Справа № 503/698/21
Провадження № 2/503/367/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 року Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Калашнікової Т.О.,

при секретарі судового засідання Поліковській О.І.,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в м. Кодима цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним та визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу 37/100 частини жилого будинку в АДРЕСА_1 та визнання права власності на цю частину будинку, вказуючи, що 21.08.2003 року уклав з відповідачкою договір купівлі-продажу спірної частини будинку, після чого сплатив відповідачці кошти за придбану частину будинку, які вона прийняла та передала йому правовстановлюючі документи на них. Однак, після цього, відповідач змінила місце свого проживання та почала ухилятись від нотаріального посвідчення укладеного правочину. Зазначив, що сторони досягли згоди щодо всіх визначених спірним правочином істотних умов, але через ухилення відповідача він не може нотаріально посвідчити укладений правочин, чим порушується його право власності на придбане житло.

В підготовче засідання позивач не з`явився, його представник адвокат Мартинюк Ю.М. надав суду заяву, в якій на задоволенні позовних вимог наполіг та просив проводити розгляд цивільної справи без їх участі.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче засідання не з`явилась, але надала до суду заяву, в якій визнала позов у повному обсязі та просила розглянути цивільну справу у її відсутність.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд, проаналізувавши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 являється власником 63/100 частини житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 . Власником іншої 37/100 частини вказаного будинку є відповідач ОСОБА_2

21.08.2003 року позивач ОСОБА_1 уклав з відповідачем ОСОБА_2 договір купівлі-продажу належної їй 37/100 частини вказаного житлового будинку, який сторони домовились нотаріально посвідчити.

Після цього, відповідач ОСОБА_2 передала позивачеві ОСОБА_1 правовстановлюючі документи на належну їй частину будинку, які перебувають у позивача, та власноруч написала розписку про отримання від позивача коштів в сумі еквівалентній 350 доларів США в рахунок оплати за частину будинку та звільнила його.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, судом приходить до висновку, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна належної відповідачці 37/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 , за умовами якого спірна частина нерухомого майна перейшла у власність позивача, а відтак, відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України між сторонами внаслідок укладення цього правочину виникли цивільні права та обов`язки, притаманні купівлі-продажу нерухомого майна.

Згідно ст.ст.208, 209, 210 та 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до досягнутої згоди, сторони зобов`язались протягом одного місяця з дня продажу нотаріально посвідчити укладений договір.

Однак, отримавши грошові кошти за продану частину будинку, відповідачка ОСОБА_2 змінила місце свого проживання, виїхала за межі Кодимського району, до цього часу уникає зустрічей з позивачем, не являється до нотаріуса для нотаріального посвідчення укладеного договору, незважаючи на вжиті позивачем заходи її примусу до цього.

Враховуючи, що між позивачем та відповідачем досягнуто згоди щодо усіх істотних умов купівлі-продажу спірної нерухомості, що підтверджується укладеним ними договором купівлі-продажу, позивачем сплачено відповідачці вартість належної їй частини будинку, а продавцем були передані позивачу належні їй частина будинку та правовстановлюючі документи на неї, суд приходить до висновку про те, що спірний договір купівлі-продажу є укладеним.

Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Верховний Суд України в постанові від 06.09.2017 року, прийнятій у справі №6-1288цс17, зазначив, що умовою застосування ч.2 ст.220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата іншою стороною (покупцем) можливості нотаріально посвідчити укладений правочин.

Відповідно до п.13 постанови пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість.

Отже, суд вважає можливим визнати в судовому порядку спірний договір купівлі-продажу частини будинку дійсним, оскільки законодавчо визначеною умовою такого визнання є втрата стороною правочину, а саме покупцем ОСОБА_1 , можливості його нотаріального посвідчення, зокрема, і з причини ухилення від цього іншої сторони правочину продавця ОСОБА_2 .

Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 04.03.2019 року, прийнятій у справі №665/2266/16-ц.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 підлягають задоволенню. Крім того, відповідач визнала позов у повному обсязі, і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що з урахуванням положень ч.3 ст.206 ЦПК України, надає суду підстави для задоволення позову.

Керуючись ст.ст.258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним та визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати дійсним укладений 21.08.2003 року покупцем ОСОБА_1 та продавцем ОСОБА_2 договір купівлі-продажу 37/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 , та визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право приватної власності на 37/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення тексту рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду складено 04.11.2021 року.

Суддя Т.О. Калашнікова