ПОСТАНОВА
Іменем України

18 лютого 2021 року м. Кропивницький

справа № 398/2759/19

провадження № 22-ц/4809/335/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,
за участю секретаря судового засідання Деменко О.І.,
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач ОСОБА_2 ,
третя особа Олександрійська районна державна адміністрація Кіровоградської області як орган опіки та піклування,
розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 жовтня 2020 року у складі судді Коліуш Г.В.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позову зазначала, що з 09.10.2013 вони з відповідачем перебувалаи у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16.05.2017 було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Оскільки відповідач зловживав спиртними напоями, не працював, застосовував до неї фізичне насилля, що негативно впливало на їх стосунки, шлюб припинився з квітня 2015 року і з цього часу вона проживає з дитиною окремо, яка перебуває на її утриманні та вихованні, спорів стосовно місця проживання дитини не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати разом з нею.
Зазначала, що весь цей час відповідач життям дочки не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні. На наданий час дитина не пам`ятає батька та немає до нього ніяких почуттів, оскільки за всі роки жодного разу його не бачила. Також в спілкуванні з нею ніколи про нього не питала та не цікавилась.
З травня 2017 року вони з дочкою проживають в м. Дніпро, дитині забезпечені гідні умови проживання, між нею, її чоловіком та дитиною склалися усталені доброзичливі стосунки, вихованням дитини займається вона та її чоловік, який має бажання її удочерити.
Натомість відповідач лише за рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області сплачує аліменти, іншої участі у вихованні дитини не приймає, з дочкою не спілкується, не цікавиться її розвитком та здоров`ям. Протягом трьох років самоусунувся від виховання дитини.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 жовтня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Враховуючи надані відповідачем пояснення та докази по справі, з яких вбачається, що відповідач дійсно став на шлях виправлення, працює, веде здоровий спосіб життя, має постійне місце проживання, постійний дохід, бореться за своє право бути батьком дитини, оскарження заочного рішення суду про позбавлення його батьківських прав свідчить про наявність інтересу до дитини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав та вважає можливим, з врахуванням інтересів дитини, у задоволенні позовних вимог відмовити, попередивши відповідача про неприпустимість в подальшому порушення з його боку батьківських обов`язків щодо його дитини та про можливі наслідки у разі його неналежного виконання - позбавлення батьківських прав.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
Позивач подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що не погоджується з рішенням суду, вважає, що судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення необґрунтованого судового рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила доводи тотожні поясненням позовної заяви. Додатково вказала, що дитина вважає батьком її чоловіка - ОСОБА_4 , про те, що її батьком є відповідач - не знає. На думку позивача, це свідчить про те, що відповідач для дитини є чужою людиною про існування якої їй взагалі невідомо і це є найголовнішим підтверджуючим фактом того, що відповідач взагалі не приймає участі не тільки у вихованні але й в житті дитини.
Той факт, що відповідач почав вчиняти якісь активні дії тільки після того, як постало питання про позбавлення його батьківських прав відносно дочки ОСОБА_5 , не може свідчити про те, що відповідач був чи стане зразковим батьком.
Просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
Відзиву на апеляційну скаргу не надходили, що згідно вимог ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.
Суд першої інстанції встановив такі обставини
ОСОБА_6 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 та ОСОБА_7 уклади шлюб 05.06.2020.
З витягу з протоколу засідання міської психолого-медико-педагогічної консультації Управління освіти департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради від 20.06.2018 №604 вбачається, що інтелектуальний розвиток ОСОБА_3 відповідає віковим показникам, научуваність збережена, мислення самостійне, гнучке, працездатність задовільна, допомогу використовує ефективно, емоції скуті, поведінка впорядкована, мовлення вікове, має порушення зору.
Згідно з довідкою Дошкільного навчального закладу ясла-садок «42» Олександрійської міської ради ОСОБА_3 , 2013 року народження, відвідувала садок з 01.02.2016 по 12.05.2017. Батько ОСОБА_2 участі у вихованні дитини не приймав.
Відповідно до довідки №15 від 17.09.2018, виданої Комунальним закладом освіти «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №340 комбінованого типу» Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 , 2013 року народження, дійсно відвідує ДНЗ № 340 з 16.07.2017, батько ОСОБА_2 участі у вихованні дитини не приймає.
За висновком про психологічне обстеження дитини ОСОБА_3 № 476 від 10.09.2018, наданого Центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Чечелівської районної у місті Дніпрі ради під час обстеження Софія легко і швидко встановлює контакт, виявляє в цьому зацікавленість, достатній рівень узагальнення, хоча спостерігаються деякі труднощі при пошуку узагальнюючих понять.
Згідно з Актом оцінки потреб дитини та її сім`ї № 606, складеного Чечелівським ЦСССДМ, ОСОБА_3 проживає з матір`ю та вітчимом за адресою: АДРЕСА_1 , дитина забезпечена всім необхідним для повноцінного росту та розвитку, мати в повній мірі виконує свої батьківські обов`язки, забезпечує разом з цивільним чоловіком дитину в силу своїх можливостей, сім?я забезпечена всім необхідним для повноцінного життя.
За висновком Олександрійської районної державної адміністрації Кіровоградської області №01-31/499/2 від 24.09.2018 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , останній свідомо ухиляється від покладених на нього батьківських обов`язків, не надає дитині достатньої уваги, любові та розвитку, не спілкується з дитиною, не приймає участі у її житті та вихованні, матеріально крім сплати обов`язкових аліментів не утримує, протягом останніх 2 років самоусунувся від виконання покладених на нього обов`язків, враховуючи викладене Олександрійська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування визнала за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 .
З характеристики на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеною ДНЗ №340 Дніпровської міської ради 15.10.2019 вихованням дитини займалась мати та вітчим, батько дитячий садок не відвідував.
З характеристики на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеною ДСЗШ №62 Дніпровської міської ради Софія виховується в сім`ї з мамою та вітчимом, рідний батько ОСОБА_5 в школу не з`являється та участі у шкільному житті дівчинки не приймає, в телефонному режимі за час навчання успіхами дитини не цікавиться.
Відповідно до довідки КЗО «НВК №120» Дніпровської міської ради №86 від 21.09.2020 ОСОБА_3 дійсно навчається в КЗО «НВК №120» ДМР, батько ОСОБА_2 протягом 2019-2020 навчального року на батьківських зборах жодного разу не був, з класним керівником не спілкувався, успіхами доньки не цікавився.
ОСОБА_2 з 20 жовтня 2016 року проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_3 на посаді військовослужбовця, що підтверджується контрактом про проходження громадянами України військової служби в Національній гвардії України від 20.10.2016.
Відповідно до довідки №91 від 03.07.2018, ОСОБА_2 , за період з 01.07.2017 по 30.06.2018 отримав грошове забезпечення в сумі 98 649,03грн, з якого утримано аліменти в сумі 31 543,80 грн.
Згідно зі службовою характеристикою на солдата ОСОБА_2 , стрільця 3 відділення 1 взводу роти охорони батальйону аеродромно-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_3 , ОСОБА_2 за період проходження служби зарекомендував себе виконавчим військовослужбовцем. До виконання службових обов`язків відноситься з відповідальністю. Поставлені завдання виконує своєчасно, проявляє при цьому ініціативу. Вимогливий до себе. Завжди дотримується військової дисципліни. Морально стійкий. На критику та зауваження реагує адекватно. За характером спокійний, врівноважений, ввічливий. Займаній посаді відповідає.
Відповідно до довідки-характеристики №131 від 09.07.2018, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Компрометуючих матеріалів на ОСОБА_2 в Приютівській селищній раді немає.
З наданих рахунків №7 від 03.05.2016, № 12 від 15.06.2016, № 16 від 25.07.2016, № 22 від 18.08.2016, № 29 від 22.09.2016, №5 від 05.01.2017, №8 від 29.01.2017 вбачається, що відповідач в період з травня 2016 року по січень 2017 року купував дитячий одяг та іграшки.
З ухвали Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07.06.2019 по справі №398/4109/19 вбачається, що відповідач звертався до суду з позовом до позивача про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення графіку зустрічей з дитиною.
Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України №204 від 28.09.2020 у ОСОБА_2 заборгованість зі сплати аліментів відсутня.
Також відповідачем надана накладна від 12.10.2020 про направлення та адресу позивача дитячих іграшок та роздруківка переписки з приводу зустрічей з дитиною.
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала свою апеляційну скаргу, просила її задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з?явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.
Представник Олександрійської районної державної адміністрації Кіровоградської області як орган опіки та піклування, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі.
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.
Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків.
Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовного дочки - ОСОБА_5 , ОСОБА_1 посилалася, зокрема на те, що відповідач ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дочки та не виявляє бажання у спілкуванні з дитиною.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.
У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява№ 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.
При цьому Верховний Суд зазначає, що за положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер, а тому не може бути безумовною підставою для задоволення позову та позбавлення одного із батьків батьківських прав.
При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.
Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Ураховуючи викладене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні.
В матеріалах справи відсутні беззаперечні докази, які б свідчили про злісне і тривале за часом ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та його винної поведінки, а позбавлення батьківських прав слід розглядати як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей.
З урахуванням якнайкращих інтересів дитини та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав.
Посилання в апеляційній скарзі на висновок органу опіки та піклування також не спростовує законність та обґрунтованість судового рішення так, як відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України висновок органу опіки та піклування щодо вирішення справи має рекомендаційне значення. Суд, з урахуванням усіх обставин справи, має право погодитися чи не погодитися з висновком органу опіки і піклування та ухвалити відповідне рішення.
Суд першої інстанції врахував обставини справи та обґрунтовано вважав, що ситуація, в якій опинилися учасники справи, не є невиправною і може бути змінена на краще внаслідок докладання відповідачем зусиль щодо активного виконання батьківського обов`язку виховання дитини та її матеріального забезпечення.
Збереження за відповідачем його батьківських прав відносно дитини задля забезпечення її права на батьківське піклування і виховання відповідає її найкращим інтересам.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційних скарг
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
За таких обставин, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Щодо розподілу судових витрат
В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений судовий збір поверненню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 26 лютого 2021 року.

Головуючий суддя А.М. Головань
Судді О.Л. Карпенко
С.І. Мурашко