ПОСТАНОВА

Іменем України

09 грудня 2021 року м. Кропивницький

справа № 941/265/21

провадження № 22-ц/4809/1612/21

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Дуковський О. Л., Мурашко С. І.,

за участю секретаря судового засідання Сорокіної Н. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 27 липня 2021 року (суддя Шаєнко Ю. В.),-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 у березні 2021 року звернувся до ОСОБА_2 з позовом до суду про стягнення заборгованості за договором позики. Обґрунтував вимоги тим, що відповідач 01 грудня 2018 року взяв у нього в борг гроші в сумі 5 000 доларів США, які обіцяв повернути до 01 січня 2020 року разом з процентами, про що складена та підписана розписка, але кошти своєчасно не повернув. Позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти за договором позики в розмірі 336 395, 44 грн (12037,51 доларів США), а також понесені судові витрати по справі.

Протягом судового розгляду представник позивача подав заяву про відмову від частини позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 01 грудня 2018 року в розмірі 238 585 гривень 84 копійки.

Відзив на позовну заяву. Відповідач, заперечуючи проти заявлених вимог подав відзив, в якому вказує, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. Зміст розписки не містить відомостей про передачу позивачем грошових коштів та отримання відповідачем цих грошових коштів саме у тому розмірі. Позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту передачі коштів. Наявність у наданій розписці зобов`язань повернути борг у грошовій сумі, не може свідчити про те, що між сторонами було укладено договір позики та те, що позивачем було передано відповідачу грошові кошти, оскільки даний борг міг виникнути на підставі інших правовідносин. За умовами розписки від 01.12.2018 року сторони погодили щомісячну сплату 5 відсотків за користування позикою, яка надана на строк користування - до 01 січня 2020 року включно, а не до повного виконання договору, як зазначено у позовній заяві представником позивача. Позичальник не довів своє неодноразове звернення щодо повернення боргу.

Обставини встановлені судом першої інстанції

Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 27 липня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, задоволений. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 01 грудня 2018 року в розмірі 238 585 (двісті тридцять вісім тисяч п`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 84 копійки; сплачений судовий збір в розмірі 2 385 (двох тисяч триста вісімдесят п`ять ) гривень 89 копійок; витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 255 (чотирьох тисяч двісті п`ятдесят п`ять) гривень 45 копійок.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач повністю довів те, що відповідач повинен сплатити йому борг за договором позики від 01 грудня 2018 року в розмірі 238 585 гривень 84 копійки, тому позов підлягає задоволенню.

Короткий зміст апеляційної скарги

Не погоджуючись з судовим рішенням відповідачем подана апеляційна скарга, якою просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. У даній справі, зміст не містить відомостей про передачу Позивачем грошових коштів та отримання Відповідачем цих грошових коштів саме у тому розмірі, який ставиться Позивачем перед судом.

В обґрунтування вказує, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту передачі коштів відповідачу. Наявність у наданій позивачем розписці про зобов`язання повернути борг у грошовій сумі, не може свідчити про те, що між сторонами було укладено договір позики та те, що позивачем було передано відповідачу грошові кошти, оскільки даний борг міг виникнути на підставі інших правовідносин. ОСОБА_1 не надав суду переконливих доказів на підтвердження факту передачі відповідно до розписки від 01 грудня 2018 року Відповідачу грошових коштів, які він вимагає повернути у розмірі 5 000 доларів США.

Тому єдиними документами, які дозволяють досліджувати склад і наявність зобов`язання може бути Договір позики укладений у письмовій формі, Розписка про отримання коштів згідно Договору та інші докази на підтвердження факту передачі коштів Відповідачу, не є належним доказом грошового зобов`язання.

Рух справи в апеляційному суді

Апеляційна скарга подана 1 вересня 2021 року, цивільна справа в провадження апеляційного суду надійшла 7 вересня 2021 року. Ухвалою суду від 13 вересня 2021 року відповідача звільнено від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги, з підстав в ній зазначених, апеляційну скаргу залишено без руху.

Ухвалою від 11 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву.

Ухвалою від 2 листопада 2021 року підготовчі дії у справі закінчені, справу призначено до розгляду на 14 годину 00 хвилин 9 грудня 2021 року.

Узагальнений зміст пояснень учасників справи, наданих в судовому засіданні

Представник позивача, адвокат Вацюк М.В. заперечив щодо доводів апеляційної скарги, наполягав на залишенні рішення суду без змін. Відповідач ОСОБА_2 просив прийняти і задовольнити доводи апеляційної скарги.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Цим вимогам оскаржуване рішення суду відповідає, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суд повинен виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2013 року у справі № 6-63цс13, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц.

У постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 зроблено висновок, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Частинами 2 - 4 ст. 545 ЦК України передбачено, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Натомість порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Як встановлено з оригіналу розписки, яка долучена до матеріалів справи (а.с.40) ОСОБА_2 отримав від громадянина ОСОБА_1 в борг 5 000 доларів США, відсоткова ставка 5% на місяць, строк повернення позики 1 січня 2020 року.

Доказів повернення боргу чи відсутності подій, пов`язаних з укладенням правочину, відповідачем не надано.

Відповідно до ч. 1. ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Згідно ч.1. ст. 77 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.1. ст. 81 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов обґрунтованого висновку про зобов`язання відповідача повернути борг за укладеним правочином позивачеві.

Борг становить 5000 доларів США,що за курсом банківським становить 27.65 грн, відтак основна сума боргу складає 138 250,00 грн.

Сторонами передбачена сплата відсотків, ставка 5%, відповідно за 13 місяців строку дії договору сума до стягнення - 3 250 доларів США, відповідно по курсу 89 862,50 грн (а.с.39).

З 1 січня 2020 року за положеннями ст.625 ЦК нараховується 3% на місяць за невиконання зобов`язання, що становить 2 100 доларів США, відповідно по курсу 58 065,00 грн.

Такий висновок суду ґрунтується на тому, що відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, яка свою чергує встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

При цьому ч. 2 ст. 625 ЦК України, з урахуванням принципу свободи договору (ст.ст. 6, 627 ЦК України) надає сторонам договору право визначити розмір процентів річних на власний розсуд, відійшовши від визначених законом трьох процентів річних.

Відтак загальна сума заборгованості складає 286 177,50 грн.

Розрахунок суду 238 585 (двісті тридцять вісім тисяч п`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 84 коп. Така сума визначена до стягнення, таку позивач заявив у своїй заяві.

Судом першої інстанції також відповідно до ч.1 ст.137 ЦК України, вирішені витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Витрати на професійну правничу допомогу, судовий збір, витрати на проведення експертиз та інші витрати пов`язані з розглядом справи, відповідно до ст. 133 ЦПК України, є складовою судових витрат, відшкодування яких проводиться згідно вимог ст. 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

В ході розгляду справи відповідачем сплачені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4255 гривень 45 копійок, що підтверджується відповідними долученими до справи доказами .

Та стягнутий на користь позивача сплачений судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: в розмірі 2385 гривень 89 копійок.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд першої інстанції дотримався загальних вимог процесуального права, закріплених у ст.ст. 2, 5, 12, 13, 76 89, 263265 ЦПК України, врахував всі обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції відповідає вимогам законності, обґрунтованості та справедливості та відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 27 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О. Л. Дуковський

С. І. Мурашко