Справа № 352/2376/20
Провадження № 2/352/296/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

22 лютого 2021 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої Гриньків Д.В.,

секретар судового засідання Кукула О.С,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з приватного житлового будинку,-

В С Т А Н О В И В :

17.11.2020 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про виселення з приватного житлового будинку.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона є власницею житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В даному будинку крім неї прописані ще четверо осіб, а також проживає колишній чоловік, відповідач по справі, з яким вона розірвала шлюб згідно з рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 27.02.2015. На даний час відповідач продовжує випивати, вчиняти сварки. Вона неодноразово викликала працівників поліції для захисту себе і інших членів своєї сім`ї від його неправомірних дій. Зазначає, що ОСОБА_2 не приймає участі в утриманні будинку, його ремонті, оплаті комунальних послуг. Стверджує, що на прохання переїхати до іншого житла відповідач відмовляється. У зв`язку із вищевикладеним вона змушена звернутися до суду із даним позовом.

Ухвалою судді від 19.11.2020 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді від 23.11.2020 року відкрито провадження в цивільній справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 24.12.2020 закрито підготовче провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити.

Свідок ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , надала суду показання, що відповідач та позивач розлучені, він систематично порушує правила співжиття, вживає алкоголь.

Відповідач неодноразово в судове засідання не з`являвся, про день та час слухання справи був повідомлений відповідно до вимог закону, жодних клопотань від нього не надходило, відзив на позовну заяву суду не надав.

За таких обставин, з урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення.

Вислухавши думку позивача, показання свідка, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За вимогами ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності є власником житлового будинку АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки ЦНАП м. Івано-Франківська про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за даними Муніципального реєстру м. Івано-Франківська від 05.10.2020 №19326 у вищевказаному будинку зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Крім того, встановлено, що у ньому проживає також колишній чоловік позивача ОСОБА_2 . Шлюб між ними розірвано рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 27.02.2015, справа №352/52/15-ц.

Відповідно до відповіді відділення поліції №1 Івано-Франківського районного управління поліції від 02.02.2021 №919/108/47/01-2021 на запит ОСОБА_1 від 26.01.2021 проінформовано, що:

03.02.2020 в 10 год. 15 хв. на телефонну лінію «102» в чергову службу Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області поступило повідомлення ОСОБА_1 з приводу вчинення конфлікту та домашнього насильства відносно неї колишнім чоловіком ОСОБА_2 в с. Колодіївка Тисменицького району. Дане звернення зареєстроване в журналі Єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області за №603 від 03.02.2020. За матеріалами ЄО прийнято рішення про списання довідкою до справи №44;

28.06.2020 о 13 год. 08 хв. на телефонну лінію «102» в чергову службу Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області поступило повідомлення ОСОБА_1 з приводу вчинення конфлікту відносно неї колишнім чоловіком ОСОБА_2 в с. Колодіївка Тисменицького району. Дане звернення зареєстроване в журналі Єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області за №3696 від 28.06.2020. За матеріалами ЄО прийнято рішення про списання довідкою до справи №988;

03.07.2020 о 23 год. 02 хв. на телефонну лінію «102» в чергову службу Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області поступило повідомлення ОСОБА_1 з приводу вчинення конфлікту та фізичного насильства відносно неї колишнім чоловіком ОСОБА_2 в с. Колодіївка Тисменицького району. Дане звернення зареєстроване в журналі Єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області за №3847 від 03.07.2020. За матеріалами ЄО прийнято рішення про списання довідкою до справи №1013;

03.10.2020 о 19 год. 55 хв. на телефонну лінію «102» в чергову службу Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області поступило повідомлення ОСОБА_1 з приводу вчинення конфлікту відносно неї колишнім чоловіком ОСОБА_2 в с. Колодіївка Тисменицького району. Дане звернення зареєстроване в журналі Єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області за №5900 від 03.10.2020. За матеріалами ЄО прийнято рішення про списання рапортом за спрощеною схемою від 03.10.2020 №2964;

02.01.2021 о 09 год. 30 хв. на телефонну лінію «102» в чергову службу Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області поступило повідомлення ОСОБА_1 з приводу вчинення конфлікту та домашнього насильства відносно неї колишнім чоловіком ОСОБА_2 в с. Колодіївка Тисменицького району. Дане звернення зареєстроване в журналі Єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області за №20 від 02.01.2021. За матеріалами ЄО прийнято рішення про списання рапортом за спрощеною схемою від 02.01.2021 №11.

Таким чином, судом в встановлено, що відповідач систематично вчиняв домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_1 .

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право користування чужим майном передбачено у статях 401-406 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

У статті 116 ЖК Української РСР встановлено, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Правова позиція ЄСПЛ відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції гарантує кожній особі крім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року).

Пункт 2 статті 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у пункті 2 статті 8 Конвенції.

У пункті 27 рішення ЄСПЛ від 17 травня 2018 року у справі "Садов`як проти України" зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене "згідно із законом. Вислів "згідно із законом" не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування.

У пунктах 40-44 рішення Європейського суду з прав людини (далі- ЄСП) від 02 грудня 2010 року у справі "Кривіцька та Кривіцький проти України" (Заява N 30856/03) зазначено, що згідно з Конвенцією поняття "житло" не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання "житлом", яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Прокопович проти Росії" (Prokopovich v. Russia), заява N 58255/00, п. 36, ECHR 2004-XI (витяги).

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 13 травня 2008 р. у справі "МакКенн проти Сполученого Королівства" (McCann v. the United Kingdom), заява N 19009/04, п. 50).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі №569/4373/16-ц (провадження № 14-298цс19), переглядаючи справу у порядку відступлення від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14, підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, дійшла висновку, що виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції та є необхідним у демократичному суспільстві.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 неодноразово вчиняв конфлікти та домашнє насильство відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_1 , що негативно впливає на всіх мешканців будинку, в тому числі малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що свідчить про істотну суспільну шкідливість особи.

Крім того, ухвалюючи рішення про виселення відповідача, суд бере до уваги висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 03.09.2020 у справі «Левчук проти України».

У зазначеній справі позивачка скаржилася на те, що через відмову виселити колишнього чоловіка існувала загроза подальшої віктимізації її та її неповнолітніх дітей, оскільки він систематично допускав домашнє насильство. Такі дії з боку колишнього чоловіка вплинули на психічну та фізичну недоторканність жінки, а тому в цьому сенсі належали до сфери приватного життя в розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950.

У даному рішенні ЄСПЛ зазначено про те, що там, де особа достовірно стверджує про те, що вона зазнавала неодноразових актів домашнього насильства, якими б незначними поодинокі випадки не були, національні органи влади повинні оцінити ситуацію у всіх аспектах, включно з ризиком повторення подібних інцидентів. Серед іншого, ця оцінка повинна належним чином брати до уваги особливу вразливість жертв, які часто емоційно, фінансово чи іншим чином залежать від своїх кривдників, а також психологічний вплив можливого повторного знущання, залякування та насильства на їхнє повсякденне життя. Якщо встановлено, що на конкретну особу націлені систематичні дії, і за ними ймовірно йтимуть подальші випадки насильства, окрім реагування на конкретні випадки, органам влади може бути запропоновано вжити відповідних заходів загального характеру для боротьби з основною проблемою та запобігання жорстокому поводженню в майбутньому.

Позивачем, на думку суду, доведено, що протягом тривалого періоду часу вона та інші співмешканці, що проживають в її будинку разом із відповідачем, зазнавали психологічного насильства, залякування та погроз з боку ОСОБА_2 , а вжиті заходи офіційного застереження не призвели до припинення такого насилля, що підтверджується матеріалами справи, тому наявний ризик в майбутньому насильства, якщо сторони продовжуватимуть проживати в одному приміщенні, а тому суд вважає, що виселення відповідача у даному випадку буде переслідувати легітимну мету та враховувати баланс інтересів позивачки та інших жильців, що проживають в її будинку.

При прийняття рішення судом враховується, що виселення є найбільш крайнім заходом втручання у права людини, однак може бути необхідним для захисту здоров`я та прав інших. Більше того, у справах про домашнє насильство, права винних не можуть замінювати права потерпілих, зокрема, фізичну та психічну цілісність.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із цим, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10, 49, 81, 89, 110, 141, 206, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з приватного житлового будинку - задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення до Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Рішення складене у повному обсязі 04.03.2021.

Суддя Д.В. Гриньків