З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 грудня 2021 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участі секретаря судового засідання Химинець О.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 21.12.2021 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 28.12.2021 року.
ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернулося в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що «14» червня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та фізичною особою - резидентом України, яким (якою) є ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 82/4/07 (надалі по тексту - Договір).
У зв`язку із змінами у діючому законодавстві, Відкрите акціонерне товариство Всеукраїнський Акціонерний Банк» було перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (скорочена назва ПАТ «ВіЕйБі Банк»), 18.05.2010 р. у Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців зареєстровано зміни найменування юридичної особи. ПАТ «ВіЕйБі Банк» є повним правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк».
Позивач зазначає, що Банк надав Позичальнику грошові кошти у сумі 25 000,00 дол. США в порядку і на умовах, визначених цим Договором. Разом із тим, відповідач порушив свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, а також комісії за ведення та моніторинг кредитної справи, які передбачені п. 2.5 Кредитного договору.
У зв`язку із порушеннями взятих на себе зобов`язань, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість на загальну суму за тілом та відсотками відповідно до розрахунку заборгованості станом на «30» липня 2015 року становить 1 794,17 дол. США (по курсу НБУ 21,015358 на 30.07.2015 р. еквівалент становить 37 705,13 грн.) та 913,71 грн., всього - 38 618,84 грн., з них: прострочена до повернення сума Кредиту - 1 637,95 дол. США; прострочені проценти за користування Кредитом - 156,22 дол. США; прострочена комісії за обслуговування Кредиту - 212,10 грн.; штраф за несвоєчасне погашення кредиту - 701,61 грн.
Враховуючи, що наведені вище обставини свідчать про невиконання Відповідачем зобов`язань перед Банком по Договору, чим порушено охоронювані законом права та
інтереси Позивача, керуючись ст.ст. 3, 15, 16, 525, 526, 527, 530, 612, 623, 625, 1048, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 15, 109, 118, 119,120 Цивільного процесуального кодексу України, позивач просить суд: стягнути з ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за Кредитним договором №82/4/07 від 14.06.2007 року в сумі 1 794,17 дол. США (по курсу НБУ 21,015358 на 30.07.2015 р. еквівалент становить 37 705,13 грн.) та 913,71 грн., всього - 38 618,84 грн. (тридцять вісім тисяч шістсот вісімнадцять гривень 84 копійки).
20 червня 2008 р. за ініціативою позикодавця було укладено додатковий договір до цього кредитного договору, яким визначався строк у 7 діб від дати сплати чергового платежу, визначеного графіком до Договору, після чого починалось застосування штрафних санкцій (штраф/пеня) за несвоєчасну сплату кредиту і відсотків.
03 грудня 2008 р. (знову ж таки за ініціативою позикодавця) між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір № 1 до Кредитного договору №82/4/07, яким було змінено сплату відсотків з 13 на 17 річних.
Адвокат вважає, що позов не підлягає до задоволення оскільки: позикодавцем порушенні вимоги п.7.6 Кредитного договору про те, що «Усі повідомлення сторін цього договору здійснюються в письмовій формі шляхом направлення листа, телеграм чи факс-повідомлень з подальшим направленням оригіналів таких повідомлень рекомендованим листом». Відповідач не повідомлений про зміну назви банку; після останнього внеску у лютому 2015 р. Закарпатська філія ВАТ (ПАТ) «ВіЕйБі Банк» зникла. Приміщення філії було закрито, а на телефонні дзвінки ніхто не відповідав, Закарпатська філія банку, в яку ОСОБА_1 щомісячно вносив грошові кошти, перестала існувати і його про це його не було повідомлено. Так, на переконання адвоката, Банком порушено п.7.10 кредитного договору про те, що місцем виконання договору є м. Ужгород, та право рівності (ст. 21 п.4 ЗУ « Про захист прав споживачів»).
Вказує, що в порушення вимог ЗУ «При захист прав споживачів», в графіках погашення заборгованості по кредиту і відсотків до кредитного договору № 82/4/07 від 14 червня 2007 р. (13%) та додаткового договору до нього від 03 грудня 2008 р. (17 %) відсутні відомості про сукупну вартість кредиту і відсотків. У заголовку графіку погашення заборгованості по кредиту і відсотків по Договору від 03.12.2008 р. вказано, що розрахунок відображено в гривнях, хоча сам графік відображений у доларах США. Договір кредитування укладався при офіційному курсу гривні Нацбанку України 5,05 грн. за 1 дол, США. Потім курс гривні відносно долара почав швидко падати. Але, ОСОБА_1 не порушив перед банком своїх обов`язків і продовжував сплачувати тіло кредиту та відсотки за новими курсами валют, хоча і зазнавав при цьому значні матеріальні збитки. Адвокат зазначає, що від самого початку ОСОБА_1 своєчасно вносив готівкою в Закарпатську філію ВАТ «ВіЕйБі Банк» за адресою: м. Ужгород, вул. Швабська, 71 а грошові кошти з розрахунку 13 % річних. 03 грудня 2008 р. між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір № 1 до Кредитного договору №82/4/07, яким було змінено сплату відсотків з 13 на 17 річних. Адвокат зазначає, що ОСОБА_1 звернувся до начальника відділення ПАТ «ВіЕйБі Банк» Поповича Ю.Й. із письмовою заявою про повернення до сплати відсотків з розрахунку 13 % річних. Заява зареєстрована у відділенні № 1 ПАТ «ВіЄйБі Банк» за номером ВД-1-42/38 від 09.04.2014 р. Однак, ніякої відповіді ОСОБА_1 не отримав, і продовжував сплачувати кредит та відсотки з розрахунку 17 % річних до зникнення Ужгородської філії ПАТ «ВіЕйБі Банк» у лютому 2015 р.
Представник відповідача просить суд: в задоволенні позовних вимог ПАТ «ВіЕйБі Банк» відмовити.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначеного головуючого суддю Сарай А.І.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.10.2016 зупинено провадження у цивільній справі за позовом ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 308/4093/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про визнання кредитного договору і додаткових до нього договорів недійсними.
Відповідно до розпорядження Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області № 205 від 22.02.2017 р. матеріали справи підлягають повторному автоматичному перерозподілу у зв"язку із закінченням строку повноважень судді Ужгородського міськрайонного суду Сарай А.І.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначеного головуючого суддю Фазикош О.В.
25.04.2017 року від позивача по справі надійшли уточнення на позовну заяву. Позивач керуючись ч.1 ст. 27, ст. 31 ЦПК України, просив суд приєднати до позовної заяви договір поруки №82/4/07/S-2 від 14.06.2007 року та прийняти уточнення прохальної частини, та викласти абз. 2 прохальної частини в наступній редакції: «Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_3 (PНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за Кредитним договором №82/4/07 від 14.06.2007 року в сумі 1794,17 доларів США (по курсу НБУ 21,015358 на 30.07.2015 р. еквівалент становить 37 705,13 грн.) та 913,71 грн., всього - 38 618,84 грн. (тридцять вісім тисяч шістсот вісімнадцять гривень 84 копійки)».
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.09.2021 у справі поновлено провадження.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 жовтня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 09 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 жовтня 2016 року залишено без змін. Постановою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 308/4093/16-ц, касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 09 березня 2017 року залишено без змін.

У відповіді на заперечення вказано, що попередньо, 14 червня 2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «ВіЕйБі Банк» укладено кредитний договір, за умовами якого позивач отримав кредит в сумі 10 тис. дол. США, що еквівалентно 50 500 грн., з терміном погашення до 13 червня 2017 року, відсотковою ставкою у розмірі 15 % річних та щомісячною платою за обслуговування кредиту у розмірі 35,35 грн.

У подальшому до вказаного кредитного договору між сторонами було укладено додатковий договір від 20 червня 2008 року, згідно якого були внесені зміни до тексту кредитного договору, яким доповнено положенням щодо сплати штрафних санкцій; додатковий договір № 1 від 03 грудня 2008 року щодо змін пунктів 1.4 та 1.4.1 кредитного договору, згідно яких змінено оплату за користування кредитними коштами до 17 % річних, та щодо змін пункту 3.3.6.1 кредитного договору; договір про внесення змін № б/н від 24 червня 2009 року щодо адреси та банківських реквізитів банку, а також щодо зміни поточних рахунків для зарахування коштів на балансовий рахунок.

В пункті 2.5.2. кредитного договору зазначено, що погашення відповідної частини кредиту, сплата процентів та інших плат за його користування здійснюється відповідно до умов, зазначених в пункті 2.5.6 цього договору, шляхом договірного списання банком коштів з поточного рахунку позичальника щомісячно в дату, зазначену в Графіку, а. саме 13 числа місяця.

Позичальник погодився з умовами кредитного договору від 14 червня 2007 року та додаткових договорів до нього, що підтверджується його підписом на кожній сторінці кредитного договору, додатків до нього та на всіх додаткових договорах.

У пункті 5.3. кредитного договору зазначено, що підписанням цього договору позичальник стверджує, що він у письмовій формі в повному обсязі отримав від банка інформацію, визначену статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

ВАТ «ВіЕйБі Банк» виконало свої зобов`язання за кредитним договором та надало ОСОБА_1 обумовлені договором кредитні кошти.

Представник позивача вказує, що сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. На противагу наданим позивачем доказам, які підтверджують обставини, якими позивач обґрунтовує наявність боргу, відповідачем не долучено жодного належного, допустимого, достовірного та достатнього доказу на підтвердження тих обставин, на які він покликається, як на підставу своїх заперечень.

Представник позивача зазначає, що відповідач не надав суду жодного доказу, яким би підтверджувався факт відсутності у нього заборгованості: факт повернення тіла кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та сплати пені за порушення строків повернення кредиту.

Так, представник позивача просить: позовні вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволити в повному обсязі.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.12.2021, відмовлено у прийнятті заяви про уточнення позову.

Представник позивача в судове засідання не з`явився. Разом із тим, через канцелярію суду, представником ТОВ «Вердикт Капітал» Мартиняк В.В., подано заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує, проти розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечує.

Відповідач по справ, його представник, в судове засідання не з`явилися повторно. Відповідач був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки не повідомляв, заяв про відкладення розгляду справи не подавав.

За приписами ч. ч. 1, 2, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Таким чином, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує представник позивача.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного:

Судом встановлено, що 14 червня 2007 року між ОСОБА_1 (відповідач) та ВАТ «ВіЕйБі Банк» укладено кредитний договір, за умовами якого позивач отримав кредит в сумі 10 тис. дол. США, що еквівалентно 50 500 грн., з терміном погашення до 13 червня 2017 року, відсотковою ставкою у розмірі 15 % річних та щомісячною платою за обслуговування кредиту у розмірі 35,35 грн.

У подальшому до вказаного кредитного договору між сторонами було укладено додатковий договір від 20 червня 2008 року, згідно якого були внесені зміни до тексту кредитного договору, яким доповнено положенням щодо сплати штрафних санкцій; додатковий договір № 1 від 03 грудня 2008 року щодо змін пунктів 1.4 та 1.4.1 кредитного договору, згідно яких змінено оплату за користування кредитними коштами до 17 % річних, та щодо змін пункту 3.3.6.1 кредитного договору; договір про внесення змін № б/н від 24 червня 2009 року щодо адреси та банківських реквізитів банку, а також щодо зміни поточних рахунків для зарахування коштів на балансовий рахунок.

В пункті 2.5.2. кредитного договору зазначено, що погашення відповідної частини кредиту, сплата процентів та інших плат за його користування здійснюється відповідно до умов, зазначених в пункті 2.5.6 цього договору, шляхом договірного списання банком коштів з поточного рахунку позичальника щомісячно в дату, зазначену в Графіку, а саме 13 числа місяця.

Позивач погодився з умовами кредитного договору 14 червня 2007 року та додаткових договорів до нього, що підтверджується його підписом на кожній сторінці кредитного договору, додатків до нього та на всіх додаткових договорах. У пункті 5.3. кредитного договору зазначено, що підписанням цього договору позичальник стверджує, що він у письмовій формі в повному обсязі отримав від банка інформацію, визначену статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

ВАТ «ВіЕйБі Банк» виконало свої зобов`язання за кредитним договором та надало ОСОБА_1 обумовлені договором кредитні кошти.

Щодо заперечень представника відповідача, з приводу суми отриманих кредитних коштів ОСОБА_1 , суд зазначає, що згідно матеріалів справи сума кредиту становила 10 000 доларів США (50 500 грн.) відповідно до п.1.1 кредитного договору №82/4/07.

Згідно розрахунку заборгованості по кредиту №82/4/07 від 14.06.2007, що наданий банком до матеріалів позовної заяви, саме із вказаної в договорі суми в розмірі 10 000 доларів США, виходив банк при розрахунку наявної заборгованості.

Щодо доводів відповідача про те, що у додатку до позовної заяви відсутнє повідомлення ОСОБА_1 про зміну назви банку і його правового статусу, та про те, що ін. дізнався про такі зміни саме із позовної заяви, та сам відповідач зазначає що знаходячись у скрутному матеріальному стані у зв`язку з постійними виплатами виходячи з 17 % річних та швидким знеціненням гривні відносно долара США, ОСОБА_1 звернувся до начальника відділення ПАТ «ВіЕйБі Банк» Поповича Ю.Й. із письмовою заявою про повернення до сплати відсотків з розрахунку 13 % річних. Заява зареєстрована у відділенні № 1 ПАТ «ВіЕйБі Банк» за номером ВД-1-42/38 від 09.04.2014 р. Таким чином про зміну назви банку ОСОБА_1 було відомо.

Щодо доводів представника відповідача про недійсність договорів про внесення змін від 24.06.2009 року, додаткового договору 14.06.2008 та від 03.12.2008, вказане було предметом розгляду цивільної справ № 308/4093/16-ц за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про визнання правочинів недійсними.

Рішення по якій прийнято, у задоволенні позовних вимог відмовлено. Рішення було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 09 березня 2017 року. Постановою ВС від 18 грудня 2019 року, справа № 308/4093/16-ц касаційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_5 - залишено без задоволення. Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 09 березня 2017 року залишено без змін.

Зі змісту Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 жовтня 2016 року та ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 09 березня 2017 року судами встановлено, що: 14 червня 2007 року між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» було укладено кредитний договір №82/4/07, згідно якого було отримано кредит в сумі 10 000 дол. США, що еквівалентно 50 500,00 грн. з терміном погашення до 13.06.2017 року, відсотковою ставкою в розмірі 15% річних та щомісячною платою за обслуговування кредиту у розмірі 35,35 грн. У подальшому до кредитного договору №82/4/07 між сторонами було укладено: Додатковий договір від 20 червня 2008 року, згідно якого були внесені зміни до тексту Кредитного договору, яким доповнено положенням щодо сплати штрафних санкцій, Додатковий договір №1 від 03 грудня 2008 року про зміни до п.п.1.4 та 1.4.1, згідно яких змінено плату за користування кредитними коштами з 13% річних до 17 % річних та зміни у п.3.3.6.1 Кредитного договору (а.с.15-17); Договір про внесення змін № б/н від 24.06.2009 року про зміну адреси та банківських реквізитів Банку, а також, зміни поточних рахунків для зарахування коштів на балансовий рахунок.

ОСОБА_1 своїм підписом на кожній сторінці кредитного договору, додатків до нього та на всіх додаткових угодах фактично підтвердив, що банк надав йому у письмовій формі та в повному об`ємі інформацію, яка передбачена п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Так, в п.5.3 кредитного договору зазначено, що підписанням цього договору позичальник стверджує, що він у письмовій формі в повному обсязі отримав від банка інформацію, визначену ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів».

В пункті 2.5.2 кредитного договору зазначено, що погашення відповідної частини кредиту, сплата процентів та інших плат за його користування здійснюється відповідно до умов, зазначених в п.2.5.6 цього договору, шляхом договірного списання банком коштів з поточного рахунку позичальника щомісячно в дату, зазначену в Графіку, а саме 13 числа місяця.

Крім того, позичальником на підтвердження досягнення домовленості сторонами у 2007 та 2008 роках щодо умов погашення кредиту та плати за обслуговування кредитними коштами підтверджується не тільки особистими підписами ОСОБА_1 договору та додаткових договорів, але й фактичними платежами, які регулярно здійснювалися ним до лютого 2015 року, та жодні умови Договору протягом цього строку не оскаржувалися.

Суди у справі №308/4093/16-ц встановивши, що оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки (розмір якої підлягав збільшенню у випадку порушення порядку виконання зобов`язань) та деталізованого графіку погашення боргу; кожен аркуш кредитного договору (договір містить, зокрема, умови про відсоткову ставку, про розмір щомісячної суми мінімально необхідного платежу тощо) підписаний особисто позивачем, що останнім не оспорюється.

ВС у постанові від 18 грудня 2019 року (№ 308/4093/16-ц), при перегляді рішень попередніх судів у вказаній справі, зазначив, що суди вірно застосували положення статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на момент укладення спірного правочину, статей 526, 626-628 ЦК України, дійшли правильного висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність підстав (визначених позивачем) для визнання кредитного договору та інших правочинів недійсними. Також є вірним висновок судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення збитків.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У межах справи що є предметом розгляду відповідачем по справі будь-яких доказів на спростування вимог позивача не надано, клопотань, в тому числі і про проведення судових експертиз, подано відповідачем суду не було. Будь-яких клопотань про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися.

Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України).

Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, у справі щодо визнання недійсними кредитного договору та договору про внесення змін до нього, додаткових договорів (№ 308/4093/16-ц), було встановлено факт укладання кредитного договору №82/4/07 між позивачем та відповідачем.

Однак взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, процентів за користування кредитом відповідач не виконав. Відповідачем до суду не надано підтвердження того, що станом на день розгляду справи, ним погашено борг перед позивачем.

Згідно з ст. 509 ЦК України, зобов`язання є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 1056 ЦК України встановлено, що розмір процентів за кредитним договором і порядок їх сплати є договірними умовами, які узгоджуються сторонами в договорі кредиту.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Окрім цього, згідно з ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу до відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору, а відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу, Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики , при цьому розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Статтею 536 Цивільного кодексу передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти,якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

В силу положень ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або не належне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він ні приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

За правилами ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Окрім того у ст. 629 ЦК України зазначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до вимог ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до матеріалів, що подані до позовної зави, позичальник не виконував взяті на себе зобов`язання за договором кредиту. В результаті чого виникла заборгованість за вказаним кредитним договором.

Також згідно із ст. 36 Закону України Про Національний Банк України офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним Банком України.

Валютні курси, як зазначено у ч. 1 ст. 36 ЗУ Про національний банк України Національний банк встановлює офіційний курс гривні до іноземних валют та оприлюднює його.

Разом з тим, відповідно до Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Аналогічні положення містить чинне на час розгляду справи положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та розрахунку довідкового значення курсу гривні до долара США й облікової ціни банківських металів

Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Таким чином, укладаючи кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

У зв`язку із порушеннями взятих на себе зобов`язань, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість на загальну суму за тілом та відсотками відповідно до розрахунку заборгованості станом на «30» липня 2015 року яка становить 1 794,17 дол. США (по курсу НБУ 21,015358 на 30.07.2015 р. еквівалент становить 37 705,13 грн.) та 913,71 грн., всього - 38 618,84 грн..

Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами у справі доказів, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до роз`яснень, що викладених у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет.

Враховуючи, що даний позов заявлено про стягнення боргу в гривневому еквіваленті, суд стягує борг саме у заявленому розмірі, оскільки в силу ст.13 ЦПК України, не може вийти за межі заявлених вимог, незважаючи навіть на те, що при перерахунку суми боргу в гривневий еквівалент станом на дату ухвалення рішення розмір заборгованості в іноземній валюті перевищує розмір заявлених вимог.

Згідно ч.ч.1,6 ст. 141 ЦПК України , судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При зверненні до суду з вказаним позовом судовий збір сплачено не було (позивача звільнено від сплати судових витрат), з урахуванням наведених вимог судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. ст. 509,526, 610-612,625,627,629,1049,1050,1054 ЦК України, ст. ст. 13, 76, 81, 89, 141, 223, 258, 263-265, 273, 279, 280-284, 289, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_1 , зареєстрований за

адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (вул. Кудрявський Узвіз, буд. 5-Б, м. Київ. 04053, Код ) заборгованість за Кредитним договором №82/4/07 від 14.06.2007 року в сумі 1 794,17 дол. США (по курсу НБУ 21,015358 станом на 30.07.2015 р. еквівалент становить 37 705,13 грн.) та 913,71 грн., всього - 38 618,84 грн. (тридцять вісім тисяч шістсот вісімнадцять гривень 84 копійки).

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_1 , зареєстрований за

адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», вул. Кудрявський Узвіз, буд. 5-Б, м. Київ. 04053, Код .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІПН - НОМЕР_1 , зареєстрований за

адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош