Справа № 638/9919/20
Провадження № 2/638/149/21
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 грудня 2021 року м. Харків
Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - Цвіри Д.М.,
за участю секретаря Малиновської Є.Е.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що згідно постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 травня 2020 року, 12.03.2020 року о 18:15 по у м. Харкові по пр. Л. Свободи, 58/1, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Skoda Octavia державний номерний знак НОМЕР_1 , при перестроюванні на надав переваги в русі автомобілю Toyota Venza, державний номерний знак НОМЕР_2 , що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися, внаслідок чого відбулося зіткнення, від чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим спричинено матеріальні збитки. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 10.3 Правил дорожнього руху та його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Все це спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого він почав до всього нервово відноситись, цей стан речей призвів до напружених стосунків у родині.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 липня 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 серпня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 січня 2021 року провадження по справі зупинено в зв`язку зі смертю позивача до встановлення його правонаступників.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2021 року провадження по справі поновлено, залучено до участі у справі правонаступника позивача ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
Правонаступник позивача ОСОБА_3 та її представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, через канцелярію суду ОСОБА_3 подала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомлявся у встановленому законом порядку, на підтвердження чого в матеріалах справи наявна поштова кореспонденція, яка була повернута оператором поштового зв`язку у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву не подано.
Відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно частини 4 статті 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України.
Відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 травня 2020 року ОСОБА_2 визнано винним в порушенні п. 10.3 Правил дорожнього руху, що стало причиною вчинення дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка сталася 12.03.2020 року о 18:15 по у м. Харкові по пр. Л. Свободи, 58/1 та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Відповідно до вищезазначеної постанови, 12.03.2020 року о 18:15 по у м. Харкові по пр. Л. Свободи, 58/1, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Skoda Octavia державний номерний знак НОМЕР_1 , при перестроюванні на надав переваги в русі автомобілю Toyota Venza, державний номерний знак НОМЕР_2 , що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися, внаслідок чого відбулося зіткнення, від чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим спричинено матеріальні збитки (а.с.7).
Станом на час вчинення ДПТ, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як водія, було застрахована в ПРАТ «Харківська Муніципальна Страхова Компанія» та забезпечена Полісом обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/4751416 від 02.03.2020 р. (а.с.8).
Відповідно до даних, які містяться у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 власником автомобіля Toyota Venza, державний номерний знак НОМЕР_2 , який отримав пошкодження в результаті ДТП, є ОСОБА_1 (а.с.11).
Визнану і сплачену ПРАТ «Харківська Муніципальна Страхова Компанія» на рахунок ОСОБА_1 суму страхового відшкодування за договором страхування №АО/4751416 від 02.03.2020 р. було зменшено страховиком на 2600,00 грн., що складає франшизу.
Як вбачається з матеріалів справи, шкоду було заподіяно водієм автомобіля Skoda Octavia державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , під час експлуатації вказаного автомобіля, і його вину у вчиненні ДТП та скоєнні правопорушення встановлено рішенням суду.
Відповідач є особою, на яку договором страхування №АО/4751416 від 02.03.2020 р. покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля Skoda Octavia державний номерний знак НОМЕР_1 , на час спірної ДТП.
Умовами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АО/4751416 від 02.03.2020 р. встановлено франшизу у розмірі 2600,00 грн. (а.с.8).
Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 22 грудня 2020 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 48).
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 червня 2021 року, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Череватенко О.М. за реєстровим №6027,спадкоємцем майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є його донька ОСОБА_3 , а спадщина, на яку видане свідоцтво складається з транспортного засобу марки та моделі Toyota Venza, тип ТЗ загальний легковий загальний універсал В, рік випуску 2015 року, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований 13.06.2019 року, видано ТСЦ 6350, дата першої реєстрації 16.12.2015 року (а.с. 67).
Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами 1, 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Відповідно до частини 3 статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Статтею 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Статтею 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Згідно з п. 22.1ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відтак, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.
Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.
Згідно зі ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.
Відповідно до п. 36.6 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.
Як встановлено в судовому засіданні, при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АО/4751416 від 02.03.2020 р. встановлено франшизу у розмірі 2600,00 грн.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно частини 1статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частини 2 статті 77 ЦПК України.
Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд вважає доведеною вину ОСОБА_2 у скоєнні ДТП та завданні шкоди автомобілю Toyota Venza, державний номерний знак НОМЕР_2 , що підтверджується, зокрема, обставинами, викладеними у постанові Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 травня 2020 року у справі №638/4069/20, які відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України, є обов`язковими для суду в межах розгляду даної справи.
Оскільки вартість майнового збитку, завданого пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням, яку заявив до стягнення з відповідача позивач в розмірі 2600,00 грн. та яка складається з франшизи.
За таких обставин саме відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Доказів, спростовуючи обставини скоєння ДТП, яке мале місце 12.03.2020 р., свою вину у скоєнні ДТП, факт спричинення збитків та причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, відповідачем суду не надано.
На підставі викладеного, враховуючи те, що розмір франшизи в сумі 2600,00 грн. не відшкодований відповідачем, вона підлягає стягненню з останнього на користь позивача, в зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди суд зазначає наступне.
Позивач в своєму позові зазначає, що спричинена йому діями відповідача моральна шкода полягає в тому, що останні роки і по день подання позову до суду він знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, йому постійно двічі на тиждень в КЗОЗ «Обласний клінічний центр урології і нефрології ім. В.І. Шаповала», що розташований по АДРЕСА_1 , необхідно проходити терапію програмним гемодіалізом. 27.06.2018 року за результатами огляду медико-соціальною комісією йому було надано першу групу інвалідності у зв`язку з чим він потребує постійного стороннього догляду. Він вимушений був за результатами ДТП та так як лікування потребує значних матеріальних коштів, виставити свій автомобіль на продаж, про що свідчить відповідна об`ява зроблена на сайті auto.ua, так як автомобіль вважається таким, що побував в ДТП, то продати його за ті кошти, за які він планував немає можливості, крім того, протягом тривалого часу у зв`язку з пошкодженням автомобіля, йому довелося самостійно шукати гроші для його ремонту, через що вночі він не міг спокійно спати, став знервованим. І до того суворий сімейний бюджет довелося спрямувати на ремонт пошкодженого в результаті ДТП автомобілю. Все це спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого він почав до всього нервово відноситись, цей стан речей призвів до напружених стосунків у родині.
Позивач вважає, що вказаним пошкодженням автомобілю? який до цього жодного разу не перебував в ДТП, йому спричинена психологічна травма, в результаті чого йому стало лячно сідати за кермо, а доводилось двічі на тиждень для можливості проходити терапію програмним гемодіалізом користуватись послугами таксі, оскільки доїхати на громадському транспорті до лікарні він без сторонньої допомоги не міг.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормою статті 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Положеннями частин першої третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Тобто, для покладення відповідальності за шкоду внаслідок дій відповідача, має бути встановленою сукупність таких обставин: протиправній дій або бездіяльність відповідача; настання шкоди для особи і наслідковий зв`язок між такими діями відповідача і шкодою (шкода як наслідок).
Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями (бездіяльністю). Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.
При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.
При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується.
Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Згідно зі статтею 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Отже, право на відшкодування моральної шкоди після смерті позивача ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , його правонаступник ОСОБА_3 не успадкувала.
Крім цього, ані позивачем ОСОБА_1 ані його правонаступником ОСОБА_3 належними та допустимими доказами по справі не доведено факту настання моральної шкоди для особи, спричинення моральних страждань, не доведено, що неправомірними діями відповідача позивачу було завдано саме моральну шкоду, між цими діями, що призвели до порушення законних прав позивача, та наслідками у вигляді завдання моральної шкоди є причинно-наслідковий зв`язок.
Інших доказів на підтвердження факту спричинення моральної шкоди позивачем, його представником та правонаступником позивача суду не надано, тоді як, наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.
Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які виникають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.
Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин 1, 4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Відповідно до договору 07/07 про надання правової допомоги в цивільному провадженні від 07 липня 2020 року, укладеного між адвокатом Твердохліб О.М., як адвокатом, з однієї сторони, та ОСОБА_1 , як клієнтом, з іншої сторони (надалі за текстом договір), останній доручив, а адвокат прийняв на себе виконання доручення клієнта про надання правової допомоги в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, у якості його представника у цивільній справі за його позовом до гр. ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Перелік наданих послуг та розмір гонорару адвоката, а також витрат, які виникли у зв`язку з виконанням даного договору узгоджуються сторонами додатково та визначаються в попередньому розрахунку послуг з надання правничої допомоги та додатку №1 до даного договору, які є невід`ємною частиною цього договору (а.с. 19-20).
Актом №07/07/1 виконаних робіт від 21.07.2020 року визначено, що станом на поточну дату, виконуючи умови договору адвокат надав, а клієнт прийняв наступні послуги: надання усних консультацій - 1 година, ознайомлення з документами, які мають відношення до справи 1 година, аналізу судової практики - 1 година, розроблення правової позиції 1 година; складення позовної заяви 3 години, виїзд до суду з метою подання позовної заяви до канцелярії суду -1 година. За дорученням клієнта відпрацьовано 8 годин на загальну суму 8480,00 грн. (а.с. 24).
Статус ОСОБА_4 , як адвоката, підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серії ХВ №002261від 29.08.2018 р. (а.с.25).
Статус адвоката Твердохліб О.М. в якості представника позивача за цією справою підтверджується ордером на надання правової допомоги від 07.07.2020 р. (а.с. 26).
За квитанцією до прибуткового касового ордера № 07/07 від 07.07.2020 р. ОСОБА_1 проведено оплату послуг з надання правової допомоги адвокату Твердохліб О.М. згідно додатку № 1 до договору про надання правової допомоги в цивільному провадженні № 07/07 від 07 липня 2020 року в розмірі 8480,00 грн.(а.с.23).
В зв`язку з тим, що надані адвокатом послуги з професійної правничої допомоги є підтвердженими на суму 8480,00 грн., яку позивачем сплачено адвокату, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8480,00 грн.
Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Згідно положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно умов договору №07/9 про надання правової допомоги від 07.09.2021 року, укладеного між адвокатом Твердохліб О.М., як адвокатом, з однієї сторони, та ОСОБА_3 , як клієнтом, з іншої сторони, адвокат зобов`язується надавати клієнту правову допомогу щодо представництва та захисту прав і інтересів останнього в судах всіх інстанцій, органах державної влади, місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності, в тому числі, в органах Нацполіції, СБУ, ДБР, НАБУ та органах прокуратури в справах, що стосуються клієнта, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу (а.с. 58-60).
Однак, з наданого договору взагалі не вбачається, що предметом цього договору є надання правової допомоги ОСОБА_3 по справі за позовом ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, що також не вбачається з ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АХ №1028927 від 07.09.2021 р., виданого на підставі вищезазначеного договору №07/9 про надання правової допомоги від 07.09.2021 р. (а.с. 61).
Розмір гонорару (винагороди) адвокату та перелік послуг з професійної правової допомоги умовами договору не визначені, доказів на підтвердження факту надання адвокатом послуг з професійної правової допомоги, розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату, проведену ОСОБА_3 гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, позивачем та його представником суду не надано.
В зв`язку з тим, що надані адвокатом послуги з професійної правничої допомоги не є підтвердженими на суму 6360,00 грн., доказів про сплату позивачем та його правонаступником гонорару адвокату в цій сумі суду не надано, відтак, вони не є понесеними позивачем та його правонаступником витратами, тому, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6360,00 грн. Заяв від представника позивача, зроблених (поданих) до закінчення судових дебатів у справі про те, що відповідні докази щодо судових витрат (витрат, пов`язаних з розглядом справи, витрат на професійну правничу допомогу) будуть подані ним до суду на виконання вимог ч.8 ст. 141 ЦПК України протягом п`яти днів після ухвалення по справі рішення, суду не надано.
Розв`язуючи питання розподілу судового збору між сторонами суд виходить з вимог ст. 141 ЦПК України, за якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч .6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи, що позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди судом задоволені, позивач ОСОБА_1 був звільнений від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі - 840,80 грн. на користь держави.
Враховуючи, що правонаступника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 від сплати судового збору не звільнено, в задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди позивачу відмовлено, з останньої підлягає стягненню судовий збір в сумі - 840,80 грн. на користь держави.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.2, 4, 5, 10, 12, 13, 76-78, 81, 82, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274, 280-289, 352 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: невідомий) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 ) матеріальну шкоду в розмірі 2600 (дві тисячі шістсот) грн. 00 копійок, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8480,00 (вісім тисяч чотириста вісімдесят) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: невідомий) на користь держави судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 ) на користь держави судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, в такий же строк з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: невідомий.
Суддя Д.М. Цвіра