Ухвала

02 березня 2021 року

м. Київ

справа №364/91/21

провадження № 22-ц/824/5672/2021

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Кравець В.А., перевіривши відповідність вимогам статті 356 ЦПК України апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Володарського районного суду Київської області від 19 лютого 2021 року про повернення позовної заяви у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця», Страхової компанії «Раритет» про стягнення нарахованих, але не виплачених грошових коштів та захисту прав споживачів у страхових відносинах, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення нарахованих, але не виплачених грошових коштів та захисту прав споживачів у страхових відносинах.

УхвалоюВолодарського районного суду Київської області від 19 лютого 2021 року позовну заяву повернуто позивачу. Дата складення повного тексту ухвали не зазначена.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 23 лютого 2021 року представник позивача ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою.

Згідно з вимогами статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 15 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Отже, апеляційну скаргу подано в межах строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції.

Проте, дослідивши матеріали справи, суд уважає, що подана апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду судом та вирішено питання про відкриття апеляційного провадження, оскільки вона не відповідає вимогам пункту 3 частини 4 статті 356 ЦПК України.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, позивач посилається на те, що є звільненим від сплати судового збору на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Разом з тим, суд не погоджується з такими доводами позивача з огляду на наступне.

Як убачається з копії позовної заяви, долученої представником позивача до апеляційної скарги, представник ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить витребувати у відповідача АТ «Українська залізниця» Філія «Пасажирська компанія» копію колективного договору, генерального договору добровільного медичного страхування та додаткову угоду до нього; визнати недійсним генеральний договір страхування та додаткову угоду до нього в частині надання послуг страхування ОСОБА_1 ; зобов`язати АТ «Українська залізниця» Філія «Пасажирська компанія» припинити нарахування матеріальної допомоги на добровільне медичне страхування, так як позивач не бажає укладати будь-які договори страхування.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг, і виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і послуг різних форм власності, установлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та засади реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого робітника.

На підставі аналізу ст. 16 Закону «Про страхування», ст. 979 ЦК, норм Закону України «Про захист прав споживачів» і з урахуванням п. 2 постанови Пленуму ВС «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12 квітня 1996 року №5 можна зробити висновок, що до відносин, які регулюються нормами Закону «Про захист прав споживачів», належать, зокрема, відносини, що виникають при укладанні договору страхування.

Підстави та наслідки недійсності договору страхування визначені нормами Цивільного Кодексу України.

У статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначені додаткові підстави для визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, згідно яких продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Таким чином, Закон України «Про захист прав споживачів» визначає підстави для визнання недійсними договорів страхування виключно у зв`язку з тим, що у договорах страхування містяться несправедливі умови, які порушують права споживача.

У позовній заяві ОСОБА_1 просить, зокрема, визнати недійсним договір страхування з підстав того, що не бажає надалі бути учасником цього договору та здійснювати відрахування на добровільне медичне страхування як непрацюючий пенсіонер, скільки його волі на укладення вказаного договору не було.

Отже, з огляду на те, що ОСОБА_1 просить визнати недійсним договір добровільного медичного страхування з підстав того, що такий договір було укладено поза його волею, правовідносини, що виникли у даній справі, регулюються Цивільним Кодексом України, Законом України «Про страхування», а не Законом України «Про захист прав споживачів». Наразі іншого у позовній заяві ОСОБА_1 не зазначено та інших підстав для визнання договору страхування недійсним не заявлено.

Зважаючи на викладене, суд не вбачає підстав для визнання позивача таким, що звільнений на підставі Закону України «Про захист прав споживачів».

У відповідності до пункту 3 частини 4 статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

За загальними правилами цивільного судочинства судовий збір належить до судових витрат, які несуть суди усіх рівнів, коли розглядають позовну заяву, апеляційну, касаційну скаргу чи заяву про перегляд судових рішень Верховним Судом.

Обов`язок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір - це процесуальний обов`язок, визначений нормами процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір».

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення тощо.

У статті 4 Закону України «Про судовий збір» зазначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з підпунктом 9 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою апеляційної скарги на ухвалу суду необхідно сплатити 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, за подання апеляційної скарги необхідно сплатити судовий збір у розмірі 454 грн на реквізити Київського апеляційного суду:

Отримувач коштівУК у Солом. р-ні/Соломян. р-н Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783 Банк отримувача Казначейство України (ЕАП) Код банку отримувача (МФО) 899998 Рахунок отримувача UA0026010 Код класифікації доходів бюджету 22030101 Адреса суду м. Київ, вул. Солом`янська, 2-А
З огляду на викладене, апелянту на виконання вищевказаних положень закону необхідно надіслати на адресу апеляційного суду оригінал квитанції про сплату судового збору, який відповідатиме вищевказаним нормам закону, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Законом України «Про судовий збір» визначено перелік осіб, які є звільненими від сплати судового збору, що надає позивачеві можливості скористатися своїм процесуальним правом у разі наявності на це відповідних підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

За вказаних обставин, апеляційну скаргу слід залишити без руху та надати строк для усунення недоліків.

Керуючись ст. ст. 185, 354, 356, 357 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Володарського районного суду Київської області від 19 лютого 2021 року - залишити без руху.

Надати апелянту строк до 02 квітня 2021 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали, для надіслання на адресу апеляційного суду оригіналу квитанції про сплату судового збору або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені статтею 357 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя В.А. Кравець