Справа № 357/7166/21
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
24 грудня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді Орєхова О.І.,
за участі секретаря Сокур О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду № 2 м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківвода» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем),-
В липні 2021 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Білоцерківвода» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), посилаючись на наступні обставини.
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 зареєстровані за адресою житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 та є споживачами послуг централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), які надає ТОВ «Білоцерківвода».
Пунктом 1.3 Порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг від 25.04.2005 року № 60, що затверджений наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства, виконавцем послуг з центрального постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що проводить господарську діяльність з центрального водопостачання та водовідведення.
ТОВ «Білоцерківвода» здійснює господарську діяльність централізованого водопостачання та водовідведення в м. Біла Церква на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг № 177 від 15.02.2018 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Споживачі не звільняються від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ними до укладання відповідного договору.
Пунктом 18 Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води, і водовідведення, затверджених постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року, визначено, що оплата за послуги вноситься щомісяця, не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлений інший строк.
Відповідачі всупереч вищезазначеним вимогам не виконують належним чином своїх зобов`язань щодо оплати послуг централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка згідно діючих тарифів становить 5554,98 гривень, за період з 01.07.2018 року по 01.05.2021 року, що підтверджується відомістю про нарахування та оплату за централізоване постачання холодної води та водовідведення по особовому рахунку відповідача, який закріплений за ОСОБА_1 .
Положення ст. 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Звертають увагу, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг у повному обсязі (Постанова Верховного суду України від 30.10.2013 року по справі № 6-59цс13).
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Користуючись своїм правом, вважають за необхідне стягнути з відповідачів суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Просили стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ТОВ «Білоцерківвода» 5554,98 гривень боргу за надані послуги централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), 1093,58 гривень інфляційних втрат, 472,47 гривень три проценти річних, а також 2270,00 гривень сплаченого судового збору (а.с. 1-2).
Ухвалою судді від 15 вересня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 44-45).
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання, яке було призначено на 20.10.2021 року о 15 год. 30 хв. не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.
Із даних повідомлень вбачається, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про розгляд справи, який був призначений на 20.10.2021 року о 15 год. 30 хв. були повідомлені належним чином, отримали ухвалу суду про відкриття провадження та призначення розгляду справи, позовну заяву з копіями додатків до неї 06.10.2021 року (а.с. 53-56), однак строк, який надавався відповідачам для подання відзиву не сплив, а тому розгляд справи було відкладено до 22 листопада 2021 року о 15 год. 00 хв. (а.с. 60).
Відповідачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 було повторно направлено судові повістки про розгляд справи, яке призначено на 22.11.2021 року о 15 год. 00 хв., останні в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Однак, на адресу суду повернулися поштові конверти, в яких працівниками пошти зазначена причина повернення за закінченням терміну зберігання (а.с. 70-73).
Розгляд справи було відкладено на 24 грудня 2021 року (а.с. 65) у зв`язку з неявкою відповідачів та відсутністю відомостей про їх належне сповіщення.
Відповідачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 було втретє направлено судові повістки про розгляд справи, яке призначено на 24.12.2021 року о 09 год. 00 хв., останні в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Однак на адресу суду не повернулися поштові конверти з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 130 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-якому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчиненням іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.
Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Згідно постанови Верховного Суду складу колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.03.2021 року, справа № 911/3142/19, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку суду. Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження та зобов`язанні сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України».
Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, суд вважає, що були застосовані всі заходи для сповіщення відповідачів про розгляд цивільної справи та приходить до висновку, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 про слухання справи, яке було призначено на 24 грудня 2021 року були повідомлені завчасно, у відповідності до вимог Цивільно-процесуального кодексу України.
З боку відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 жодних заяв та клопотань на адресу суду не надходило.
Також, не надходив і відзив на позовну заяву ТОВ «Білоцерківвода».
Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки, належним чином повідомлені відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не з`явились в судове засідання, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надали відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд вважає за необхідне по даній справі провести заочний розгляд.
Ухвалою суду від 24.12.2021 року постановлено провести заочний розгляд справи у вищезазначеній цивільній справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача ТОВ «Білоцерківвода» підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини.
Встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстровані за адресою житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади (а.с. 9) і є споживачами послуг централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), які надає позивач ТОВ «Білоцерківвода».
Звертаючись до суду з зазначеним позовом позивач ТОВ «Білоцерківвода» посилається на те, що відповідачі отримують послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), однак їх не сплачують, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, згідно діючих тарифів.
Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, яка полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом (ст. 13 ЦПК України).
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Пунктом 1.3 Порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг від 25.04.2005 року № 60, що затверджений наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства, виконавцем послуг з центрального постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що проводить господарську діяльність з центрального водопостачання та водовідведення.
Встановлено, що ТОВ «Білоцерківвода» здійснює господарську діяльність централізованого водопостачання та водовідведення в м. Біла Церква на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг № 177 від 15.02.2018 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Споживачі не звільняються від оплати житлово-комунальних послуг, які були надані ТОВ «Білоцерківвода».
Між позивачем та відповідачами виникли відносини, що породжують цивільні права та обов`язки, оскільки позивач надає послуги, а відповідачі ними користуються.
Тобто, між позивачем та відповідачами існують договірні відносини, згідно яких позивач ТОВ «Білоцерківвода» надає відповідачам послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), а відповідачі зобов`язані здійснювати своєчасно оплату за надані послуги, які крім зазначеного Закону також регламентуються ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України та ст. 162 ЖК України.
Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки.
Згідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
З наданої відомості про нарахування та оплату централізованого постачання холодної води та водовідведення по особовому рахунку № НОМЕР_1 , який закріплений за ОСОБА_1 (а.с. 6) вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 , наявна заборгованість на суму 5554 грн. 98 коп., що утворилась за період з 01.07.2018 року по 01.05.2021 року.
Отже, відповідачі зареєстровані за вищезазначеною квартирою та повинні утримувати її в належному стані і нести витрати.
Відповідно до п. 11 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України від 21.07.2005 року № 630, у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживач, який не має квартирних засобів обліку, оплачує послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку. За наявності витоків із загальнобудинкової мережі споживачі, які не мають квартирних засобів обліку, оплачують послуги з холодного, гарячого водопостачання та водовідведення за встановленими нормативами (нормами) за місяць, у якому ці витоки виявлено.
У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства (п. 21 Правил).
Встановлено, що у вищезазначеній квартирі відповідачів наявний лічильник, марки КВ_1.5 № 064933 від 12.04.2021 року, відповідно до відомості про нарахування та оплату за централізоване постачання холодної води та водовідведення.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» норми споживання це кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.
Частиною 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.
Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до п. 18 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України від 21.07.2005 року № 630, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що наступає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.
Статтею 162 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги в будинку /квартирі/, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Отже, відповідачі, як споживачі послуг, отримуючи та використовуючи послуги з водопостачання та водовідведення, зобов`язані дотримуватися ст. 162 ЖК України, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» та п.п. 1 п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, якими передбачено обов`язок споживачів сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування доводів позивача не надали.
Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Оскільки відповідачі, як споживачі послуг не здійснювали оплату за послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), внаслідок чого виникла заборгованість за період з 01.07.2018 року по 01.05.2021 року в розмірі 5554 грн. 98 коп., то даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності суд приходить до висновку, що позов в частині солідарного стягнення основного боргу підлягає до задоволення.
Стосовно нарахованих інфляційних втрат в розмірі 1093 грн. 58 коп. та 3% річних в розмірі 472 грн. 47 коп., суд приходить до наступного.
Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 6 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язані вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.
Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникає з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до частин 1, 5 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Отже, системний аналіз положень статей 11, 509, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати інфляційні втрати за невиконання зобов`язання не є зобов`язанням у розумінні статті 509 цього Кодексу.
"З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).".
У постанові об`єднаної плати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 зазначено, що відповідно до статті 264 Цивільного кодексу України визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, щодо неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами. Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.
Верховний суд (в рамках цієї справи) наголошує, що положення статей 3, 509, 625 ЦК України, передбачають нарахування інфляційних втрат і 3% річних на суму основного боргу, а не на інфляційні втрати і 3% річних, нараховані за попередній період, таким чином помилковим є твердження, що під час нарахування інфляційних втрат урахуванню (обчисленню) підлягає не тільки основний борг, а й сума, на яку збільшився цей борг за попередні періоди внаслідок інфляційних процесів.
Наведену правову позицію також викладено у постанові Верховного Суду від 21.05.2019 у справі №916/2889/13.
Між тим, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18 (ЄДРСРУ № 82887781), з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, зазначено, що нарахування інфляційних втрат за наступний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця є обґрунтованим, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання.
Суд погоджується з наданим з боку позивача розрахунком інфляційних втрат та 3% річних.
Судом враховано, що відповідачі мають заборгованість за певний період з несплати за послуги централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), тому позивач має право вимагати від відповідачів сплати інфляційних втрат та 3% річних.
Тому, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідачів інфляційних втрат та 3% річних є цілком обґрунтованими та такими, що також підлягають до задоволення в заявленому позивачем розмірі, оскільки відповідачі прострочили виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язані сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Отже, зважаючи на вищенаведені приписи чинного законодавства, суд дійшов висновку, що з відповідачів на користь позивача підлягають солідарно стягненню інфляційні втрати у розмірі 1093 грн. 58 коп. та 3% річних в розмірі 472 грн. 47 коп.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Оскільки, позивачем при зверненні до суду були понесені судові витрати у сумі 2270,00 гривень, які документально підтверджені (а.с. 3), то такі витрати підлягають стягненню солідарно з відповідачів на користь позивача.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 67, 68, 162 ЖК УРСР, Законом України "Про житлово-комунальні послуги", ст. 22 Законом України «Про питну воду та питне водопостачання» та п.п.1 п.30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, ст.ст. 218, 525, 526 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76, 81, 133, 141, 247, 258- 265, 273, 274-279, 280-289 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківвода» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), - задовольнити.
Стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківвода» заборгованість на загальну суму 7121 грн. 03 коп. (з яких: заборгованість за надані послуги централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) в розмірі 5554,98 грн., інфляційні втрати в розмірі 1093,58 грн., три відсотки річних в розмірі 472,47 грн.) та судовий збір у сумі 2270 грн. 00 коп., а загалом 9391 гривень 03 коп. (дев`ять тисяч триста дев`яносто одна гривня три копійки).
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення якщо така адреса відсутня.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт, серії НОМЕР_4 ).
Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ).
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 ).
Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 ).
Повний текст заочного рішення складено 24 грудня 2021 року.
Заочне рішення надруковане в нарадчій кімнаті в одному примірнику.
СуддяО. І. Орєхов