ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 грудня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/2158/21

Головуючий у першій інстанції Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1685/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Євстафіїва О.К., Скрипки А.А.

секретар: Позняк О.М.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: ОСОБА_2

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини (суддя Логвіна Т.В.), ухвалене о 12 год. 54 хв. у м.Чернігів, повний текст рішення складено 22 жовтня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив надати йому додатковий строк два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини за законом. Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді частини будинку та господарських споруд в АДРЕСА_1 . Позивач вказував, що з 29 лютого 2019 року по 03 листопада 2020 року він працював за кордоном за робочою візою, про смерть батька довідався після повернення в Україну і відповідно пропустив на 1 місяць визначений законом термін для прийняття спадщини. За доводами ОСОБА_1 , ні його, ні його матір (яка була розлучена з батьком позивача) ніхто не сповіщав про смерть ОСОБА_2 . Позивач посилається, що ОСОБА_2 , яка доводиться йому тіткою, знаючи, що вона є спадкоємицею другої черги та знаючи про те, що ще один спадкоємець першої черги позивач існує, завдяки заяві, яку написав дідусь позивача про відмову від спадщини на користь відповідача, встигла вступити у спадщину у повному обсязі на все спадкове майно, в тому числі і на долю позивача у спадщині. ОСОБА_1 вважає, що відповідачка вступила у спадщину шляхом введення в оману приватного нотаріуса, оскільки разом з дідусем позивача свідомо не повідомили про наявність позивача як спадкоємця першої черги.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 жовтня 2021 року позов задоволено; визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_2 терміном в два місяці з дня набрання рішенням законної сили; стягнуто з відповідачки на користь позивача судовий збір в сумі 908 грн. Рішення суду мотивовано тим, що позивач пропустив визначений законом термін для прийняття спадщини з поважних причин через його місцезнаходження у період, визначений законом для прийняття спадщини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що неспілкування позивача зі спадкодавцем внаслідок неприязних відносин між ними, а також необізнаність спадкоємця про факт смерті батька не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Разом з тим, саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність причин пропуску зазначеного строку. ОСОБА_2 посилається, що з наданих позивачем доказів не вбачається, що він мав складні умови праці та перебував саме у відрядженні за кордоном у вказаний період часу, оскільки згідно з інформацією в паспорті позивача його постійне місце проживання з грудня 1999 року зареєстроване в м.Чернігові і до цього часу не змінювалося, а віза на можливість перебування позивача за кордоном видана на строк з 02.10.2019 року по 25.09.2020 року. За доводами відповідачки, надані ОСОБА_1 докази щодо працевлаштування не відповідають вимогам належності, оскільки стосуються особи з ідентифікаційним номером 6, тоді як позивачу присвоєний ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1 . До того ж позивачем не надано доказів офіційного перекладу змісту вказаних документів з іноземної мови на державну.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. Позивач вказує, що при оформленні спадщини відповідачка не повідомила нотаріуса про те, що у спадкодавця є син, який є спадкоємцем першої черги за законом. За доводами ОСОБА_1 , вказаний у документах про працевлаштування ідентифікаційни номер є його особистим ідентифікаційним кодом саме в Естонській Республіці і відповідно не є тотожним реєстраційному номеру облікової картки платника податків, присвоєному в Україні. Позивач посилається, що переклад наданих ним документів було проведено перекладачем ТОВ «Чернігівське регіональне бюро перекладів» Рибачук О.В., справжність підпису якої засвідчено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Морозовою О.В. ОСОБА_1 вважає, що в апеляційній скарзі не надано обгрунтованих доводів на підтвердження того, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення без додержання норм матеріального або процесуального права, а сам текст апеляційної скарги фактично дублює текст відзиву на позовну заяву.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції. Висновок місцевого суду підтверджується матеріалами справи, яким суд дав вірну оцінку, і не суперечить нормам матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

По справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.13).

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 (а.с.11).

12 серпня 2020 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Максак І.М. за заявою рідної сестри померлого ОСОБА_2 було заведено спадкову справу (а.с.80).

Батько померлого ОСОБА_2 ОСОБА_3 14 серпня 2020 року подав приватному нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу Максак І.М. заяву про відмову від спадщини на користь рідної сестри спадкодавця ОСОБА_2 (а.с.83).

23 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Максак І.М. ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_2 (а.с.97).

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1270 ЦК України).

Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року в справі № 484/1626/20 (провадження № 61-18752св20) зроблено висновок, що: «поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи».

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_1 з поважних причин у визначений законом шестимісячний строк після смерті ОСОБА_2 не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому наявні правові підстави для визначення додаткового строку (два місяці) для подання заяви про прийняття спадщини.

Вирішуючи спір, суд надав належну оцінку обставинам справи, які вказують на те, що позивач з незалежних від нього причин не подав заяву про прийняття спадщини, оскільки працював за робочою візою у Естонії. Зазначені обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами.

Доводи апеляційної скарги, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на прийняття спадщини, не заслуговують на увагу.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, визначений законом термін у 6 місяців для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 сплив 19 жовтня 2020 року.

Відповідно до «Підтвердження реєстрації короткострокового працевлаштування в Естонській Республіці» № від 18 вересня 2019 року ОСОБА_4 працевлаштований у ТОВ «Лідерлайн», робоча адреса: повіт Гар`юмаа, Таллінн, район Кесклінн, вул.Татарі, 64, посада: спеціаліст з обслуговування клієнтів (а.с.67-69). Короткострокове працевлаштування зареєстровано на визначений період: з 25.09.2019 до 23.09.2020. Вказаним документом підтверджується, що позивач перебував за кордоном не у відрядженні, як вважає відповідач, а саме з метою праці.

01 вересня 2020 року у відділі реєстрації Тартуського окружного суду здійснено реєстрацію ТОВ «Перфектіка» (адреса: повіт Гар`юмаа, Таллінн, район Пиг`я-Таллінн, вул.Тьоестусе, 85-54, 10416), членом правління якого є ОСОБА_4 (а.с.70-72).

Віза позивачу була відкрита на період з 02 жовтня 2019 року по 25 вересня 2020 року, що підтверджується відповідною відміткою у закордонному паспорті позивача (а.с16).

Згідно з інформацією Державної прикордонної служби України ОСОБА_5 здійснив виїзд за межі території України (Київ-Таллінн) 28 лютого 2020 року, а в`їзд на територію України (Вільнюс-Київ) 03 листопада 2020 року (а.с.17).

Вказаними документами підтверджується, що на день смерті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, а також станом на 19 жовтня 2020 року (сплив шестимісячного строку для прийняття спадщини) ОСОБА_1 перебував поза межами території України у зв`язку з роботою за кордоном.

При цьому, наявність зареєстрованого місця проживання позивача в Україні за наявності даних про перетин ним державного кордону не може свідчити про факт проживання ОСОБА_1 у визначений період саме за місцем своєї реєстрації.

Сторони не заперечують, що батьки позивача ОСОБА_6 і ОСОБА_2 були розлучені і разом не проживали.

Відповідачка ОСОБА_2 не повідомила приватного нотаріуса про наявність спадкоємця першої черги після смерті ОСОБА_2 .

Вперше із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1 звернувся до суду 30 листопада 2020 року.

04 грудня 2020 року позивач надав довіреність своїй матері ОСОБА_7 , яка в свою чергу 29 грудня 2020 року уклала договір про надання правової допомоги із адвокатом Дрозд В.І., а саме: представляти інтереси її сина в суді Деснянського району м.Чернігова по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Проте, в судовому засіданні, до початку вирішення спору по суті представник позивача подала заяву про залишення позову без розгляду, яка ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 03 лютого 2021 року була задоволена (а.с.29-31).

Позивач 25 лютого 2021 року подав до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Чернігівської області скаргу щодо порушення адвокатом ОСОБА_8 правил адвокатської етики та неналежного виконання своїх обов`язків, в якій вказував, що ніяких доручень щодо подання заяви на залишення позовної заяви без розгляду адвокату не надавалось (а.с.32-33).

27 лютого 2021 року (згідно з поштовим конвертом) ОСОБА_1 повторно звернувся до суду із позовом про визначення додаткового строку на прийняття спадщини.

З викладеного вбачається, що пропуск строку є незначним, оскільки після повернення в Україну позивач невідкладно і систематично вчиняв дії, направлені на захист свого права на отримання спадщини, а саме звертався до суду з метою визначення додаткового строку на прийняття спадщини.

Відсутність постанови нотаріуса про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину не може бути перешкодою для звернення до суду із даним позовом, оскільки факт пропуску позивачем строку на подання заяви про прийняття спадщини є встановленим.

Доводи ОСОБА_2 про те, що строк дії візи позивача закінчився 25 вересня 2020 року, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вбачається, що ОСОБА_1 в Естонії, крім офіційного працевлаштування, зареєстрував і власне підприємство. При цьому, законність перебування позивача на території іншої держави після закінчення терміну дії візи не є предметом розгляду даної справи.

Посилання відповідачки, що позивачем не надано доказів працевлаштування за кордоном та перебування там саме в зв`язку з виконанням певної роботи або надання послуг спростовуються «Підтвердженням реєстрації короткострокового працевлаштування в Естонській Республіці» № та Витягом поточних даних з Комерційного реєстру про реєстрацію ТОВ «Перфектіка».

Переклад вищевказаних документів з іноземної мови на українську здійснено перекладачем «Чернігівського регіонального бюро перекладів», а справжність підпису перекладача засвідчено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Морозовою О.В., у зв`язку з чим є необгрунтованими доводи апеляційної скарги, що позивачем не надано доказів офіційного перекладу змісту вказаних документів на державну мову.

Також не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_2 , що вказані документи не відповідають вимогам належності і не стосуються особи позивача, оскільки вони стосуються ОСОБА_9 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким є позивач у даній справі, а ідентифікаційний номер в документах зазначений не як громадянина України, а є його особистим кодом в Естонській Республіці, який держава присвоює громадянам та постійним жителям.

Відповідно до ч.6 ст.95 ЦПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Враховуючи, що судом першої інстанції оригінали наданих позивачем письмових доказів не витребовувалися, а стороною відповідача не надано доказів невідповідності таких письмових доказів їх оригіналам, відсутні підстави стверджувати про неможливість суду брати такі докази до уваги.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить стягнути на його користь витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

До відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 надано договір №08/12/21/1 про надання правової (професійної правничої) допомоги від 08 грудня 2021 року, відповідно до якого Адвокатське об`єднання «Лігал Айк`ю Груп» зобов`язується надавати ОСОБА_1 правову допомогу у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів, у тому числі, але не виключно, представляти інтереси замовника у судах всіх юрисдикцій та інстанцій, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги. Конкретні види, об`єм (кількість) ослуг, порядок, строки їх надання та вартість визначаються сторонами в кожному випадку окремо та надаються згідно з Додатками до цього договору, які є його невід`ємними частинами (а.с.195-196).

Відповідно до додатку №1 до вказаного договору від 10 грудня 20201 року Адвокатське об`єднання «Лігал Айк`ю Груп» зобов`язується надати ОСОБА_1 послуги (правову допомогу), а саме з юридичного супроводу апеляційного розгляду справи №750/2158/21 Чернігівським апеляційним судом за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 12.10.2021 (а.с.197). Надаються наступні послуги: надання усних юридичних консультацій стосовно правової позиції захисту інтересів замовника, кількість витрачених годин 1, вартість послуги 1500 грн; складання та подання відзиву на апеляційцну скаргу до Чернігівського апеляційного суду, кількість витрачених годин 4, вартість послуги 6000 грн; участь у судових засіданнях без обмеження по кількості, вартість послуги 1500 грн.

Згідно з рахунком на оплату №207 від 10 грудня 2021 року позивачеві надано правову допомогу на загальну суму 10 000 грн (а.с.198), яку ОСОБА_1 оплатив 10 грудня 2021 року, що підтверджується копією квитанції на а.с.199.

Відповідно до ч.5 ст. 137 ЦПК України зменшення розміру витрат на правничу допомогу можливе на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт.

Сторона відповідача у справі заявляла в суді апеляційної інстанції клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу.

Таким чином, враховуючи обсяг виконаних в рамках договору про надання правової допомоги робіт, співмірності заявленого розміру витрат обсягу наданих послуг, з урахуванням клопотання відповідача про зменшення розміру таких витрат, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 жовтня 2021 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 жовтня 2021 року.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 5000 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 29 грудня 2021 року.

Головуючий: Судді: