Справа № 645/499/18
Провадження № 2/645/147/21
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2021 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Бабкової Т.В.,

при секретарі судових засідань Малій О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

Позивач, ПАТ КБ «ПриватБанк», звернувся до суду з позовом (з урахуванням уточнень від 17.08.2020 року), в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.04.2013 року у розмірі 24 151,33 грн. На обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 11.04.2013 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 16302,54 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця Відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідачем не виконуються належним чином зобов`язання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість.

Таким чином, станом на 2.07.2020 року за відповідачем ОСОБА_1 існує заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.04.2013 року у розмірі 24 151,33 грн., яка складається з:

-Заборгованість за кредитом 5440,81 грн.;

-Заборгованість по процентам за користування кредитом 6032,83 грн.;

-Заборгованість за пенею та комісією 9541,73 грн.;

-Штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди 3135,96 грн.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23.02.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за в порядку спрощеного позовного провадження, призначене судове засідання у справі.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23.04.2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.04.2013 року у розмірі 17 174,76 грн., а також судовий збір у розмірі 1762,00 грн. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суми штрафу за кредитним договором № б/н від 11.04.2013 року у розмірі 3135,96 грн. відмовлено.

30.10.2019 року на адресу суду надійшла заява відповідача ОСОБА_1 , в якій вона просить скасувати заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23.04.2018 року.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.02.2020 року заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23.04.2018 року по даній цивільній справі скасовано, справу призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні.

20.07.2020 року відповідачем ОСОБА_2 подані додаткові пояснення по справі, де вказує, що підписання Анкети-заяви свідчить лише про те, що відповідачу у користування було надано не грошові кошти, як це передбачено кредитним договором відповідно до ЦК України, а лише кредитну карту, на яку банк може встановлювати кредитний ліміт. Окрім того, банком у своєму розрахунку не вірно нараховані штрафні санкції, як заходи цивільно-правової відповідальності, а саме одночасно два види штрафів та два види пені. Крім того, позивачем не надані суду оригінали письмових доказів, що доводять укладення кредитного правочину. Не доведено повноваження особи, якою підписано договір приєднання Анкети заяви, відсутні докази ознайомлення позивачем відповідача з Умовами публічного договору та надання відповідачу копій цих документів. Також не надані докази отримання відповідачем графіків платежів та розрахунку сукупної вартості кредиту, відкриття банківського рахунку в рамках виконання кредитного договору, відсутні докази надання електронного платіжного засобу у вигляді картки, в анкеті заяві такі дані відсутні, не надано належних первинних фінансових документів про отримання та повернення нібито кредитних коштів. Крім того, позивачем не надано будь-яких доказів збільшення кредитного ліміту. Також в самій анкеті відсутні відмітки про отримання цих Умов та Тарифів чи ознайомлення із ними мене, розрахунок суми заборгованості, що долучений до позову не містить печатку для документів, та підписаний невідомою особою. До того ж надані анкета-заява не містить відміток про мій намір отримати саме кредитну картку, адже із змісту анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не вбачається, яку саме карту виявив бажання оформити на я на своє ім`я, не містить даних графа даних про встановлення розміру кредитного ліміту, а також відсутні дані про отримання пам`ятки клієнта, що містить в собі Тарифи та основні умови обсулговування та кредитування, ознайомлення з її змістом. Враховуючи сумнівність наданих позивачем письмових доказів, а саме Анкети-заяви, Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, Витягу з Тарифів Банку, розрахунку заборгованості по договору, просить виключити дані документи з кола доказів. Також просить суд врахувати той факт, що в цьому вигляді анкета заява не може вважатися укладеним кредитним договором, оскільки відсутні дані про обраний вид кредиту, встановлений ліміт та ознайомлення його з Умовами кредитування. Крім того, що позивачем суду не надано належних доказів укладення та виконання договору між сторонами, на який посилається ПАТ КБ « ПриватБанк» у своїй позовній заяві, а саме мого волевиявлення отримання саме кредитної картки типу «Універсальна», розміру встановленого кредитного ліміту, ознайомлення відповідача з «Умовами та правилами надання банківських послуг», Тарифами банку, фактичного зарахування коштів на кредитну картку позичальника в сумі нібито встановленого кредитного ліміту 7606,80 гривень, доказів зміни кредитного ліміту. До того ж розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві. Також матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Крім того, відповідач наголошує про сплив позовної давності, адже останній платіж та будь які дії даною карткою були здійснені 03.10.2013 року, а позовну заяву про стягнення заборгованості було подано лише 31.01.2018 року, тобто після спливу строку позовної давності. Будь інших угод з банком відповідач не підписувала, наміру укладати договір реструктуризації або будь який інший договір не мала. Будь - які інші грошові кошти відповідачем не сплачувались, доказів, що б це спростовували позивачем не надано. Платежі, інформацію по яким надає банк та які ніби то були вчинені 27.06.2014 року та 20.05.2015 року відповідачем не вчинялися, будь якої інформації про це відповідачу не відомо. Також відповідач просить врахувати, що за виданим судом виконавчим документом було відкрито виконавче провадження № 58614163, під час виконання якого було звернено стягнення на заробітну плату та було стягнуто гроші у сумі 5094 грн. 04 коп., тому просить врахувати цю інформацію при вирішенні справи.

05.08.2020 року позивачем АТ КБ «ПриватБанк» подано відповідь на додаткові пояснення, з яких вбачається наступне. Щодо форми кредитного договору зазначено, що кладення кредитного договору здійснюється за принципом укладання банком і клієнтом договору приєднання. Підписанням Генеральної угоди позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг, на останній сторінці яких є підпис Голови Правління та печатка банку, що разом складає кредитний договір. Таким чином, між Позичальником і Кредитором була укладена Генеральна угода у письмовій формі. Укладення Генеральної угоди таким чином чинному законодавству України не суперечить. ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 11.04.2013 року уклали генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг по наступним кредитним договором № SАМDN6368 від 05.12.2005 року. Тобто, ним неодноразово порушені строки та порядок погашення заборгованості, за власним бажанням звернувся до Банку з метою створення сприятливих умов для виконання зобов`язань по вищевказаному кредитному договору. Генеральною угодою сторони погодили новий строк погашення заборгованості, саме з 11.04.2013 року по 30.04.2015 року, розмір заборгованості, розмір відсоткової ставки, порядок і спосіб внесення платіжів на погашення заборгованості, а саме шляхом відкриття картрахунку та встановлення кредитного ліміту на платіжну карту в розмірі загальної суми заборгованості. З моменту підписання генеральної угоди пройшло б років та Відповідач до Банку не звертався з запитами/претензіями щодо нарахування штрафів та пені, невідповідності суми боргу, та решти заперечень, які були висловлені в суді, що додатковий раз підтверджує хибність тверджень Відповідача та бажання уникнути відповідальності. Щодо наданих Банком доказів укладення кредитного договору зазначено наступне. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У звязку з цим, обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а позовні вимоги Банку підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо посилання відповідача на порушення Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що в угоді зазначена валюта кредитування, відсоткова ставка, винагороди, розмір платежу, номери кредитних договорів, суми боргу, відповідальність, права та обов`язки сторін договору та багато іншого. Крім того, сторони погодили, що погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з "1" по "25" число кожного місяця Відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом. Тобто, ознайомившись з умовами генеральної угоди до її підписання відповідач отримав повну інформацію про умови договору та власноруч. підписав генеральну угоду про реструктуризацію. Стосовно ознайомлення Відповідача з Умовами кредитування вказано, що позивачем надана до суду копію Генеральної угоди від 11.04.2013 року. З Генеральної угоди також чітко вбачається, що Відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 1,5 %(18 % на рік), вказано розміри штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Відповідач підписанням Генеральної угоди приєднався до Умов та Правилами надання банківських послуг. Угода разом з Умовами та Тарифами є кредитним

договором. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не

наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Посилання Відповідача на постанову ВСУ по справі № 6-16цс15 вважають недоречною з огляду на наступне. У Генеральній угоді підписаній Клієнтом зазначено, що Відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг. Окрім цього, зазначено що Відповідачу було надано для ознайомлення Умови та Правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднення. Таким чином, твердження, що в матеріалах справи відсутні докази ознайомленні відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг не відповідають дійсним обставинам справи. Звертають увагу, що згідно умов Генеральної угоди Відповідач отримав кредит у розмірі 7606.80 грн. шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку, таким чином, фактично відбулось рефінансування існуючих прострочених кредитів, що не заборонено законодавством, діючим на момент укладення Угоди. Таким чином, Угода має усі ознаки окремого кредитного договору відповідно до вимог Цивільного кодексу України та інших законів. Метою укладання Генеральної угоди є реструктуризація заборгованості за кредитом та створення більш сприятливих умов для виконання кредитних зобов`язань. Щодо відкриття рахунку зазначен, що на виконання умов Генеральної угоди Позичальнику було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 (п.п.1.1.1.90 , 2.1.1.11 Умов)- ключем до карткового рухунку є пластикова Картка (п. 1.1.1.62 Умов) яку отримав Позичальник та мобільний телефон який вказав Позичальник (п. 1.1.1.15 та п.1.1.1.16 Умов) в Заяві. Щодо повноважень представника Банку на підписання кредитного договору вказано наступне. Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг по наступному кредитному договору № SАМDN6368, відповідно до якого Відповідачу було надано кредитну картку «Універсальна». Звертаємо увагу, що до позовної заяви було долучено копію даного кредитного договору. Належним чином заповнена Заява була підписана Клієнтом 1, таким чином Клієнт виразив свою згоду, що Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами складає укладений Договір про надання банківських послуг. За умовами договору № SАМDN6368 визначено, що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. З копії заяви чітко вбачається, що Відповідачу було встановлено базову процентну ставку у розмірі 39 в місяць. 3 огляду на викладене зауважують, що в договорі була прописана валюта кредитування, відсоткова ставка, винагороди, розмір платежу, відповідальність, права та обов`язки сторін договору та багато іншого, Тобто, ознайомившись з умовами кредитування до підписання договору, звіривши їх із положеннями договору, Відповідач отримав повну інформацію про умови кредитування та й власноруч підписав кредитний договір/заяву на отримання кредиту, а тому заперечення Відповідача не повинні прийматися судом до уваги. Стосовно наданого Банком розрахунку зазначено наступне. До суду було надано виписку по рахунку. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів Відповідача - всі проведені операції. Виписка є первинним бухгалтерським документом. З матеріалів справи не вбачається, а Відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином, а тому вимоги позовної заяви підлягають задоволенню в повному обсязі. Надана виписка по рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі. Звертають увагу, що сторони обумовили розмір відсотків за користування кредитом у розмірі 18.009, на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, в подальшому процентна ставка не змінювалася. Стосовно одночасного нарахування штрафу та пені вказано, що при укладенні кредитного договору між банком і клієнтом - позичальником дотримується принцип свободи договору. А саме, позичальник є вільним у заключенні: даного договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, підписуючи кредитний договір він погоджується з усіма умовами, передбаченими кредитним договором. Щодо строку дії Генеральної угоди зазначено, що Генеральна угода діє до повного виконання зобов`язань за даним договором. Щодо строку позовної давності зазначено, що строк випущеної картки до останнього дня 04.2016 року. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 25.01.2018 року - до сплив строку позовної давності. У звязку з цим, обставини, на які Відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності Позивачем дотримано при зверненні до суду.

17.08.2020 року позивачем подано уточнену позовну заяву, в якій ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що станом на 29.07.2020 року у зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором має заборгованість у розмірі 24151,33 грн., з яких:

-5440,81 грн. - заборгованість за кредитом;

-6032,83 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

-9541,73 грн. - заборгованість за пенею;

-3135,96 грн. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. Суму заборгованості у розмірі 24151,33 грн. позивач просив стягнути з відповідача.

Позивач у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за їх відсутносі.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься клопотання представника відповідача адвоката Таволжанського М.В. про розгляд справи без участі сторони відповідача, у задоволенні позовних вимог просить відмовити.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Суд, дослідивши доводи сторін, надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України визначено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Судовим розглядом встановлено, що 30.11.2005 року ОСОБА_1 звернулася до позивача з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил № б/н, в якій виявила намір оформити на своє ім`я кредитну картку «Универсальна».

Підписанням між банком і відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил спільно з відповідними Умовами та Правилами становлять договір про надання банківських послуг. Відповідно до пункту 2.1.1.5.5 Умов та Правил позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

11.04.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 укладено Генеральну угоду.

Відповідно до Генеральної угоди сторони домовились про реструктуризацію заборгованості, тобто: зменшити розмір заборгованості, яка виникла за період з дати надання кредиту, а саме: відсотки, комісію, штраф та встановити, що заборгованість за договором з дати підписання генеральної угоди становить 8176,80 грн.

Згідно з пунктом 2.1 Генеральної угоди банк надає ОСОБА_1 строковий кредит в розмірі 7606,80 грн. на строк 24 місяці, з 11.04.2013 року до 30.04.2015 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 7608,80 грн. в обмін на зобов`язання ОСОБА_1 повернути кредит, сплатити відсотки в розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у вказані в заяві, Умовах та Правилах строки. Сплата заборгованості проводиться починаючи з 01 до 25 числа кожного місяця (щомісячним платежем) в сумі 380,64 грн. Дата останньої сплати заборгованості повинна бути не пізніше 30.04.2015 року.

Банк належним чином виконав свої зобов`язання та відкрив відповідачеві картковий рахунок, проте відповідачка умов генеральної угоди не виконала, грошові кошти не повернула.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість на 29.07.2020 року становить 24151,33 грн., що складається із: 5440,81 грн. - заборгованість за кредитом; 6032,83 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 9541,73 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 3135,96 грн. - штраф.

Відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди у зв`язку з порушення позичальником строків погашення заборгованості, вказаних в цій генеральній угоді, більше ніж на 31 день з обов`язків строк яких не наступив, сторони погодили, що строком повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом починаючи з 31-го дня порушення вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф у розмірі 3135,96 грн.

Згідно кредитного договору від 11.04.2013 року ОСОБА_1 отримала кредитну картку № НОМЕР_1 зі строком дії до останнього дня квітня 2016 року, що підтверджується довідкою позивача від 24.07.2020 року №30.1.0/2-2018013/501.

Факт отримання відповідачкою кредитної картки № НОМЕР_1 , зарахування на неї кредитного ліміту 7606,80 грн 11.04.2013 року, використання вказаної кредитної картки та її поповнення підтверджується наданою з боку ПАТ КБ «ПриватБанк» випискою по картці № НОМЕР_1 за період 01.04.2013 року по 18.12.2019 року.

В той же час суд не може погодитися з доводами позивача, що анкета-заява від 30.11.2005 року, підписана ОСОБА_1 разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами, становлять договір про надання банківських послуг, а у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 обов`язків, покладених на неї вказаним кредитним договором,

11.04.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 укладено Генеральну угоду, з метою створення сприятливих умов для виконання ОСОБА_1 обов`язків за кредитним договором.

При цьому суд виходить з того, що Генеральна угода є самостійним зобов`язанням між сторонами, обов`язок виконання якого передбачений статтями 526, 1049 ЦК України.

При цьому бере до уваги, що Генеральну угоду укладено з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № SAMDN6368 від 05.12.2005 року, а не кредитним договором б/н від 30.11.2005 року, а тому матеріалами справи не доведено, що вказана Генеральна угода пов`язана з кредитним договором б/н від 30.11.2005 року.

Матеріали справи не містять копії кредитного договору № № SAMDN6368 від 05.12.2005 року.

Проте вказаний пробіл не впливає на можливість банку захистити порушені права невиконанням ОСОБА_1 умов Генеральної угоди, яка є самостійним зобов`язанням, хоч і похідним від кредитного договору № SAMDN6368 від 05.12.2005 року, Генеральна угода є самостійним зобов`язанням між сторонами, направленим на реструктуризацію фіксованої суми заборгованості за кредитним договором № SAMDN6368 від 05.12.2005 року, виконання якого передбачено статтями 526, 1049 ЦК України.

Доводи відповідачки про те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 немає кредитно-договірних відносин, а отже, позовні вимоги є безпідставними, не заслуговують на увагу.

Не заслуговують на увагу і заперечення відповідачки, що вона не підписувала Генеральну угоду, оскільки матеріали справи, всупереч статті 81 ЦПК України, не містять доказів, наданих відповідачкою на спростування цього твердження, також відповідачка не заявляла клопотання про проведення судової експертизи з приводу цього питання, і тому таке твердження є припущенням, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Безпідставними є заперечення відповідачки, що вона не отримувала коштів, не здійснювала з карткового рахунку зняття коштів та не погашала, оскільки як вбачається з виписки по рахунку, після підписання Генеральної угоди 13.04.2013 року ОСОБА_1 здійснювала погашення заборгованості за вказаним договором, в тому числі останній раз шляхом внесення готівки у відділенні 20.05.2015 року, чим підтверджувала та розуміла свої зобов`язання перед банком.

З врахуванням наведеного суд дійшов висновку про те, що права кредитора за Генеральною угодою порушені невиконанням позичальником її умов, а тому порушені права ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають судовому захисту.

Щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики (кредиту) після спливу строку кредитування.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ("Позика") глави 71 ("Позика. Кредит. Банківський вклад"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами Генеральної угоди сторони письмово погодили щомісячну сплату відсотків в розмірі 1,5% на місяць на суму залишка заборгованості по Кредиту за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на період з 11.04.2013 року по 30.04.2015 року. Відповідно до п.1.3.1 сторони узгодили, що строком повернення кредиту, який у п.1.1.3 визначений 30.04.2015 року , як дата остаточного погашення заборгованості за кредитним договором № SAMDN6368 від 05.12.2005 року, є другий день з моменту такого порушення. Відтак, у межах строку кредитування до 30.04.2015 року, плюс два дні, відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами з 1 по 25 число кожного місяця. Починаючи з 02.05.2015 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за кредитом, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Вказані висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року (справа N 444/9519/12), відповідно до якої право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З врахуванням наведеного позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування кредитом у сумі 6032,83 грн., які нараховані відповідно до умов Генеральної угоди від 11.04.2013 року у розмірі 1,5 % в місяць (18 % на рік) станом на 29.07.2020 року, тобто після спливу строку договору, суд задовольняє частково на суму 1174,19 грн., що відповідає розміру нарахування відсотків, зазначеному у розрахунку заборгованості на 30.04.2015 року.

При вирішенні питання щодо стягнення з відповідачки тіла кредиту в розмірі 5440,81 грн. та процентів в розмірі 1174,19 грн., встановлених умовами Генеральної угоди, зазначена в розрахунку заборгованості за договром від 11.04.2013 року , станом на 29.07.2020 року, сума погашення за наданим кредитом в розмірі 4521,85 грн. за 14.04.2020 року, не підрахунки суду не впливає, бо вказана сума відповідачкою за рахунок власних коштів з метою погашення заборгованості під час розгляду справи судом не вносилася (з її боку таких квітанцій не надавалося), а з аналізу розрахунку заборгованості за пенею накопичувальним підсумком вбачається одноособове зменшення з боку банку нарахування заборгованості саме за пенею на суму 4521,85 грн. 14.04.2020 року.

За наявності домовленності сторін щодо розміру та сплати процентів, остаточного повернення кредиту, які вони погодили письмовим шляхом виключно при підписанні Генеральної угоди 11.04.2013 року, доводи позивача щодо строку дії картки із встановленням кредитного ліміту, визначеного Генеральною угодою, до останнього дня квітня 2016 року на висновки суду щодо остаточного строку нарахування процентів за кредитним договором не впливають.

Щодо нарахування та стягнення пені та комісії.

У п.2.8 Генеральної угоди від 11.04.2013 року сторони зазначили, що при порушенні боржником зобов`язань з повернення кредиту боржник сплачує Банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах та Правилах за кожен день прострочки.

Суд не може дійти висновку, що Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості є приєднанням до Умов та Правил, які викладені на банківському сайті і складає між банком та відповідачкою договір приєднання.

При цьому суд враховує, що Умови та Правила не містять підпису ОСОБА_1 , а отже, позивач не довів, що відповідачка, підписуючи анкету-заяву та генеральну угоду, погодилася на приєднання саме до цих Умов та Правил, ознайомившись з ними, усвідомлювала та приймала як умову договору підставу та розмір пені, визначений цими Умовами та Правилами, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.

Крім того, п.2.2 згідно ст.212,611,651 ЦК України при порушенні боржником строків погашення заборгованості, зазначеної в Генеральній угоді, Умовах та Правилах біль ніж на 31 день за зобов`язаннями строк, яких не настав, сторони узгодили, що строк повернення кредиту починається 32 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту починаючи з 32-дня порушення вважається простроченою. Боржник сплачує Банку штраф в розмірі 3135,96 грн.

Згідно до обов`язкової для застосування в силу ст. 360-7 ЦПК України правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі № 6-116цс13: у разі встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності - це не свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

В п.п. 2.2, 2.8 Генеральної угоди передбачена відповідальність за одне й те ж порушення договору, прострочення платежів, як у вигляді пені, так і штрафу.

Відповідно до правила тлумачення вказаної правової позиції від зворотного, такі умови договору про одночасне застосування різних видів неустойки, що передбачені у ст.549 ЦК України, у якості заходів відповідальності за одне й теж правопорушення в силу прямої заборони Основним Законом України є нікчемними і з огляду на це не повинні застосовуватися судом.

Щодо клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

Як вбачається з правових позицій, викладених в Постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 року по справі №614цс14, яка була ухвалена за наслідками перегляду цивільної справи за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку.

За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Аналогічні правові позиції викладені і в постанові Верховного Суду від 30.05.2018 року по справі № 181/467/17, сторонами в якій були ПАТ КБ «Приватбанк» та позичальник. Зокрема, у вказаному судовому рішенні зазначено, що висновок судів попередніх інстанцій про початок перебігу позовної давності з моменту внесення позичальником останнього платежу на погашення кредитної заборгованості є помилковим. Згідно з вищенаведеним пунктом 2.1.1.2.11 Умов та правил, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки, а не закінченням строку дії договору. Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 19.03.2014 року у справі № 6-14цс14, від 23.11.2016 року у справі № 6-2104 цс16.

З наданого банком розрахунку та виписці по картці вбачається, що відповідач користувалася кредитною картою, зокрема здійснювала зарахування на неї грошових коштів 06.09.2013 року, 27.06.2014 року, 20.05.2015 року та після цього припинила належним чином погашення кредиту.

Зазначене підтверджується виписками по особовим рахункам, які згідно п.п. 57, 58 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженої Постановою НБУ від 04.07.2018 року № 75 є регістрами, які Банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного).

З позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся 31.01.2018 року, тобто вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами заявлені позивачем у межах позовної давності.

Отже доводи відповідача про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині в зв`язку із спливом строку позовної давності, встановленої положеннями ст. 257 ЦК України в три роки, судом не приймаються.

В той же час, як зазначено в ст. 258 ЦК України, скорочений строк позовної давності встановлюється до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) тривалістю в один рік, а тому за заявою відповідача він застосовується до вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення штрафу у розмірі 3135,96 грн.

За таких обставин підлягають задоволенню позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про сплату заборгованості за тілом кредиту станом на 29.07.2020 року у розмірі 5440,81 грн., процентами за користування кредитом у розмірі 1174,19 грн.

Щодо розподілу судових витрат.

Статтею 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ПАТ КБ «ПриватБанк» заявлено у позові вимог на суму 24151,33 грн., з яких задоволено на суму 6615 грн., т.б. на 27,39 %. Відповідно, понесені ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2102 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог повинні покладатися на відповідача ОСОБА_1 у сумі 575,74 грн. (2102 х 27,39 : 100 = 575,74 ). Із ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати (судовий збір за подання заяви про перегляд заочного судового рішення у сумі 384,20 грн.) в розмірі 278,97 грн. (384,20 х 72,61 : 100 = 278,97). Відповідно до частини десятої статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

За таких обставин стягненню із ОСОБА_1 на користь позивача підлягає різниця між вказаними розмірами судових витрат 296,77 грн. ( 575,74 - 278,97 = 296,77 ).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 76-81, 133, 141, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_2 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, НОМЕР_3 , МФО 305299) заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.04.2013 року у розмірі 6615 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту станом на 29.07.2020 року - 5440,81 грн., проценти за користування кредитом станом на 29.07.2020 року - 1174,19 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_2 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, НОМЕР_3 , МФО 305299) судовий збір у розмірі 296,77 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Роз`яснити, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», , НОМЕР_3 , МФО 305299, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 03.03.2021 року.

Суддя Т.В. Бабкова