Провадження №2/522/8062/21
УХВАЛА
28 грудня 2021 року м.Одеса
Суддя Приморського районного суду міста Одеси Домусчі Л.В., дослідивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 (Одеський загін морської охорони), Головного управління казначейської служби України в Одеській області, про стягнення моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
До Приморського районного суду м.Одеси 28.08.2021 року надійшов позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 (Одеський загін морської охорони), Головного управління казначейської служби України в Одеській області, про стягнення моральної шкоди, спричиненої в результаті бездіяльності військової частини, у розмірі 500 000 грн.
Матеріали позову були наданні судді 29.08.2021 року.
Ухвалою суду від 05.09.2021 року позов було залишено без руху з наданням позивачу строку на усунення недоліків позову, а саме сплати судового збору.
До суду 28.09.2021 року надійшло клопотання позивача, згідно якого просив звільнити його від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».
Суддя з 27.09.2021 року по 01.10.2021 року перебувала у відпустці, матеріали заяви отримала 04.10.2021 року.
Ухвалою суду від 11.10.2021 року у задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору відмовлено.
Ухвалу суду від 11.10.2021 року було отримано стороною позивача 05.11.2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Станом на 28.12.2021 року недоліки зазначені в ухвалі суду від 05.09.2021 року стороною позивача не усунуті та існують до теперішнього часу.
Отже, строк на усунення недоліків сплинув 15.11.2021 року, проте недоліки позову до теперішнього часу усунуті не були.
ЦПК України не передбачає можливості суд повторно залишати позовну заяву без руху.
У зв`язку з чим, судом встановлено, що позивачем належним чином не усунуті недоліки поданої заяви.
Судом також враховується, що відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів..
Згідно з ч.2 ст.10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п. 36).
На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (п. 132).
Разом з тим, як зазначає Європейський суд з прав людини, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.
Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).
З практики Європейського суду з прав людини випливає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду у справі «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980 року).
Відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
У зв`язку з тим, що позивачем недоліки поданої заяви належним чином в повному обсязі у відповідності до ухвали Приморського районного суду міста Одеси від 21.02.2020 року не усунуті, суддя вважає, що у відповідності до ст.185 ЦПК України, позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 (Одеський загін морської охорони), Головного управління казначейської служби України в Одеській області, про стягнення моральної шкоди, слід повернути позивачеві та роз`яснити, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Керуючись ст.ст.43, 44, 128, 131, 185, 260 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 (Одеський загін морської охорони), Головного управління казначейської служби України в Одеській області, про стягнення моральної шкоди визнати не поданою та повернути позивачу.
Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 15-денний строк з дня проголошення ухвали, апеляційної скарги.

Суддя Л.В. Домусчі