Номер провадження: 22-ц/813/8415/21
Номер справи місцевого суду: 501/2685/20
Головуючий у першій інстанції Тюмін Ю. О.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Ющак А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем ОСОБА_1 01.02.2008 р. був укладений кредитний договір ODTIGK про надання кредиту в розмірі 100000 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язання з ОСОБА_2 було укладено договір поруки.

Однак відповідач зобов`язання не виконав та рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.09.2010р. з відповідачів було стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 136616,23 доларів США, нараховану станом на 25.05.2010р.

Позивач зазначає, що винесення рішення судом не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання.

Правовою підставою позову зазначені положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідно до яких боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За твердженням позивача за період після винесення зазначеного рішення суду, тобто з 10 вересня 2010 року по 09 липня 2020 року відповідач має заборгованість у розмірі 29619,36 доларів США, яка складається з 3% річних простроченої суми.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 12 квітня 2021 року відмовлено у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення солідарно з відповідачів 29 619,36 доларів США, що за курсом 26,95 відповідно до службового розпорядження НБУ від 09.07.2020р. складає 798 241,75 грн. станом на 09.07.2020р. заборгованість за період з 10.09.2010р. по 09.07.2020р. за кредитним договором № ODTIGK від 01.02.2008р., що становить суму 3% річних від простроченої суми.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та зроблено помилкові висновки.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення оскаржується в частині відмовити у стягненні аліментів, а тому підлягає перегляду лише у вказаній частині.

Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції послався на те, що між сторонами існували спірні кредитні правовідносини, однак цей спір вже був вирішений судом, коли рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.09.2010р. з відповідачів було стягнуто заборгованість за кредитним договором № ODTIGK від 01.02.200 р. в розмірі 1 082 551,90 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (ч. 5 ст. 11 ЦК України).

Позивач вже реалізував своє право вимагати в судовому порядку від боржників (відповідачів) виконання їхніх обов`язків за кредитним договором, а тому замість договірного зобов`язання за кредитним договором № ODTIGK про надання кредиту в розмірі 100000 доларів США, з рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.09.2010 р. виникло зобов`язання відповідачів сплатити позивачу 1 082 551,90 грн.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги аргументи позивача про те, що винесення рішення судом не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки це означало б про існування між сторонами одночасно двох зобов`язань: договірного в розмірі 100000 доларів США та зобов`язання за рішенням суду в розмірі 1 082 551,90 грн.

На теперішній час існує лише грошове зобов`язання відповідачів за рішенням суду в сумі 1 082 551,90 грн., за порушення якого відповідачі можуть нести відповідальність на підставі ст. 625 ЦК України.

Позивач не обґрунтував нарахування 3% річних на суму 99 608,66 доларів США за кредитним договором № ODTIGK після стягнення судом цієї заборгованості за кредитом.

Тому не можуть бути задоволені позовні вимоги з заявлених предмету та підстав позову застосування відповідальності за порушення грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України) шляхом нарахування 3% річних на суму заборгованості за кредитним договором № ODTIGK від 01.02.2008р. після стягнення судом цієї заборгованості 09 вересня 2010 року.

Однак з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 01 лютого 2008 року між Банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № ODTIGK про надання кредиту в розмірі 100000 доларів США на придбання нерухомості, а також у розмірі 11600 доларів США на сплату страхових платежів (а.с. 12 16).

Відповідно до договору поруки від 01.08.2008 р. ОСОБА_2 виступив поручителем у зобов`язанні ОСОБА_1 перед Банком за зазначеним кредитним договором (а.с. 17).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2010 року стягнуто заборгованість в розмірі 136 616,23 доларів США, нараховану станом на 25.05.2010р.

Однак вказане суперечать змісту резолютивної частини рішення суду, відповідно до якої судом ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № ODTIGK від 01.02.2008 р. не суму в доларах США, як це зазначено у позові, а 1 082 551,90 грн. (а.с. 4 5).

Позивачем наданий розрахунок 3 % річних за період після ухвалення зазначеного рішення суду, тобто з 10 вересня 2010 року по 09 липня 2020 року (а.с. 6). Розрахунок базується на сумі заборгованості, яка станом на 10.09.2010 р. складає 99 608,66 доларів США, зростає та станом на 09 липня 2020 року складає 102 638,61 доларів США.

Всього розмір 3% визначений в сумі 29 619,36 доларів США, що за курсом станом на 09.07.2020 р. (26,95) (а.с. 7) складає 798 241,75 грн.

Надаючи виниклим між сторонами по справі належну правову оцінку, суд зазначає, що згідно із ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, за якою зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із ст. 11 ч. 1, ч. 2 п. 1 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлює ст. 626 ч. 1 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Щодо ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У силу ст. 1054 ч. 1, 2 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ст. 1055 ч. 1, 2 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до положень ст. 1054 ч. 2 ЦК України судом першої інстанції звернено увагу на наступне.

Згідно із ст. 1046 ч.1 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З урахуванням даних норм закону та на підставі встановлених фактів по справі колегія суддів дійшла висновку, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, однак відповідачі не виконують відповідного грошового зобов`язання.

Відповідно до положень ст. 1049 ч. 1, 3 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вказує ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 530 ч. 1 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У силу ст. 536 ч.ч.1,2 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Як наводить ст. 612 ч.1 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. А відповідно до ст. 614 ч.1 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Велика Палата Верховного Суду вважає, що в разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Прийняття судом рішення за позовом кредитора про стягнення з позичальника всієї суми заборгованості за кредитним договором достроково змінює зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту частинами до певної дати на обов`язок з виконання судового рішення та повернення достроково всієї суми заборгованості за кредитним договором. Унаслідок такого рішення залишаються зобов`язання зі сплати боргу, визначеного судовим рішенням, та право кредитора на нарахування, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, за час невиконання такого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у цивільній справі №310/11534/13-ц.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наявність рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2010 року про стягнення заборгованості з відповідачів не є підставою для незастосування ч. 2 ст. 625 ЦК України, а тому колегія суддів вважає за можливе стягнути 3% річних на користь Банку.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк».

Повний текст судового рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Згідно із ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Головуючий суддя Громік Р.Д. 20 грудня 2021 увільнений від роботи, що підтверджується довідкою №361д від 20.12.2021р. відділу кадрової роботи та управління персоналом. Суддя-учасник колегії Драгомерецький М.М. перебував у відпустці з 21 по 23 грудня 2021 року включно, що підтверджується довідкою №362д від 20.12.2021р. відділу кадрової роботи та управління персоналом.

Повне судове рішення виготовлено 24 грудня 2021 року.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12 квітня 2021 року скасувати.

Постановити нове судове рішення, яким стягнути солідарно з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за період з 10 вересня 2010 року по 09 липня 2020 року у розмірі 29 619, 36 доларів США, тобто 3% річних від простроченої суми.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24 грудня 2021 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк