ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8938/21 Справа № 203/941/20 Суддя у 1-й інстанції - Казак С. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу заступника керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2020 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко Валентина Володимирівна, про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко Валентина Володимирівна, про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Позовна заява мотивована тим, що 07.01.1962 року ОСОБА_3 вийшла заміж за ОСОБА_4 та змінила прізвища на ОСОБА_5 . У 60-х роках ХХ століття ОСОБА_6 , як члену ЖБК-26 Космос, була виділена квартира АДРЕСА_1 , за яку нею було повністю сплачено пайовий внесок. Ордер на квартиру було видано на ім`я ОСОБА_6 на склад сім`ї з двох осіб: ОСОБА_6 основний квартиронаймач, чоловік ОСОБА_4 . Після заміжжя ОСОБА_6 переїхала на роботу до міста Магадан та на період її роботи у ММ ПО Сільгосптехінка, квартира зберігалась за нею, що підтверджується охоронними свідоцтвами, виданими в період з 1971-1984 років виконкомом Дніпропетровської міської ради, а також листом відділу обліку і розподілу житлової площі виконкому Дніпропетровської міської ради, яким підтверджено збереження житлової площі з 01.01.1986 року при тимчасовій відсутності члена ЖБК та відмови у видачі охоронного свідоцтва. 28.06.1973 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було розірвано. Згідно розписки від 10.11.1969 року останні поділили майно та квартира АДРЕСА_1 залишилась у власності ОСОБА_6 10.05.1975 року у місті Магадан ОСОБА_6 повторно вийшла заміж за ОСОБА_7 та змінила прізвище на ОСОБА_8 . Після викупу квартири, остання перейшла в особисту власність останньої, що підтверджується реєстраційним посвідченням ДМБТІ на підставі довідки ЖБК про виплату/викуп квартири. З 22.12.1988 року ОСОБА_9 постійно проживала в місті Магадан та ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Після її смерті відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 .

Позивачка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 та її батьками є ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Таким чином, позивачка є племінницею ОСОБА_9 . Інших спадкоємців, які б заявили про свої спадкові права не має. Фактично вона зараз проживає в квартирі, що належала її тітці. 13.02.2020 року вона звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, нотаріусом було відмовлено у вчиненні відповідної дії та рекомендовано звернутись до суду. Про смерть тітки вона дізналась лише у вересні 2019 року, оскільки дану інформацію від неї приховував відповідач, який не повідомляв її про відкриття спадщини, а навпаки запевняв, що продовжує спілкуватись з ОСОБА_9 , маючи на меті відтермінувати передачу їй квартири.

Посилаючись на вказані обставини та неможливість оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку, позивачка просила встановити їй додатковий строк протягом двох місяців для прийняття спадщини, а також визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 .

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.08.2020 року позовні вимоги задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 строк для подачі заяви про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_9 та визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_9 на квартиру АДРЕСА_2 .

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі, поданій в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, заступник керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

У поданих письмових поясненнях представник Дніпровської міської ради просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора та скасувати рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.08.2020 року.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та розпискою про час та місце розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Рішення суду першої інстанції не відповідає указаним вимогам закону.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_3 07.01.1962 року вийшла заміж за ОСОБА_4 та змінила прізвища на ОСОБА_5 . 28.06.1973 року шлюб між ними було розірвано.

10 травня 1975 року ОСОБА_6 повторно вийшла заміж за ОСОБА_7 та змінила прізвище на ОСОБА_8 .

У 60-х роках ХХ століття останній, як члену ЖБК-26 Космос, була виділена квартира АДРЕСА_1 , за яку нею було повністю сплачено пайовий внесок. Після викупу квартири, остання перейшла в особисту власність ОСОБА_9 , що підтверджується реєстраційним посвідченням ДМБТІ на підставі довідки ЖБК про виплату/викуп квартири.

ОСОБА_9 , за життя, будучи членом кооперативу та повністю сплативши пайовий внесок, набула права власності на квартиру АДРЕСА_1 (на теперішній час місто Дніпро).

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_9 померла та після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла зазначена вище квартира.

Позивачка ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 та її батьками є ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_12 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Тобто, ОСОБА_13 та ОСОБА_9 були рідними сестрами та, відповідно, позивачка є племінницею ОСОБА_9 .

З витребуваних судом матеріалів спадкової справи вбачається, що ОСОБА_9 за життя заповіт не складала. Крім позивачки, інші особи з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не звертались.

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. від 13.02.2019 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини.

Також, установлено судом, на момент смерті ОСОБА_9 , остання мешкала в місті Магадан Російської Федерації.

Позивачка мешкала в місті Дніпро та про смерть ОСОБА_9 дізналась у вересні 2019 року від відповідача, який мешкав в спадковій квартирі.

Заяву про прийняття спадщини до нотаріуса позивачкою було подано 13.11.2019 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з підстав його обґрунтованості та доведеності, прийшовши до висновку, що позивачка, як племінниця померлої ОСОБА_9 , має право на спадкування за законом частки, що належала б її матері ОСОБА_14 (сестрі ОСОБА_9 ), яка померла до відкриття спадщини. Також, суд вважав, що строк на подачу заяви про прийняття спадщини позивачкою було пропущений з поважних причин.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У постанові від 26.06.2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци перший і другий частини третьої статті 23 Закону України Про прокуратуру). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший, другий і третій частини четвертої статті 23 Закону України Про прокуратуру).

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац другий частини другої статті 56 ЦПК України.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Прокурор у цій справі, обґрунтовуючи підстави для представництва в суді інтересів держави, зазначив, що оскаржуване рішення ухвалено без залучення до участі у справі Дніпровської міської ради, чим порушено її майнові та економічні інтереси щодо набуття останньою права власності на нерухоме майно померлих осіб відповідно до вимог статті 1277 ЦК України, що є підставою для представництва прокурором цих інтересів у суді, попередньо направивши Дніпровській міській раді повідомлення про звернення до суду з цією апеляційною скаргою, що підтверджується матеріалами справи.

Отже, прокурор діяв у відповідності до вимог статті 23 Закону України Про прокуратуру та статті 56 ЦПК України.

Статтею 7 Конституції України закріплено, що в Україні визначається і гарантується місцеве самоврядування.

Згідно із статтею 142 Конституції України матеріальною та фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку (стаття 145 Конституції України).

Виходячи з положень Закону України Про місцеве самоврядування в Україні та Цивільного кодексу України державну політику щодо майна, яке знаходиться у комунальній власності, зокрема здійснюють органи місцевого самоврядування за місцем знаходження нерухомого майна.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно з частиною першою статті 60 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно за його місцезнаходженням.

Згідно з частиною п`ятою статті 1277 ЦК України спадщина, не прийнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою відповідно до статті 1283 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1283 ЦК України охорона спадкового майна здійснюється в інтересах спадкоємців, відказоодержувачів та кредиторів спадкодавця з метою збереження його до прийняття спадщини спадкоємцями або набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою.

Відповідно до статті 10 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами.

Відповідно до частини другої статті 51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 17.04.2018 року в справі № 523/9076/16-ц та постанові Верховного суду від 15.07.2020 року у справі № 759/3515/19).

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 15.07.2020 року у справі № 759/3515/19, в справі, предметом якої є визначення додаткового строку для прийняття спадщини, відповідачами мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Так, до участі у цій справі в якості відповідача залучений ОСОБА_2 , який не є спадкоємцем померлої ОСОБА_9 ні за заповітом, ні за законом, таких даних ні матеріали цивільної справи, ні спадкової справи, не містять, а тому є неналежним відповідачем у даній справі.

Водночас Дніпровська міська рада, як орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, яка мала бути відповідачем у цій справі, судом першої інстанції до участі у справі не залучена.

Пленум Верховного Суду України у пункті 8 постанови від 12.06.2009 року № 2 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному законом. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Суд вказаними роз`ясненнями не керувався і в порушення вимог частини другої статті 51 ЦПК України, не роз`яснив позивачці наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, у тому числі і щодо залучення до участі у справі належного відповідача.

Апеляційний суд позбавлений можливості залучити до участі у справі належного відповідача, оскільки немає передбачених законом повноважень змінювати склад осіб, які беруть участь у справі, крім випадків процесуального правонаступництва, передбаченого статтею 55 ЦПК України.

Оскільки позовні вимоги заявлені до неналежного відповідача, зокрема без залучення до участі у справі Дніпровської міської ради як представницького органу територіальної громади міста Дніпро, вирішення даного спору в цілому (враховуючи специфіку спірних правовідносин) без залучення у встановленому процесуальним законом порядку всіх заінтересованих осіб є передчасним.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці 5 пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року Про судове рішення у цивільній справі суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав, за вищевказаних обставин, для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачка не позбавлена права повторно звернутися до суду з таким позовом, визначивши в ньому належного відповідача.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що положення частини третьої статті 1272 ЦК України свідчать про те, що суд має право за наявності правових підстав визначити додатковий строк, достатній для подання особою заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 14.07.2021 року у справі № 237/2312/17, визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 Цивільного кодексу України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

Аналогічні висновки викладені також в пункті 24 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 Про судову практику у справах про спадкування від 30.05.2008 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на спірну квартиру, враховуючи, що судом всупереч нормам чинного законодавства не вирішено питання щодо залучення до участі у справі належного відповідача, не встановлено додатковий строк для звернення з такою заявою, а поновлено його без визначення конкретного часового проміжку, та позивачка не звернулася до нотаріуса для прийняття спадщини в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 4 частини першої статті 376 ЦПК України).

Згідно з частиною другою статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Ураховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі статті 141 ЦПК України з позивачки на користь Дніпропетровської обласної прокуратури підлягають стягненню судові витрати, що складаються із судового збору, сплаченого останнім за подачу апеляційної скарги в розмірі 2 761,20 грн.

Керуючись ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2020 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко Валентина Володимирівна, про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Дніпропетровської обласної прокуратури судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 2 761,20 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко