розгляду справи, колегія суддів оцінює критично, оскільки відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи де вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та з пінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У справі № 753/17628/19 позовна заява обґрунтована тим, що на думку позивача мали місце порушення державним виконавцем законодавства під час звернення стягнення на земельну ділянку в процесі здійснення виконавчого провадження №50920176 та зведеного виконавчого провадження №53682067. До позовної заяви було додано всі наявні у позивача докази, що над його думку підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, тому відсутня об`єктивна неможливість розгляду справи № 753/17628/19 до розгляду скарги на дії державного виконавця у справі № 752/8210/14-ц.

Разом з тим, позивачем не було надано доказів взаємозв`язку скарги на дії державного виконавця з предметом спору у цивільній справі № 753/17628/19. До клопотання про зупинення провадження у справі долучено копію ухвали з Єдиного державного реєстру судових рішень, проте зі змісту цієї ухвали невідомо, які саме дії державного виконавця оскаржуються і чи пов`язані такі дії з обставинами справи № 753/17628/19. Дарницькому районному суду м. Києва не надано копію скарги на дії державного виконавця, поданої до Голосіївського районного суду, з відміткою суду про прийняття, хоча позивач мав таку можливість і під час звернення до суду з позовною заявою і під час подання клопотання про зупинення провадження у справі, проте свідомо цього не зробив.

Тому, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними, тому підстави для зупинення провадження у справі №753/17628/19 до розгляду Голосіївським районним судом м. Києва скарги на дії державного виконавця у цивільній справі №752/8210/14-ц відсутні.

У зв`язку з цим рішення суду у справі №752/8210/14-ц, винесене за наслідком розгляду скарги на дії державного виконавця, ніяким чином не повинно впливати на результат розгляду справи №753/17628/19, тому суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження.

Щодо доводів ОСОБА_1 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 правової допомоги у розмірі 15 000,00 грн., то відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідачем ОСОБА_2 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. за підготовку та подання до суду заяв по суті справи та заяв з процесуальних питань. Вказаний розмір витрат попередньо заявлявся у відзиві на позовну заяву, до якого додавалися копія договору про надання правової допомоги та заявки на виконання робіт (послуг) №1, що підтверджується звітом про виконані робот від 08.07.2020, квитанцією №0.0..1 від 22.10.2019 на суму 15 000,00 грн., а також підготовленими та поданими представником відповідача ОСОБА_2 до суду процесуальними документами, що містяться у матеріалах справи.

За таких обставин, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги є не обґрунтованими та не впливають на законність та справедливість ухваленого судом рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено, тому колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Понесені заявником судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають (ст. 141 ЦПК України).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08 липня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Державного підприємства «СЕТАМ», головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Ярмоленко Катерини Юріївни, третя особа: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович про визнання недійсним електронних торгів, скасування протоколу та визнання недійсним свідоцтва про право власності залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст виготовлено 02 березня 2021 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Р.В.Березовенко

Є.М. Суханова