Справа №443/1520/18
Провадження №2/443/231/21
РІШЕННЯ

іменем України

23 лютого 2021 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Павліва А.І.,

секретар судового засідання Стасів С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом та за законом і визнання права власності на цілий житловий будинок,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

встановив:

Стислий виклад позиції сторін.

ОСОБА_1 (позивач) подав до суду позовну заяву до ОСОБА_2 (відповідач), у якій просить визнати за ним право власності на 1/3 частину житлового будинок з надвірними спорудами у АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті його матері ОСОБА_3 , визнати за ним право власності на 1/3 частину вказаного будинку у порядку спадкування за законом після смерті його брата ОСОБА_4 та визнати за ним право власності на цілий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивач покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його брат ОСОБА_4 , які до дня смерті проживали у власному будинку у АДРЕСА_1 , який відносився до суспільної групи «колгоспний двір». Станом на 30.06.1996 у будинку були зареєстровані та проживали він, його мати та брат. За життя 20.09.2010 мати склала на користь нього заповіт. На даний час йому належить частка у майні колгоспного двору як члену цього двору, та частки у майні колгоспного двору, які він успадкував після смерті матері за заповітом та після смерті брата за законом. Його сестра (відповідачка) не претендує на частку у колишньому колгоспному дворі.

Відповідачка правом на подання відзиву не скористалася.

У судовому засіданні позивач позов підтримав повністю та просить суд його задовольнити.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, з позовними вимогами згідна.

Заяви, клопотання учасників справи.

Позивач подав заяву про розгляд підготовчого засідання за його відсутності та призначення справи до судового розгляду по суті (а.с.77).

Відповідачка подала заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позову (а.с.75).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 19.08.2020 прийнято справу до розгляду та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.71-72).

Ухвалою підготовчого засідання від 15.10.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.79-80).

Суд, заслухавши пояснення позивача, з`ясувавши обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 07.07.1973 (а.с.5).

Згідно з технічним паспортом від 10.05.1980, в АДРЕСА_1 розташований житловий будинок «А-1» загальною площею 53,6 кв.м., житловою площею 43,6 кв.м (а.с.13).

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будівлі від 12.05.1994 цілий жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_3 (а.с.10).

20.09.2010 ОСОБА_3 заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті і на що вона за законом буде мати право ОСОБА_4 , про що складено заповіт, посвідчений секретарем виконкому Обласницької сільської ради та зареєстрований у реєстрі за №120 (а.с.14).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Стрий Львівської області, а ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Корнелівка Жидачівського району Львівської області, про що свідчать свідоцтва про смерть від 08.08.2017 та від 15.01.2013 (а.с.6, 7).

Згідно з витягом з погосподарської книги с. Корнелівка від 02.08.2018, будинковолодіння АДРЕСА_1 станом на 30.06.1990 відноситься до суспільної групи «Колгоспний дві» та рахується за громадянами: голова двору ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_1 та син ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8).

Заявою від 02.02.2018 ОСОБА_2 як спадкоємець майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 відкликала свою заяву №1181 від 28.11.2017 про прийняття спадщини за законом та відмовляється від спадщини в користь ОСОБА_1 (а.с.53).

Згідно з Свідоцтвом про право на спадщину за законом спадкоємцем майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його брат ОСОБА_1 , який проживає в с. Корнелівка Жидачівського району Львівської області. Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з квартири АДРЕСА_2 , яка належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого в Стрийському МБТІ за №873 (а.с.61).

Відповідно до довідок, що видаються при оформленні спадщини, виданих 09.08.2018 ВК Облазницької сільської ради Жидачівського району Львівської області, під №12 вул.Б.Хмельницького села Корнелівка Жидачівського району рахується господарство, яке належало ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Від імені ОСОБА_3 посвідчено заповіт від 20.09.2010. До дня смерті разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був зареєстрований ОСОБА_1 (а.с. 15, 16).

Згідно з довідками ВК Облазницької сільської ради Жидачівського району Львівської області від 27.08.2018 встановлено, що будинок, який належав ОСОБА_3 знаходиться по АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 займався похоронами брата та матері (а.с.17, 18).

Постановою Державного нотаріуса Жидачівської ДНК від 27.08.2018 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері, оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом (а.с.9).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за заповітом після смерті матері та за законом після смерті брата на частки у майні колгоспного двору, а також права власності як члена колгоспного двору (відтак права власності на весь будинок), і невизнання цього права нотаріусом, який відмовив йому у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (даної ЦК УРСР), Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин), Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).

Так, стаття 58 Конституції України визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року.

Згідно з положеннями статті 4 Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року.

Приписами частини 1 статті 120 ЦК УРСР передбачено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Згідно з положеннями частини 1 статті 121 ЦК УРСР володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору.

Нормою частини 2 статті 122 ЦК УРСР визначено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Спірні правовідносини щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 регулюються нормами ЦК України.

Так, нормою статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно з приписами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно з приписами частини 1 статті 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Положеннями статті 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з приписами частини 1 статті 1262 ЦК України передбачено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Приписами частини 1 статті 1273 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Крім цього, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», згідно з якими положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;

в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору;

г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону «Про власність» 885-12 загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до суспільної групи господарств колгоспний двір, головою якого була ОСОБА_3 . Станом на 30.06.1990 у цьому житловому будинку були зареєстровані та проживали ОСОБА_3 та її сини ОСОБА_1 , ОСОБА_4 . Станом на 15.04.1991 лише ці члени колгоспного двору мали право на частку у ньому, відтак з огляду на те, що розмір частки члена колгоспного двору встановлювався законом виходячи з рівності часток усіх членів двору, тому кожному мало б належати по 1/3 частці цього двору.

За життя ОСОБА_3 зробила особисте розпорядження, яким заповіла все належне їй за законом майно синові ОСОБА_1 , який, в силу приписів частини 3 статті 1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини і не заявляв про відмову від неї.

За життя ОСОБА_4 особистого розпорядження не зробив, відтак після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилася спадщина (зокрема на 1/3 частку у колгоспному дворі). Спадкоємцями належних ОСОБА_4 прав та обов`язків, що не припинилися внаслідок його смерті, є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як спадкоємці другої черги за законом, які у визначений статтею 1270 ЦК України строк подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Однак, з огляду на те, що ОСОБА_6 , у подальшому, відмовилася від спадщини, про що заявила нотаріусу, подавши відповідну заяву, відтак єдиним спадкоємцем за законом є ОСОБА_1 , який постійно проживав разом з спадкодавцем ( ОСОБА_4 ) на час відкриття спадщини та не заявляв про відмову від неї.

Отже, ОСОБА_1 належить: 1/3 частка у майні колгоспного двору як його члену, 1/3 частка у майні колгоспного двору як спадкоємцю за заповітом після смерті матері та 1/3 частка у майні колгоспного двору як спадкоємцю за законом після смерті брата.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право ОСОБА_1 не визнається, відтак позивач має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернувся до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю.

На підставі статей 120, 121, 123 Цивільного кодексу Української РСР, статей 392, 1216, 1218, 1223, 1233, 1235, 1236, 1258, 1262, 1268 Цивільного кодексу України та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом та за законом і визнання права власності на цілий житловий будинок задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок загальною площею 53,6 кв.м., житловою площею 43,6 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини 6 статті 259 та частини 1 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України складання повного рішення суду відкладено на десять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 04 березня 2021 року.

Головуючий суддя А.І. Павлів