ПОСТАНОВА

Іменем України

24 лютого 2021 року м. Кропивницький

справа № 398/3548/20

провадження № 22-ц/4809/452/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,

за участю секретаря судового засідання Деменко О.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 грудня 2020 року у складі судді Орловського В.В.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позову зазначала, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 02 березня 1982 року, який зареєстровано Приютівською селищною радою Олександрійського району Кіровоградської області. Від шлюбу мають трьох повнолітніх дітей.

Подружні стосунки з відповідачем не склались та припинені з 01.07.2020 через несумісність характерів та різні погляди на життя та майбутнє, що призводить до сварок. Подальше спільне проживання та ведення спільного домашнього господарства позивач вважала неможливим.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 грудня 2020 року позов задоволено. Розірвано шлюб, укладений ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який був зареєстрований 02 березня 1982 року Приютівською селищною радою Олександрійського району, актовий запис № 5. Вирішено питання про судовий збір.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі позивач вказує, що не погоджується з рішенням та вважає, що судом першої інстанції при постановлені рішення не враховані всі обставини, які мають значення для справи та зроблено передчасний висновок щодо обґрунтованості позовних вимог.

Зауважує, що вона не попередила свого представника про факт примирення з відповідачем і дана обставина не була врахована судом при ухваленні рішення, а тому вважає безпідставним висновок суду щодо доведеності позовних вимог та підстав покладених в їх обґрунтування.

Зазначає, що судом не були виконані вимоги ст.ст. 111, 112 СК України, що потягло за собою передчасне ухвалення рішення про задоволення позовних вимог.

Позивач просила скасувати рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 грудня 2020 року та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходили, що згідно вимог ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Учасники справи будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Позивач надіслала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач надіслав заяву, в якій зазначає, що апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції враховуючи положення ч.4 ст. 206 ЦПК України та те, що представник відповідача до початку судового засідання подав заяву про визнання позову, яка не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Статтею 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частина 1 статті 55 СК України визначає, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Відповідно до частини 3 статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. А згідно з частиною 4 примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Отже, за концепцією національного законодавства шлюб утворюється між чоловіком та жінкою за власним бажанням та за наявністю вільної згоди на проживання однією сім`єю та укладення шлюбу з відповідними юридичними наслідками.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Так, якщо один з подружжя вважає, що збереження шлюбу суперечить його інтересам, він має право звернутися до суду з відповідним позовом відповідно його обґрунтувавши та вказавши в зв`язку з якими саме життєвими обставинами він прийшов до такого висновку.

Згідно ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що 15 грудня 2020 року відповідач подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_3 він визнає. Також зазначив, що розгляд справи просить провести без його участі.

15 грудня 2020 року представник позивача ОСОБА_4 подала заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника та вказала, що позовні вимоги вони підтримують в повному обсязі.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, встановивши, що визнання позову не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив рішення про розірвання шлюбу між сторонами.

Доводи позивача, які зводяться до того, що вона не попередила свого представника про факт примирення з відповідачем і дана обставина не була врахована судом при ухваленні рішення не ґрунтуються на законі та доказах.

Також не спростовують висновків суду і посилання апеляційної скарги про те, що суд не виконав вимоги ст. 111 СК України та ст. 112 СК України щодо вжиття заходів примирення сторін та не з`ясував дійсні причини позову.

Згідно з ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно положень ч.2 ст. 43 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

З системного аналізу п. 3 ч. ст. 257 ЦПК України та положень ст. 223 ЦПК України вбачається те, що законодавець безпосередньо пов`язує участь позивача в судових засіданнях з рухом судового процесу. Це уявляється правильним дії суду залежать від дій позивача.

Неявка позивача в судове засідання є його волевиявленням, проявом дії принципу диспозитивності.

Отже, відповідач, подавши до суду заяву про визнання позову про розірвання шлюбу та позивач, подавши до суду заяву про розгляд справи без її участі і не з`явившись в судове засідання, розпорядилися своїми процесуальними правами.

В ситуації визнання позову відповідачем (ч. 4 ст. 206 ЦПК України ) суд, з`ясувавши, що таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, має безальтернативно винести рішення про задоволення позову.

Позивач не вказала в апеляційній скарзі обставин, які свідчили, що визнання позову про розірвання шлюбі суперечило б закону і порушувало права, свободи чи інтереси інших осіб.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За наведених обставин, рішення суду першої інстанції, відповідно до ст. 375 ЦПК України, підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга - без задоволення, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 02 березня 2021 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко