Провадження №2/523/1489/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2021 р.

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючої судді Середи І.В.,

за участю секретаря судового засідання Щербан О.Д.,

позивача ОСОБА_1 ,

предстаника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

представників відповідачів Мартинюк О.М., Рижко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9, в м. Одесі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Юридичного департаменту Одеської міської ради, ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

15.10.2020 р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_3 , Міністерства юстиції України, Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, та після зміни позовгних вимог просила визнати незаконним та скасувати рішення посадової особи Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Тимофєєва Олександра Анатолійовича про державну реєстрацію прав і обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 26258672 від 18.11.2015 року, а також визнати незаконним та скасувати рішення про запис державного реєстратора Одеського міського управління юстиції Ігнатова Дмитра Володимировича про внесення запису про право власності №12150817 від 11.11.2015 року..

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 25.03.2015 року у справі № 523/13631/14-ц було задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні спільною власністю, виділ частки у спільної часткової власності в натурі, про визнання права власності та поділено об`єкт нерухомості - будинок за адресою АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - виділено в натурі та визано право власності ОСОБА_3 на 60/100 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено порядок користування земельною ділянкою. Після набрання чинності рішенням суду по справі № 523/13631/14-ц позивач дійшла згоди із ОСОБА_3 щодо продажу нею належної їй частки домоволодіння на користь ОСОБА_1 , при цьому майнові витрати взяла на себе позивач - ОСОБА_1 , яка сплатила ОСОБА_3 3000,00 (Три тисячі) доларів США у якості авансу перед майбутньою угодою про продаж її батьку ОСОБА_1 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , про що ОСОБА_3 склала розписку, датовану 08.06.2017 роком.Через ухилення ОСОБА_3 від укладання договору купівлі - продажу ОСОБА_1 звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси із позовом про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та рішенням по справі № 523/7925/18 від 07 лютого 2019 року залишеним в силі в частині стягнення коштів постановою Одеського апеляційного суду від 02 червня 2020 року було стягнуто з ОСОБА_3 кошти у розмірі 78 468.60 гривень. Рішення набрало законної сили і наразі триває виконавче провадження №62605462. Однак 02.10.2020 року під час візиту до Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Велькова О. В. представник ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами виконавчого провадження №62605462 і виявив, що ОСОБА_3 зареєструвала свою частину домоволодіння шляхом виділення в одиницю, тобто у самостійний об`єкт нерухомості. Як зауважує позивач, домоволодіння є цілісним об`єктом і поділений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 лише юридично рішенням суду № 523/13631/14-ц. В подальшому, в листопаді 2015 року, при внесенні відомостей щодо права власності ОСОБА_3 державними реєстраторами органів Міністерства юстиції було фактично зареєстровано новий об`єкт нерухомості за тією ж самою адресою: АДРЕСА_1 , тобто допущено задвоєння адреси, що заборонено законом. Посилаючись на правові позиції, викладені у постанові Верховного Суду України по справі № 802/37191 від 29 .09.2015 року під час застосування редакції Закону № 1952-1V у редакції, що діяла станом на здійснення посадовими особами спірного запису, постановах Великої Палати Верховного Суду- від 12.06.2018 у справі № 823/378/16-ц, від 07.08.2019р, у справі № 193/11/17, від 02.10.2019р. у справі № 587/2331/16-ц, положення п. 4 ст. З Закону № 1952-1V «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», позивач вважає, що є підстави стверджувати про невідповідність вимогам закону дій посадової особи Управління державної реєстрації ГТУЮ в Одеській області Тимофєєва О.А., державного реєстратора Одеського міського управління юстиції Ігнатова Д.В. із внесення запису про право власності за ОСОБА_3 , оскільки одночасне існування державної реєстрації кількох прав власності на один і той самий об`єкт нерухомого майна суперечить засадам офіційного визнання і підтвердження державою фактів виникнення прав на нерухоме майно, є порушенням чинного законодавства та інтересів позивача, за яким право власності на об`єкти нерухомості зареєстровано первинно та не припинялося.

30.03.2020 р. відкрито провадження у справі з призначенням розгляду справи за правилами загального позовного.

12.01.2021р. на адресу суду надійшов відзив Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, відповідно до якого твердження позивача стосовного того, що Управління є правонаступником Одеського міського управління юстиції, є хибним. Згідно п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 99 від 11.02.2016 року про реформування територіальних органів Міністерства юстиції та розвиток системи надання безоплатної правової допомоги територіальний орган Міністерства юстиції - Одеське міське управління юстиції ліквідовано як юридична особа публічного права. Відповідно до ч.1ст.104 ЦК України, якщо реорганізація передбачає правонаступництво, то при ліквідації правонаступників не існує. Тобто, правонаступників в Одеського міського управління юстиції немає, оскільки його ліквідовано як юридичну особу, а процедура реорганізації не проводилась. Управління державної реєстрації в свою чергу створено, як новий структурний підрозділ юридичного департаменту Одеської міської ради згідно Рішення Одеської міської ради від 03.02.2016 № 248-VII, на який покладено діяльність з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Так як оскаржувані рішення приймались державними реєстраторами іншого суб`єкта держаної реєстрації, не були підзвітні та не являються на теперішній час службовими чи посадовими особами Управління, тому останнім не можуть надаватися обгрунтовані та всебічні пояснення з оскаржуваних рішень. Крім того зазначено, що наявність повноважень щодо здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не повинно тягнути за собою наслідки у вигляді сплати судового збору у разі задоволення судом позовних вимог. Одночасно повідомлено, що з 16.01.2020 такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачав: на відміну від положень ч. 2 ст. 26 ЗУ № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення: про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; про скасування державної реєстрації прав. З вищенаведеного вбачається, що позивачем обраний неналежний спосіб захисту своїх прав. Зазначена правова позиція підтверджується Постановою Верховного Суду від 28.10.2020 у справі № 910/10963/19.

01.04.2021р. закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Ростомов Г.А. повністю підтримали змінений позов та просили його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та її адвокат Аруцева І.Г. заперечували проти заявлених вимог та зазначили, що державними реєстратором абсолютно законно були вчинені реєстраційні дії, а тому підстав для задоволення позову немає.

Представник Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Мартинюк О.М. та представник юридичного департаменту Одеської міської ради Рижко К.В. заперечували проти заявлених вимог та просили відмовити в їх задоволенні

За змістом норми ч.6 ст.259 ЦПК України, складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

За нормами ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 25.03.2015р. у справі №523/13631/14-ц, яке набрало законної сили 23 вересня 2015 р. на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України, вирішено:

1. Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні спільною власністю, виділ частки у спільної часткової власності в натурі, про визнання права власності задовольнити.

2. Виділити в натурі у власність ОСОБА_3 60/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , що складаються з частини житлового будинку літ . «А- 1ж » , з прибудовою літ. «а» : 1/2 частини - веранди І, площею 13,4 кв.м; II - ванна площею 6,2 кв.м., 1-1 - коридор площею 5,2 кв.м., № 1-4 житлова кімната площею 22,3 кв.м., 1-5 - житлова кімната площею 6,4 кв.м., всього загальною площею складає - 46,6 кв.м., у тому числі житлова - 28,7 кв.м., а також 1/2 частину мощення І, 1/2 частину огородження № 1-3,4 огородження.

3. Виділити в натурі у власність ОСОБА_1 40/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , що складаються з частини житлового будинку літ. «А- 1ж », з прибудовою літ. «а» 1/2 частини - веранди І, площею 13,4 кв.м, 1-2 - житлова кімната площею 13,0 кв.м; 1-3 - житлова кімната площею 11,1 кв.м., загальною площею - 30,6 кв.м. , у тому числі житлова - 24,1 кв.м., а також надвірні споруди: літ. «Ж» - вбиральня, 1/2 частину мощення І, 1/2 частину огорожі № 1-3,4.

4. Визнати за ОСОБА_3 право власності на виділені в натурі 60/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , що складаються з частини житлового будинку літ . «А- 1ж » , з прибудовою літ. «а» : 1/2 частини - веранди І, площею 13,4 кв.м, II - ванна площею 6,2 кв.м., 1-1 - коридор площею 5,2 кв.м., № 1-4 житлова кімната площею 22,3 кв.м., 1-5 - житлова кімната площею 6,4 кв.м., всього загальною площею складає - 46,6 кв.м., у тому числі житлова - 28,7 кв.м., а також 1/2 частину мощення І, 1/2 частину огородження № 1-3,4 огородження, без врахування самовільно збудованих приміщень: сараїв «Г», «Е», навіс «Д», «З» -гараж.

5. Визнати за ОСОБА_1 право власності на виділені в натурі 40/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , що складаються з частини житлового будинку літ. «А- 1ж », з прибудовою літ. «а»: 1/2 частини - веранди І, площею 13,4 кв.м;1-2 - житлова кімната площею 13,0 кв.м; 1-3 - житлова кімната площею 11,1 кв.м., загальною площею - 30,6 м2 , у тому числі житлова - 24,1 кв.м., а також надвірні споруди: літ. «Ж» - вбиральня, 1/2 частину мощення І, 1/2 частину огорожі № 1-3,4., без врахування самовільно збудованих приміщень: сараїв «Г», «Е», навіс «Д», «З» -гараж.

6. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за частину частки у праві спільної часткової власності у розмірі 4769 гривень.

7. Виділити у користування ОСОБА_1 земельну ділянку площею 377 кв.м., що розташована з приляганням до правої бічної і задньої межі, що включає, в тому числі площу зайняту під частиною будинку і надвірною будовою літ. «Ж» - вбиральня.

В`їзд на виділену земельну ділянку ОСОБА_1 здійснювати через ділянку загального користування з боку АДРЕСА_2 з організацією окремого в`їзду з пристроєм в`їзних воріт у огородженні фасадної кордону.

8. Виділити у користування ОСОБА_3 земельну ділянку площею 377 кв.м, що складається з двох частин:

I - частина площею 210 кв.м., що розташована з приляганням до фасадної і правої межі земельної ділянки, що включає, в тому числі, площу зайняту під частиною будинку;

II - частина площею 167 кв.м., що розташована з приляганням до лівої і задньої зовнішньої межам.

В`їзд на земельну ділянку, що виділяється ОСОБА_3 , здійснювати через існуючі в`їзні ворота.

Сполучення між частками, що виділяються пропонується здійснювати через ділянку загального користування.

9. Визначити межі між земельними ділянками, що виділяються ОСОБА_1 та ОСОБА_3 наступним чином:

ОСОБА_5 , що відокремлює земельну ділянку, що виділяється у користування ОСОБА_1 встановлюються наступним чином:

- Від правої бічної межі земельної ділянки із точки розташованої з відступом 17,38 м. від фасадної межі по прямій лінії довжиною 1,29 м. до зовнішньої стіни будинку літ. «А-1ж»; далі по осях міжквартирних перегородок, що відокремлюють квартири співвласників на всю їх довжину до перетину з зовнішньою стіною прибудови літ. «а»; поворот праворуч по зовнішній межі зовнішньої стіни прибудови літ. «а» загальною довжиною 3,60 м; далі по прямій лінії продовження довжиною 1,1 м. до точки розташованої з відступу 2,5 м від лівої бічної межі і 22,70 м ( 11,50 +6,57 +3,60 +1,10 ) від фасадної межі; поворот праворуч по прямій лінії довжиною 2,53 м. у напрямку до правої бічної межі; поворот ліворуч по прямій лінії довжиною 33,00 м. до перетину з задньої межі до точки, розташованої з відступом від лівої бічної межі 5,03 м..

Межа, що відокремлює земельну ділянку, що виділяється у користування ОСОБА_3 встановлюються наступним чином:

І частина площею 210 кв.м., що розташована з прилеглим до фасаду та правої зовнішньої межі земельної ділянки, включаючи у тому числі площу зайняту під частиною будинку.

Від фасадної межі земельної ділянки із точки розташованої з відступом 2,50 м. від лівої бічної межі по прямій лінії довжиною 11,50 м. до кута зовнішньої стіни прибудови літ. «а» і далі по зовнішній межі прибудови літ. «а» зовнішньої стінки загальною довжиною 6,57 м;

Поворот праворуч по осях міжквартирних перегородок, що відокремлюють квартири співвласників на всю їх довжину до перетину з зовнішньою стіною будинку літ. «А-1ж», яка орієнтована на праву бічну межу; далі по прямій лінії продовження довжиною 1,29 м. до перетину з правої бічної межею в точці, розташованої з відступом 17,38 м. від фасадної межі.

II - частина площею, 167 кв.м., розташована з приляганням до лівої і задньої зовнішньої межі.

Від лівої бічної межі земельної ділянки із точки розташованої з відступом 22,70 м. від фасадної межі по прямій лінії довжиною 5,03 м ( 2,50 +2,53 ) у напрямку до правої бічної межі; поворот ліворуч по прямій лінії довжиною 33,00 м до перетину з задньої кордоном до точки, розташованої з відступом від лівої бічної межі 5,03 м.

10. Виділити у спільне користування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 земельну ділянку площею 57 кв.м., межі якої встановлюються наступним чином:

Від фасадної межі земельної ділянки із точки розташованої з відступом 2,50 м. від лівої бічної межі по прямій лінії довжиною 11,50 м. до кута зовнішньої стіни прибудови літ. «а» і далі по зовнішній межі зовнішньої стіни прибудови літ. « а » загальною довжиною 10,17 м ( 6,57 +3,6 ); далі по прямій лінії продовження довжиною 1,1 м. до точки, розташованої з відступом 2,5 м. від лівої бічної межі і 22,70 м ( 11,50 +6,57 +3,60 +1,10) від фасадної межі; поворот наліво по прямій лінії довжиною 2,5 м. до перетину з лівою бічної межі до точки, розташованої з відступом 22,7 м від фасадної межі.

11. Припинити спільну частку власність між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_2 .

12. Зобов`язати ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_3 користуватись часткою, яка виділена в натурі у житловому будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_2 .

15.01.2018р. ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси заяву ОСОБА_3 про виправлення описок у рішенні Суворовського районного суду м. Одеси від 25.03.2015р. за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні спільною власністю, виділ частки у спільної часткової власності в натурі, про визнання права власності задоволено частково. Ухвалено внести виправлення у рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25.03.2015р. за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні спільною власністю, виділ частки у спільної часткової власності в натурі, про визнання права власності, та мотивувальній частині рішення, а також у резолютивної частині рішення:

у реченні:

Виділити в натурі у власність ОСОБА_3 60/100 частин житлового будинку АДРЕСА_2 , що складаються з…..:

Замість 1/2 частини - веранди І, площею 13,4 кв.м;

Читати 1/2 частини - веранди І, площею 6,5 кв.м., від загальної площі веранди І,

у реченні:

Виділити в натурі у власність ОСОБА_1 40/100 частин житлового будинку АДРЕСА_2 , що складаються з…

Замість: 1/2 частини - веранди І, площею 13,4 кв.м;

Читати 1/2 частини - веранди І, площею 6,5 кв.м., від загальної площі веранди І,

у реченні

Визнати за ОСОБА_3 право власності на виділені в натурі 60/100 частин житлового будинку АДРЕСА_2 , що складаються з …

Замість 1/2 частини - веранди І, площею 13,4 кв.м;

Читати 1/2 частини - веранди І, площею 6,5 кв.м., від загальної площі веранди І,

у реченні

Визнати за ОСОБА_1 право власності на виділені в натурі 40/100 частин житлового будинку АДРЕСА_2 , що складаються з …

Замість 1/2 частини - веранди І, площею 13,4 кв.м;

Читати 1/2 частини - веранди І, площею 6,5 кв.м., від загальної площі веранди І,

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 10.11.2016р. по справі №523/12845/16-ц, яке набрало законної сили 24.01.2017р. вселено ОСОБА_3 у виділену їй в натурі, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25.03.2015р. (справа №523/13631/14-ц), частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

18.11.2015р. рішенням №26258672 державний реєстратор прав на нерухоме майно Тимофєєв О.А. Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області, розглянувши заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 11.11.2015р., реєстраційний номер 14243452, яку подала ОСОБА_3 про проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований щза адресою: АДРЕСА_1 , керуючись ч.2ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.20 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабітнету Міністрів України від 17.10.2013р. №868, вирішив: провести державну реєстрацію права власності на житловий будинок що розташований щза адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 , ПН: НОМЕР_1 ; відкрити розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на обєкт нерухомого майна загальною площею 46,6кв.м.,, житловою площею 28,7 кв.м., крім самовільно зведених сараїв літ.Г, Е, навісу лфт.Д, гаражу літ.З (з перенесенням обтяження №8104257).

11.11.2015р. державний реєстратор Одеського міського управління юстиції Ігнатов Д.В. вніс запис про право власності №12150817 на підставі рішення Суворовського районного суду м.Одеси №523/15631/14-ц від 25.03.2015р., ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №523/15631/14-ц від 23.09.2015р., щодо приватної власності ОСОБА_3 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , опис об`єкта: частина житлового будинка літ. «А-1ж» з прибудовою літ.»а»: 1/2 частини веранди І, площею 13,4 кв.м. ІІ ванна площею 6,2 кв.м., 1-1 коридор площею 5,2 кв.м., №1-4 житлова кімната площею 22,3 кв.м., 1-5 житлова кімната площею 6,4 кв.м., 1/2 частина вимощення І, 1/2 частина огородженння №1-3,4-огородження, без врахування самовілльно побудованих приміщень: сараїв літ.»Г», «Е», навіс літ.»д», «З»-гараж; загальною площею 46,6 кв.м., житловою площею 28,7 кв.м.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положеннями ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України закріплено принцип непорушності права власності та зазначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з вимогами 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з вимогами ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Відповідно до ч.2 ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За нормами ч.1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Згідно з вимогами ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до норм ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі -Закон) будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом.

Пунктом 1 ч.1 ст.4 Закону державній реєстрації прав підлягають право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва.

В силу положень ч.2ст.9 Закону (станом на дату рішення про державну реєстрацію 18.11.2015р.), державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав;

2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав;

3) відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи;

4) веде реєстраційні справи щодо об`єктів нерухомого майна;

5) присвоює реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації;

6) видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

7) надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом;

8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень;

8-1) під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та оформлені в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов`язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо оформлених речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки;

9) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України. Нотаріус як спеціальний суб`єкт здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених пунктами 4 і 6 частини другої статті 9 цього Закону.

За нормами ч.3 ст.10 Закону відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, мають відповідати даним реєстраційної справи, яка містить документовані записи щодо прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У разі їх невідповідності пріоритет мають дані реєстраційної справи.

Особливості процедури державної реєстрації прав власності на нерухоме майно визначені Порядком реєстрації.

Так, п. 40 вищевказаного Поряду передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону про реєстрацію та Порядком реєстрації.

Згідно положень Порядку реєстрації, державна реєстрація вперше на новозбудоване майно здійснюється на підставі документів, визначених пунктами 41, 42, 43 Порядку реєстрації.

Також, п. 42 Порядку реєстрації передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Пунктом 43 Порядку реєстрації встановлено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані: 1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; 2) виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.

Таким чином, вищенаведеними положеннями Порядку реєстрації визначено вичерпні переліки документів, необхідних для проведення державної реєстрації на майно.

Згідно п.1,2 Закону, у разі поділу об`єкта нерухомого майна або виділу частки з об`єкта нерухомого майна відповідний розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються, реєстраційний номер цього об`єкта скасовується. Водночас для кожного з новостворених об`єктів нерухомого майна відкривається новий розділ Державного реєстру прав і нова реєстраційна справа, кожному з таких об`єктів присвоюється новий реєстраційний номер.

Записи про речові права та їх обтяження щодо об`єкта, який поділяється, або при виділі частки із цього об`єкта переносяться до розділів Державного реєстру прав, що відкриті на кожний новостворений об`єкт. Якщо правочином або актом відповідного органу встановлено, що речові права та їх обтяження не поширюються на всі новостворені об`єкти нерухомого майна, записи про такі права та обтяження переносяться лише до розділів, відкритих для новостворених об`єктів, яких вони стосуються.

Водночас, статтями 23, 24 Закону визначено перелік підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, а також перелік підстав для відмови в державній реєстрації прав.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 18 Закону свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається: у разі виділення окремого об`єкта нерухомого майна зі складу об`єкта нерухомого майна, що складається із двох або більше об`єктів..

Таким чином, п.п. 42, 43,44 Порядку реєстрації визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно, реєстрація якого здійснюється вперше, і з огляду на закріплені положення у статтях 9, 18, 24, 25 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, останній приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Відповідно до вимог ст.27 Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката;2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів;5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката;6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року;9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди;11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно;12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації;13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За правилами статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» закріплені підстави для державної реєстрації прав, підставою на момент прийняття державним реєстратором прав на нерухоме майно Тимофєєвим О.А. Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області рішення індексний номер: 26258672 від 18.11.2015 року було рішення Суворовського районного суду м.Одеси №523/13631/14-ц від 25.03.2015р., що підтверджується наданими доказами, доданими до позовної заяви.

Положеннями статті 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ст. 393 Цивільного кодексу України: правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності особи є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Отриманими доказами встановлено, що у сторін існує рішення суду про виділ частини домоволодіння в натурі, з якого реєстратору було достатньо відомостей для встановлення наявності іншого співвласника спірного майна.

Із наданого рішення та дублікату реєстраційного посвідчення КП ОМБТІ та РОН від 07.11.2006 р. вбачається, що остання реєстрація права власності співвласників майна була 14.08.2001 р. та 26.12.1988 р.

Таким чином, вищезазначені обставини, аргументи та норми діючого законодавства України свідчать, що рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Тимофєєва О.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 26258672від 18.11.2015 року на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про те, що приватним власником житлового будинку АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_3 , являється законним та не порушує права позивача.

Посилання представника позивача на те, що діями державного реєстротора було вчинено одночасна державна реєстрація кількох прав власності на один і той самий об`єкт нерухомого майна, судом розглядається критично виходячи з вказаних норм та складових будівель нерухомого майна зареєстрованого за відповідачем.

Крім того, суд звертає увагу на те, що позивач як спадкоємець майна ОСОБА_1 не позбавлена можливості отримати новий номер для будівлі виділеної в натурі за рішенням суду.

Враховуючи встановлені обставини та норми, які регулюють виниклі правовідносини, суд дійшов висновку, що державний реєстратор провів державну реєстрацію права власності, маючи правові підстави для цього, що не5 порушило майнових прав та законних інтересів позивача.

Керуючись ст.ст. 12,13,76-81,258-259,263,265,268,273,354,355 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Міністерства юстиції України, Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Юридичного департаменту Одеської міської ради, ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування рішень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного рішення.

Суддя

Повне рішення складено 24.12.2021 р.