Провадження № 4-с/756/159/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року місто Київ

Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Ткач М.М.,

за участю секретаря судового засідання - Тагієва Р.Д.,

представника скаржника - Митюк С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕНТ», заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Бережний Ярослав Вікторович про бездіяльність приватного виконавця та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

Скаржник ТОВ «ФК «ІНВЕНТ» звернулося до Оболонського районного суду м. Києва зі скаргою на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережного Ярослава Вікторовича та зобов`язання вчинити дії.

Скарга обґрунтована тим, що заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 14.06.2011 року по справі № 2-2937/2011 задоволено позов Публічного акціонерного товариства «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» до позичальника ОСОБА_1 , поручителів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 42-07-И/02 від 02.07.2007 року, укладеним між ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» та ОСОБА_1 . Вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» заборгованість за Кредитним договором № 42-07-И/02 від 02.07.2007 року у розмірі 1 914 077,44 грн. На виконання вищенаведеного рішення, Оболонським районним судом м. Києва було видано виконавчі листи від 15.02.2012 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» заборгованості в розмірі 1 914 077,44 грн. та судових витрат у сумі 1 820 гри. 00 коп. 13.03.2019 року, відбувся аукціон з продажу активів ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ», а саме кредитного портфелю, до складу якого увійшло, зокрема, право вимоги за наступними договорами: кредитним договором № 42-07-И/02 від 02.07.2007 року, який був укладений між ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник); договором поруки № 42-07-П1/02 від 02.08.2007 року, що був укладений між ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (поручитель); договором поруки № 42-07-П2/02 від 02.08.2007 року, що був укладений між ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ», ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (поручитель); іпотечним договором від 02.08.2007 року, посвідченого того ж дня приватним нотаріусом Щерба Л.O. за реєстровим № 2041, що був укладений між ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» та ОСОБА_1 (іпотекодавець).

За наслідками проведеного аукціону Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕНТ» набуло право вимоги за вищевказаним кредитним договором та договорами поруки, на підставі договору про відступлення прав вимоги від 28.03.2019 року № б/п, що був укладений між TOB «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕНТ» та ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ».

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 28.11.2019 року по справі № 2-2937/2011 замінено сторону стягувана з ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» на його правонаступника TOB «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕНТ» щодо примусового виконання виконавчих документів, виданих на підставі рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15.02.2012 року по справі № 2-2937/2011 за позовом ГІАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На підставі вищезгаданих судових рішень за заявою TOB «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕНТ» на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бережного Я.В. перебуває виконавче провадження №66309003 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2937/2011 від 15.02.2012 року, що видав Оболонський районний суд міста Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 914 077,44 грн.

28.07.2021 року приватним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66309003. 21.09.2021 року приватним виконавцем складено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, відповідно до якої описано та арештовано об`єкт нерухомого майна, а саме: двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 та яка є предметом іпотеки згідно з іпотечним договором від 02.08.2007 року, іпотекодержателем за яким є TOB «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕНТ». 19.10.2021 року до приватного виконавця від TOB «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕНТ» надійшло звернення щодо призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні та передачі на реалізацію описаного та арештованого майна боржника в порядку ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження». 25.10.2021 року до TOB «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕНТ» від приватного виконавця надійшла відповідь на вищезгадане звернення згідно з якою TOB «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕНТ» було повідомлено про те, що наразі відсутні правові підстави для призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні № 66309003 та передачі на реалізацію описаного та арештованого майна боржника в порядку ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», з огляду на встановлення в ході виконавчого провадження зареєстрованих неповнолітніх осіб (двадцятеро дітей, які не є членами сім`ї власника жилого приміщення та були зареєстровані у ньому після укладання іпотечного договору без згоди іпотекодержателя, в порушення умов іпотечного договору) у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, заявник такі доводи приватного виконавця про те, що він позбавлений права передати на реалізацію нерухоме майно, так як в ньому зареєстровані неповнолітні діти, не ґрунтується на положеннях законодавства та порушують права стягувача (іпотекодержателя), а тому приватний виконавець за відсутності законних підстав не здійснює обов`язкових виконавчих дій, направлених на виконання рішенняОболонського районного суду м.Києва від 14.06.200 по справі №2-2937/2011, і такою бездіяльністю останній пасивно порушує ч.1 ст.2, ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження». На підставі наведеного, просив суд визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережного Я.В. щодо не призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні №66309003 та не у передачі на реалізацію описаного й арештованого майна боржника у виконавчому провадженні №66309003, з примусового виконання виконавчого листа №2-2937/2011 від 15.02.2012 року, що видав Оболонський районний суд м. Києва та зобов`язати приватного виконавця призначити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні №66309003 та передати на реалізацію описане й арештоване майно боржника у виконавчому провадженні №66309003, з примусового виконання виконавчого листа №2-2937/2011 від 15.02.2012 року, що видав Оболонський районний суд м. Києва.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 08 листопада 2021 року було відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 29.11.2021 було постановлено витребувати у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережного Ярослава Вікторовича (01024, м. Київ, провулок Козловського Івана, 4, офіс 1) належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження ВП №66309003.

10.12.2021 на адресу суду від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережного Ярослава Вікторовича надійшли належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження ВП №66309003.

У судовому засіданні представник ТОВ «ФК «ІНВЕНТ» підтримав вимоги скарги та просив задовольнити, з підстав викладених у скарзі.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду скарги були повідомлені.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

У відповідності до ст.450 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та у відсутність сторін.

Суд, вислухавши представника стягувача, дослідивши матеріали справи, вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом установлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережного Я.В. перебуває виконавче провадження №66309003 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2937/2011, виданого 15.02.2012 Оболонським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_1 . ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «БАНК «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» заборгованість за Кредитним договором № 42-07-И/02 від 02.07.2007 року у розмірі 1914 077 гри. 44 коп.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережного Я.В. від 28.07.2021 відкрито виконавче провадження АСВП № 66309003 з виконання вищевказаного виконавчого листа.

28.07.2021 приватним виконавцем прийнято постанови про арешт майна та коштів боржника.

Постановою від 21.09.2021 виконавцем проведено опис та накладено арешт на майно боржника, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.477 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено її права чи свободи.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, зокрема: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно з ч. 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Згідно з частиною 7 статті 51 Закону «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону «Про іпотеку».

За частиною 4 статті 33 Закону «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до статті 41 Закону «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог цього Закону.

Положеннями ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Звертаючись до суду з даною скаргою, ТОВ "ФК «ІНВЕНТ" вказує, що приватним виконавцем допущено неправомірну бездіяльність, яка полягає у невчиненні ним дій щодо призначення суб`єкта оціночної діяльності та передачі на реалізацію, у зв`язку з чим просить суд зобов`язати приватного виконавця здійснити дії по призначенню суб`єкта оціночної діяльності та передати на реалізацію описане й арештоване майно боржника у виконавчому провадженні №66309003, з примусового виконання виконавчого листа №2-2937/2011 від 15.02.2012 року, що видав Оболонський районний суд м. Києва у порядку, встановленому ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», без отримання згоди від органу опіки та піклування.

Неправомірну бездіяльність виконавця треба розуміти як зовнішню форму його поведінки (діяння), яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону віднесені до його компетенції, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності неправомірною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі неправомірної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Бездіяльність виконавця може бути визнана неправомірною судом лише у випадку, якщо він ухиляється від вчинення дій, які входять до кола його повноважень та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій.

Так, з листа приватного виконавця від 22.10.2021 за вих. № 66309003/356-1 слідує, що стягувача було повідомлено про відсутність правових підстав для призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні №66309003 та передачі на реалізацію описаного та арештованого майна боржника в порядку ст. 61 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку із тим, що в ході провадження виконавчих дій, згідно витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва №66722478 від 02.08.2021 про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані неповноліні діти, а відповідно до пункту 28 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкції з організації примусового виконання рішень), у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

Заявник, зазначає, що згода органу опіки та піклування на реалізацію такого майна не потрібна. Положення, якими передбачено, що для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органу опіки та піклування, в даному випадку застосуванню не підлягають.

Як зазначалося вище, відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Частиною першою статті 41 Закону України «Про іпотеку» визначено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Водночас, відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною другою статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Згідно пункту 1 Розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 червня 2016 року № 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за № 1301/29431 ( далі - Порядок), реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Пунктом 3 Розділу II Порядку визначено, що виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення сторін із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу.

Абз.9 пункту 3 Розділу II Порядку, яким визначено перелік документів (в електронній або паперовий формі), які подаються разом із заявкою на реалізацію арештованого майна, встановлено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, - копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду.

У пункті 29 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкції з організації примусового виконання рішень), зі змінами та доповненнями, визначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

Отже, враховуючи вимоги Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», а також положення Інструкції з організації примусового виконання рішень і Порядку, державний виконавець або приватний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, про яке, зокрема, зазначає в заяві на реалізацію арештованого майна.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2019 року в справі № 718/482/15-ц (провадження № 61-16089св19) та від 10 жовтня 2019 року в справі №751/15667/15-ц (провадження № 61-12151св19).

Матеріали справи не містять висновку органу опіки та піклування про доцільність/недоцільність реалізації спірного майна, право користування яким мають неповнолітні діти, крім того, відсутні відомості про наявність відповідного судового рішення про передачу спірного майна на реалізацію, право користування у якому мають неповнолітні діти, при цьому, як убачається з матеріалів, виконавцем постанова про повернення виконавчого листа стягувачу не виносилась.

Як убачається з матеріалів справи, частина дітей зареєстрована в спірній квартирі після укладення іпотечного договору.

У постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 755/10564/18 (провадження № 61-11256св19) Верховний Суд погодився з висновком судів попередніх інстанцій про протиправність дій приватного виконавця щодо подання заявки на реалізацію арештованого майна, право користування у якому має неповнолітня дитина, без отримання дозволу від органу опіки та піклування або відповідного рішення суду на передачу такого спірного майна на реалізацію.

Ураховуючи наведене та зважаючи на відсутність висновку органу опіки та піклування про доцільність/недоцільність реалізації спірного майна, право користування яким мають неповнолітні діти, відсутність судового рішення про передачу спірного майна на реалізацію, суд приходить до висновку про відсутність бездіяльності приватного виконавця в розумінні чинного законодавства.

Посилання заявника на те, що іпотекодавець, всупереч умов вказаного договору, не повідомляв іпотекодержателя про реєстрацію в іпотечному майні неповнолітніх дітей, та згоди на проведення вказаних дій не отримував, є безпідставними, оскільки у постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 755/10564/18 (провадження № 61-11256св19) суд касаційної інстанції указав, що факт реєстрації боржником в іпотечному майні неповнолітньої особи не впливає на встановлений порядок передачі на реалізацію нерухомого майна, право користування яким мають неповнолітні діти. Стягувач не позбавлений можливості захистити своє порушене право, спричинене порушенням умов Іпотечного договору у спосіб, встановлений нормами законодавства України.

Щодо доводів заявника про те, що неповнолітні діти не є членами сім`ї власника (боржника) квартири не спростовує право останніх на користування жилим приміщенням, у якому вони зареєстровані.

Посилання заявника на правовий висновок Верховного Суду від 02.10.2019 у справі №754/15589/14-ц відповідно до якого, попередній дозвіл органу опіки та піклування на відчуження квартири, право користування якою належить дитині, законом не вимагається, суд не бере до уваги, оскільки у тій справі встановлені інші обставини, а саме виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, при цьому, виконавчий лист був виданий на виконання рішення суду , яким вирішено спір та звернуто стягнення на предмет іпотеки, визначено спосіб реалізації предмета іпотеки, а тому наявність чи відсутність згоди органу опіки та піклування на примусову реалізацію предмета іпотеки не могло перешкоджати виконанню судового рішення, відтак дії виконавця були визнані такими що не відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За змістом ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З урахуванням зазначеного вище, підстави для задоволення скарги про визнання неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережного Я.В. щодо не призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні №66309003 та не у передачі на реалізацію описаного й арештованого майна боржника у виконавчому провадженні №66309003, з примусового виконання виконавчого листа №2-2937/2011 від 15.02.2012 року, що видав Оболонський районний суд м. Києва та зобов`язання приватного виконавця призначити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні №66309003 та передати на реалізацію описане й арештоване майно боржника у виконавчому провадженні №66309003, з примусового виконання виконавчого листа №2-2937/2011 від 15.02.2012 року, що видав Оболонський районний суд м. Києва - відсутні, а тому, скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 12, 76-81, 258-260, 354, 450-451 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕНТ», заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Бережний Ярослав Вікторович про бездіяльність приватного виконавця та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали суду складено 20 грудня 2021 року.

Суддя М.М. Ткач