Провадження № 2-з/761/1482/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Саадулаєва А.І.,

при секретарі: Корнійчук Є.Т.,

розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_5 ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович (свідоцтво № 8404, місцезнаходження: 02068, м. Київ, пр. Петра Григоренко, буд. 15, пр. 3), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козаєва Наталія Михайлівна (свідоцтво № 8168, місцезнаходження: м. Київ, вул. Олександра Мишуги, буд., 7-А), Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), (місцезнаходження: 04050, м. Київ, вул. Студентська, 7), про визнання недійсним договору, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування держаної реєстрації,

встановив:

До Шевченківського районного суду м. Києва подано позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_5 ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович (свідоцтво № 8404, місцезнаходження: 02068, м. Київ, пр. Петра Григоренко, буд. 15, пр. 3), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козаєва Наталія Михайлівна (свідоцтво № 8168, місцезнаходження: м. Київ, вул. Олександра Мишуги, буд., 7-А), Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), (місцезнаходження: 04050, м. Київ, вул. Студентська, 7), про визнання недійсним договору, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування держаної реєстрації.

ОСОБА_1 одночасно з поданням позову подано заяву, відповідно до якої остання просить в порядку забезпечення позову накласти арешт на квартиру АДРЕСА_6 , до остаточного вирішення судом цивільного позову; заборонити державним реєстраторам, які уповноважені та мають доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та їх обтяжень вносити (чи проводити) будь- які зміни чи втручатися у розділ реєстраційний номер нерухомого майна 000.

Заяву обґрунтовано такими обставинами:

Позивачка є титульним власником квартири АДРЕСА_6 , що підтверджується договором купівлі-продажу та інформаційною довідкою БТІ м. Києва КВ-2020 № 38163 «Про реєстрацію квартири в державному реєстрі нерухомого майна», від 01.12.2020 року, але на теперішній час постійно проживає в США і останній раз перебувала в Україні лише у 2005 році. Увесь час перебування за межами України, своїм дорученням уповноважувала двоюрідну сестру ОСОБА_6 розпоряджатися вищезгаданою квартирою, яка в свою чергу постійно сплачувала усі комунальні платежі і використовувала квартиру в своїх особистих цілях. 24.11.2020 року ОСОБА_6 зателефонував сусід по квартирі на АДРЕСА_6 і повідомив, що якісь незнайомі особи вирубують вхідні двері в квартирі АДРЕСА_7 і намагаються до неї проникнути. Громадянка ОСОБА_6 одразу викликала поліцію та поїхала на квартиру АДРЕСА_6 . За ознаками злочину по заяві ОСОБА_6 Шевченківським управлінням поліції в м. Києві були внесені відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань номер кримінального провадження № 0007483 від 03.02.2020 року, та розпочате досудове слідство. Так, було встановлено, що 02.11.2020 року державний реєстратор Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської державної міської адміністрації) у м. Києві Рисак Олена Олексіївна прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з відкриттям розділу, ідентифікаційний номер 55169649, по квартирі АДРЕСА_6 , такі данні були внесені у відповідний державний реєстр, де власником став ОСОБА_2 . Підставою для такої реєстрації став договір купівлі-продажу вищезгаданої квартири оформлений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Курковською Я.Л., але ще 04.04.2011 року.12.12.2020 року ОСОБА_2 знову провів незаконне відчуження квартири громадянину ОСОБА_3 , тобто, а останній вже 18.12.2020 року, зробив чергове відчуження цієї квартири набувачу ОСОБА_4 , яка одночасно заклала цю квартиру за договором іпотеки громадянці ОСОБА_5 , що фактично змусило позивача терміново звертатися до суду з відповідним позовом та заявою про його забезпечення шляхом накладання арешту на квартиру, щоб унеможливити рейдерам проводити постійну зміну власника, зокрема вже за договором іпотеки.

Вищезазначені дії свідчать про зловмисні подальші наміри вищенаведених осіб, які дуже швидко можуть провести ще одне відчуження, тобто звернення стягнення на предмет іпотеки, окрім цього, позивач зазначає, що квартира передана в іпотеку в якості забезпечення боргу в сумі 1000000,00 гривень, а це в тричі нижча ціна за ринкову, що свідчить про фіктивність такої угоди ст. 234 ЦК України.

Отже, після того, як 18.12.2020 року нотаріус Козаєва Н.М. посвідчила договір іпотеки 5596, за яким квартира стала фактично предметом застави, то слід очікувати звернення стягнення на предмет цієї угоди, тобто квартиру, що взагалі унеможливить витребування її власником.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

З врахуванням наведеного, сторони в судове засідання не викликались, оскільки суд дійшов висновку про розгляд вказаної заяви за їх відсутності у відповідності до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

При цьому, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України.

Так, дослідивши матеріали цивільної справи, вивчивши заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що заява позивача про забезпечення позову підлягає до задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч.ч. 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Отже метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Так, судом встановлено, що між сторонами дійсно існує спір з приводу права власності на квартиру АДРЕСА_6 .

Як вбачається із довідки КП КМР «КМБТІ» від 01.12.2020 року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 23.11.1993 року.

В той же час, з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, не вбачається, що вищезазначена квартира була відчужена на підставі договору купівлі-продажу від 23.11.1993 року, відповідно до якого, позивач є власником оспорюваної квартири.

Так, згідно ч.1ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Отже суд, дослідивши матеріали справи та поданої заяви, враховуючи підстави, предмет позову, що стосується визнання недійсним правочину, скасування рішення про державну реєстрацію та витребування з незаконного володіння, дійшов висновку про те, що невжиття зазначених позивачем заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також унеможливити ефективний захист прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а тому заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

При цьому, суд вважає, що заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач, є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч.6 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

З врахуванням ч.7ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Крім того, суд не вбачає підстав вимагати від позивача забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Обставини, за яких суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення у відповідності до положень ч.3 ст. 154 ЦПК України, відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 149, 150, 151, 153, 353-354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Заяву заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі №761/42302/20 - задовольнити повністю.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_6 , до набрання законної сили рішення у цивільній справі № 761/42302/20.

Заборонити державним реєстраторам, які уповноважені та мають доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та їх обтяжень вносити (чи проводити) будь-які зміни чи втручатися у розділ реєстраційний номер нерухомого майна 000.

Дані про стягувача:

ОСОБА_1 ,

адреса: АДРЕСА_1 ,

дані по РНОКПП - невідомі;

Дані про боржника 1:

ОСОБА_2 ,

адреса: АДРЕСА_2 ,

дані по РНОКПП - невідомі;

Дані про боржника 2:

ОСОБА_3 ,

адреса: АДРЕСА_3 ,

дані по РНОКПП - невідомі;

Дані про боржника 3:

ОСОБА_4 ,

адреса: АДРЕСА_4 ,

дані по РНОКПП - невідомі;

Дані про боржника 4:

ОСОБА_5 ,

адреса: АДРЕСА_5 ,

дані по РНОКПП - невідомі;

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Копію ухвали про забезпечення позову направити сторонам по справі для негайного виконання та вжиття відповідних заходів.

Суд роз`яснює, що у відповідності до ч. 4 ст. 157 ЦПК України, особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва.

Суддя: