Постанова

Іменем України

24 лютого 2021 року

м. Київ

справа № 200/17603/17

провадження № 61-9099св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Дніпровська міська рада,

треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Управління Держгеокадастру у м. Дніпропетровську, реєстраційна служба Дніпровського міського управління юстиції,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Терновська Марія Леонтіївна, на постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Макарова М. О., Демченко Е. Л., Куценко Т. Р.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Дніпровської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Управління Держгеокадастру у м. Дніпропетровську, реєстраційна служба Дніпровського міського управління юстиції, про визнання незаконним та скасування рішення, скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Позовну заяву мотивовано тим, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 16 вересня 2016 року.

Власниками сусіднього житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Під`їзд до будинку АДРЕСА_2 та будинком АДРЕСА_1 ) проходить проїзд загального користування, який веде до будинку АДРЕСА_1 , ГРП та гаражів літ. «К», «Л», «М», «О», «П», що розташовані на АДРЕСА_1 .

Відповідно до рішення Дніпровської міської ради від 15 лютого 2017 року № 218/18 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 передано безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку, площею 0,0333 га, кадастровий номер :02:363:0094, на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Всупереч вимогам Земельного кодексу України (далі - ЗК України) ОСОБА_3 та ОСОБА_2 побудували на земельній ділянці, площею 0,0333 га, кадастровий номер :02:363:0094, на АДРЕСА_1 автомийку з метою здійснення підприємницької діяльності та надають послуги з мийки автотранспорту.

Відповідно до схематичного плану земельної ділянки на АДРЕСА_1 , та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомо мого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 29 вересня 2017 року № 98870871 за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровано право власності на гараж літ. «С», який у дійсності є автомийкою з двома в`їздами для автотранспорту, тобто складається з двох гаражів, що вказує, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 незаконно збудований другий гараж на земельній ділянці, цільовим призначенням якої є обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Інформація про другий незаконно збудований гараж всупереч вимогам законодавства України не відображена у технічному паспорті на житловий будинок ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що вказує на відсутність належної реєстрації права власності на цей гараж за ними, що призвело до внесення викривленої інформації у технічну документацію із землеустрою, на підставі якої незаконно було передано ОСОБА_3 та ОСОБА_2 земельну ділянку кадастровий номер :02:363:0094, частина якої є безпосередньо проїздом загального користування, виїзд на яку здійснюється з гаража літ. «С» та прилеглого до нього самочинно збудованого ОСОБА_3 , ОСОБА_2 гаража.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 14 серпня 2017 року № НВ-017 земельна ділянка, кадастровий номер :02:363:0094, на АДРЕСА_1 зареєстрована Управлінням Держгеокадастру у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області 28 листопада 2016 року.

Документацією із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, зазначена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 27 жовтня 2016 року, виконана фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4

23 лютого 2017 року за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер :02:363:0094.

ОСОБА_1 вважає, що рішення Дніпровської міської ради від 15 лютого 2017 року № 218/18 прийняте всупереч вимогам чинного земельного законодавства України, оскільки з боку меж земельної ділянки, кадастровий номер :02:363:0094, від літ. «В» до літ. «Г» та від літ. «Д» до літ. «Е» проїзд не проходить, оскільки від відмітки межі літ. «В» далі, паралельно АДРЕСА_1 розташований паркан. Проїзду з боку АДРЕСА_1 між житловим будинком АДРЕСА_1 та житловим будинком літ. «В-3» на АДРЕСА_1 немає. Наявний лише прохід шириною приблизно один метр, що є підставою для скасування рішення.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила визнати незаконним та скасувати рішення Дніпровської міської ради від 15 лютого 2017 року № 218/18; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0,0333 га, кадастровий номер :02:363:0094, на АДРЕСА_1 шляхом скасування в Державному земельному кадастрі, Поземельній книзі в електронній (цифровій) формі, Поземельній книзі в паперовій формі всіх рішень, відомостей та запису в електронній та паперовій формах про державну реєстрацію цієї земельної ділянки; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію, відомості, запис про право власності номер 19242726 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 34073188 від 28 лютого 2017 року про реєстрацію права спільної сумісної власності ОСОБА_3 , індексний номер та ОСОБА_2 , індексний номер на земельну ділянку, площею 0,0333 на, кадастровий номер :02:363:0094, на АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у складі судді Шевцової Т. В. від 27 листопада 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Дніпровської міської ради від 15 лютого 2017 року № 218/18 «Про передачу земельної ділянки по АДРЕСА_1 у спільну сумісну власність ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , по фактичному розміщенню індивідуального жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)».

Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0333 га, кадастровий номер :02:363:0094, на АДРЕСА_1 шляхом скасування в Державному земельному кадастрі, поземельній книзі в електронній (цифровій) формі, поземельній книзі в паперовій формі всіх рішень, відомостей та запису в електронній та паперовій формах про державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0333 га, кадастровий номер :02:363:0094, на АДРЕСА_1 .

Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію, відомості, запис про право власності номер 19242726 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 34073188 від 28 лютого 2017 року про реєстрацію права спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на земельну ділянку площею 0,0333 га, кадастровий номер :02:363:0094, на АДРЕСА_1 .

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції виходив із того, що на підставі рішення Дніпровської міської ради від 15 лютого 2017 року № 218/18 фактично у приватну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передано землі загального користування - проїзд, який проходить між будинком АДРЕСА_1 та будинком АДРЕСА_1 , що є незаконним, у зв`язку з чим рішення підлягає скасуванню, а позовні вимоги про скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації є похідними вимогами, тому вони також підлягають задоволенню.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року апеляційні скарги Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 задоволено, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2017 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що позивач звертаючись до суду з цим позовом не довела суду, що Дніпровська міська рада своїми діями порушила, невизнавала або оспорювала її права. Таким чином, позивачем не надано доказів обґрунтованості позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у травні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Терновська М. Л., посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального й процесуального права, просила скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що відповідачем всупереч вимогам статті 83 ЗК України передано у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельну ділянку, на якій знаходиться проїзд загального користування, що створює перешкоди ОСОБА_1 у користуванні власним будинком та земельною ділянкою, на якій розташований її будинок, у зв`язку з тим, що інший проїзд до її будинку та земельної ділянки відсутній.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У відзивах на касаційну скаргу ОСОБА_1 ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та Дніпровська міська рада зазначили, що суд апеляційної інстанції дослідив всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надав їм належну оцінку, правильно визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, тому підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Відзиви на касаційну скаргу від інших учасників справи не надходили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Терновська М. Л., на постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року і витребувано із Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу № 200/17603/17.

Ухвалою Верховного Суду від 20 листопада 2020 року справу призначено до судового розгляду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі - у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Терновська М. Л., не підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи

Відповідно до договору дарування від 16 вересня 2016 року ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05 жовтня 2017 року № 99399633.

Власниками сусіднього житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомо мого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 29 вересня 2017 року № 98870871.

Рішенням Дніпровської міської ради від 15 лютого 2017 року № 218/18 «Про передачу земельної ділянки на АДРЕСА_1 у спільну сумісну власність ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , по фактичному розміщенню індивідуального жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» передано безоплатно у спільну сумісну власність ОСОБА_3 та ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,0333 га, кадастровий номер :02:363:0094, на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і норми застосованого права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права в межах доводів та вимог касаційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції відповідає зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Статтею 143 Конституції України передбачено, що територіальні громади наділені правом безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляти майном, що є в комунальній власності.

Згідно із пунктом 1 статті 10, пунктом 5 статті 16 та статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» ради представляють інтереси територіальної громади та здійснюють повноваження власника майна.

Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на нерухоме і рухоме майно, доходи місцевих бюджетів та інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі і нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону, здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Статтею 83 ЗК України передбачено, що землі, які належать на праві власності територіальній громаді міст, є комунальною власністю, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.

Громадяни та юридичні особи набувають право власності на землі за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації (стаття 116 ЗК України).

Згідно із пунктом 3 статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадянам проводиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

Відповідно до абзаців «а», «б», «в» статті 12 ЗК України та пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території відповідних населених пунктів належать: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності.

Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно з частиною першою статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється (статті 125, 126 ЗК України).

Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина перша статті 1 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та користувачів, дотримуватись правил добросусідства (статті 91, 96 ЗК України).

Згідно з статтею 152 ЗК України визначено способи захисту прав на земельні ділянки, зокрема, передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до пунктів «б», «г», «е» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані: додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Згідно з статтею 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Відповідно до статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свою права власності іншою особою, може звернулися до суду - з вимогою про заборону вчинення певних дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 39 ЗК України передбачено, що землі житлової та громадської забудови використовуються відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою, з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.

Згідно з пунктом частини четвертої статті 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» детальний план території визначає порядок організації транспортного і пішохідного руху.

Відповідно до статей 27, 30 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» план забудови та технічна документація на будинок стосується суто земельної ділянки, де ведеться будівництво.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що Дніпровська міська рада, приймаючи оскаржуване рішення від 15 лютого 2017 року № 218/18 про передачу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у власність земельної ділянки, площею 0,0333 га, кадастровий номер :02:363:0094, на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), порушила законні права та інтереси позивача.

Таким чином, Верховний Суд встановив, що суд апеляційної інстанції дослідив всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надав їм належну оцінку, правильно визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи, викладені в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, їм надано належну правову оцінку, тому колегія суддів їх відхиляє як необґрунтовані.

Висновок за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Терновська Марія Леонтіївна, залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк