Житомирський апеляційний суд
Справа №289/2170/21 Головуючий у 1-й інст. Кириленко О. О.
Категорія 70 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи в м. Житомирі цивільну справу №289/2170/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дочку за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 25 листопада 2021 року, постановлену під головуванням судді Кириленка О.О. в м. Радомишлі,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання.

Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 25 листопада 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу та вважає, що вона є незаконною та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому просить її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

При цьому, зазначає, що ухвалою суду першої інстанції її позовна заява була залишена без руху для подання доказів того, що станом на момент подачі позову, дочка зареєстрована за місцем проживання позивача. На виконання вимог ухвали, було надано суду довідку Чайківського старостинського округу Житомирської області №312 від 24.11.2021, проте судом не було взято до уваги надані докази.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом у якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання їх спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання.

Визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що всупереч вимогам ЦПК України, позивачем не надано суду доказів того, що дитина ОСОБА_3 дійсно зареєстрована, тобто проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 , у зв`язку з чим остання вправі звертатися до суду з вказаним вище позовом.

Такі висновки суду не відповідають нормам процесуального права.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вимоги до форми та змісту позовної заяви визначені статтями 175,177 ЦПК України.

Частини 1, 2, 3 статті 185 ЦПК України передбачають, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу, в якій зазначає недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 15 листопада 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху на підставі ч. 5 ст. 177 цього Кодексу, а саме, що позивачем до позовної заяви не додано доказів того, що станом на момент подачі позову ОСОБА_3 зареєстрована саме за адресою проживання позивача, а надана позивачем довідка про реєстрацію місця проживання особи №59 від 19.02.2020 не дає змоги суду встановити або спростувати цей факт.

24 листопада 2021 року, з метою усунення вищевказаних недоліків, ОСОБА_1 надано суду акт обстеження умов проживання, який складено комісією Чайківського старостинського округу Житомирської області від 24.11.2021, а також довідку Чайківського старостинського округу Житомирської області №312 від 24.11.2021, згідно яких ОСОБА_3 дійсно перебуває на утриманні матері ОСОБА_1 та потребує матеріальної допомоги.

Таким чином встановлено, що ОСОБА_3 проживає з матір`ю за місцем реєстрації, а лише під час навчання тимчасово проживає за місцем знаходження навчального закладу.

У силу положень ч.3 ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до п.20 роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у разі заявлення позову одним із батьків суд може залучити до участі у справі ( якщо залежно від її обставин визнає необхідним) повнолітню дочку, сина, які продовжують навчатися і на користь яких у зв`язку з цим стягуються аліменти.

Отже, при вирішенні питання про прийняття позовної заяви, суддя не вправі вирішувати питання чи порушенні, права, свободи чи законні інтереси особи, яка звернулася до суду з позовною заявою.

Аналізуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, та не є законною та обґрунтованою, тому підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до вимог статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, що має своїм наслідком скасування ухвали і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 25 листопада 2021 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді