№ 207/2778/20
№ 2/207/556/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Подобєд О.К.

при секретарі Онищенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2020 року позивач звернувся до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування своїх вимог позивач у позовній заяві зазначив, що відповідно до свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер : реєстр № 1278, виданий 20.10.2020 року, видавник: Прожуган М.А., приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу, він став власником нерухомого майна, а саме: однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до інформації розміщеної приватним виконавцем Ванжою О.В. державним підприємством «Сетам» в мережі Інтернет, реєстраційний номер № 431548 будь які особи за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровані. Попереднім власником вказана ОСОБА_2 , Відповідно до інформації наданої в ЦНАП ОСОБА_2 знята з реєстрації в 2011 році. Однак згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 зареєстрована фізичною особою- підприємцем за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на обліку в органах доходів та зборів. Але фактично ОСОБА_2 в квартирі не проживає та будь-яку підприємницьку діяльність за вказаною адресою не здійснює. Відповідачка відмовляється від надання доступу до квартири, двері не відчиняє. У зв`язку з чим він змушений звернутись до суду з позовною заявою про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В судовому засіданні позивач змінив позовні вимоги та просив зобов`язати відповідача ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні квартирою, за адресою: АДРЕСА_1 шляхом вселення його в квартиру.

28 жовтня 2020 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено підготовче судове засідання.

02 лютого 2021 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено судове засідання.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, згідно якої просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідачки у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, згідно якої просить розглядати справу за їх відсутності. Справу просив вирішити згідно чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

З`ясувавши позицію сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що наявні законні підстави ухвалення рішення про задоволення позову.

Серед основних прав і свобод людини і громадянина Конституція України проголошує право на житло. Тобто право на житло - це одне із найважливіших соціально-економічних прав громадян України, оскільки воно стосується основ життя людини.

Відповідно до ст. 25 Загальної декларації прав людини «Кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров`я й добробуту її самої та її родини».

Невід`ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (ст. 10). При цьому, як вбачається із п.1 ст. 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання.

Повага до права людини на житло закріплена також у ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод кожній особі гарантується окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24.11.1986), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999).

У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно положень ст.ст. 269, 270 ЦК України, право на житло та вільний вибір місця проживання є особистим немайновим правом фізичної особи.

Згідно ст. 310 ЦК України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ч. 4 ст. 311 ЦК України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно ч. 1 ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

За таких підстав, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо усунення йому перешкод в користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом його вселення.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути суму судових витрат на користь позивача у розмірі 840 гривень 80 копійок.

На підставі ст. ст. 29, 269, 270, 310, 311 ЦК України, ст.ст. 9, 64, 109 ЖК України, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 80, 81, 89, 211, 247, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення у житлове приміщення - задовольнити у повному обсязі.

Зобов`язати ОСОБА_2 РНОКПП: НОМЕР_1 , усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 квартирою що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 РНОКПП: НОМЕР_2 судові витрату у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Дніпровський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.К. Подобєд