Справа № 487/7777/20
Провадження № 2/487/1045/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

06 грудня 2021 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді: Сухаревич З.М., за участю секретаря судового засідання: Драчинської О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,

ВСТАНОВИВ:

22 грудня 2020 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 , яка подана її представником ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 , в якій просить стягнути з відповідача на її користь 50% вартості навчання у 2020-2021 навчальному році ОСОБА_4 у Київському національному університеті культури та мистецтв, у розмірі 8 000 грн.

Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на те, що у сторін є спільна дитина - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які проживають з позивачем. За рішенням суду з відповідача стягнені аліменти на утримання дітей. 28.08.2020 року з метою отримання вищої освіти ОСОБА_6 , позивач уклала договір з Київським національним університетом культури та мистецтв. Вартість навчання складає 16000 грн. Відповідач зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, тому позивач звернулась до суду.

Ухвалою суду від 16 січня 2021 р. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правила спрощеного позовного провадження.

08 липня 2021 року до суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача 50% вартості навчання у 2020-2022 навчальному році ОСОБА_4 у Київському національному університеті культури та мистецтв, у розмірі 16 400,00 грн.

13 липня 2021 року ухвалою суду прийнято заяву збільшення позовних вимог.

06 грудня 2021 року представником позивача подано заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини не повідомив, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений. Відзиву не подав.

Суд вважає можливим, розглянути справу у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст.ст. 280-281 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбу, який було розірвано рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 08.08.2017 р.

У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.05.2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання двох синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.11.2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

ОСОБА_4 проживає разом зі своєю матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 4813-, відомостями про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку.

Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, виходячи з аналізу статті 185 Сімейного кодексу України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (розвиток здібностей), що потребує додаткових матеріальних витрат. Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Судом встановлено, що 28.08.2020 між ОСОБА_1 та Київським національним університетом культури і мистецтв укладено договір № 01010 про підготовку фахівця з вищою освітою, відповідно до якого Виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів Замовника здійснити підготовку Студента: ОСОБА_4 . Сума до оплати за навчальний рік 16000 грн. Строк дії договору до 30 червня 2024 р.

Також 28.08.2020 між Київським національним університетом культури і мистецтв та вступником ОСОБА_6 та законним представником ОСОБА_1 , укладено Договір № 1616/20/к/1-0042, предметом якого є навчання у закладі.

Згідно з копіями квитанцій, позивач сплатила за навчання 16000 грн. та 16800 грн за 2020-2022 навчальні роки.

Проте, навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні ст. 185 СК України.

Саме такий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 26 серпня 2020 року в справі №336/1488/19, від 01 квітня 2020 року в справі №521/16268/18.

Крім того, позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини.

Враховуючи, що позивач не навела особливих обставин, які б свідчили про необхідність понесення додаткових витрат, які викликані розвитком здібностей дитини, хворобою дитини тощо, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину.

Окрім цього, син сторін ОСОБА_4 , з досягненням повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 , втратив правовий статус дитини (ст. 6 СК України), отже, позовні вимоги в частині стосуються утримання повнолітнього сина.

Відтак, фактично позивачем заявлено вимоги про стягнення додаткових витрат, як на неповнолітню дитину так і після досягнення нею повноліття.

Щодо стягнення додаткових витрат на утримання повнолітнього сина, суд виходить з такого.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).

Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Статтею 201 СК України визначено застосування норм цього Кодексу до відносин щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина. Згідно вказаної норми до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила ст. 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються ст. 199 цього Кодексу (утримання дочки/сина, яка продовжує навчання).

Саме такі висновки щодо застосування ст. 185 СК України викладені в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі №6-1296цс15, з якими погодився Верховний Суд у постановах від 24 липня 2019 року в справі №521/2016/16-ц, від 25 лютого 2020 року в справі №521/4397/17.

Норми глави 16 СК України не передбачають обов`язку батька брати участь у додаткових витратах на повнолітнього сина, що навчається, ст. 199 СК України передбачає лише право на стягнення аліментів на повнолітню дочку/сина, що продовжує навчання, а не додаткових витрат на повнолітню дочку/сина.

Таким чином, позовні вимоги і в частині стягнення додаткових витрат на утримання повнолітнього сина, задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону.

З огляду на вищевикладене, встановивши обставини справи та відповідні ним правовідносини, надавши оцінку належності та допустимості кожного доказу окремо, а також достатності доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину в повному обсязі.

Враховуючи, що суд відмовляє в задоволенні позову, а позивач звільнена від сплати судового збору у відповідності до вимог Закону України «Про судовий збір», судові витрати по сплаті судового збору слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 10, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 30 днів з дня складення повного заочного рішення суду.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, апеляційної скарги, якщо їх не буде подано, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Повне судове рішення складено 13 грудня 2021 року.

Суддя: З.М. Сухаревич