Справа № 522/2988/20
Провадження № 2/522/4112/21
01 березня 2021 року
Приморський районний суд м. Одеси:
під головуванням судді Абухіна Р.Д.,
за участю секретаря судового засідання Стогнієнко Т.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного нотаріуса Четвертої одеської державної нотаріальної контри Одеського міського нотаріального округу Туйск Фаїни Леонітіївни, Юридичного департаменту Одеської міської ради в особі Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
Заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що на підставі розпорядження органу приватизації за №1133 від 19.11.1996 року та свідоцтва про право власності на житло за № НОМЕР_1 від 19.11.1996 року, виданого органом приватизації державного житлового фонду Приморського району, їй та сину ОСОБА_2 , належать по Ѕ частині квартири АДРЕСА_2 .
31.01.1997 року зазначене свідоцтво було зареєстровано в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі під №213нр, стр.148, р.№495, про що зроблена відмітка на зворотній частині.
У 2019 році ОСОБА_1 випадково з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що 19.03.2013 року державним нотаріусом Четвертої одеської нотаріальної контори Туйск Фаїною Леонтіївною було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 978764, на підставі якого право власності на Ѕ частину вищезазначеної квартири було зареєстровано за ОСОБА_3 .
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 також стало відомо, що підставою виникнення права власності за ОСОБА_3 послугувало свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 4-120, видане Четвертою одеською нотаріальною конторою від 19.03.2013 року.
При цьому, позивач ОСОБА_1 зазначає, що хто такий ОСОБА_3 їй та сину нічого невідомо; про таку особу вони ніколи не чули та ніколи не знали; до їх родини ОСОБА_3 та належної їм на праві спільної часткової власності квартири ніякого відношення не має; вона з сином були та залишаються єдиними співвласниками спірної квартири; з моменту приватизації квартира жодного разу нікому не відчужувалася.
Тобто, 13.03.2013 року державним реєстратором державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Туйск Фаїною Леонтіївною насправді була вчинена інша нотаріальна дія, ніж видача свідоцтва про право на спадщину на ім`я ОСОБА_3 , а свідоцтво про право на спадщину на ім`я ОСОБА_3 ніколи не видавалося; здійснена 19.03.2013 року реєстраційна дія щодо реєстрації за ОСОБА_3 права власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 , була вчинена державним реєстратором державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Туйск Фаїною Леонтіївною помилково.
Позивач ОСОБА_1 зазначає, що правові підстави для прийняття державним реєстратором державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Туйск Фаїною Леонтіївною рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 978764, про реєстрацію права власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 , за ОСОБА_3 були відсутніми, що підтверджується відповіддю Одеського державного нотаріального архіву за вих.№4444/01-20 від 20.12.2019 року, з якої вбачається, що сам ОСОБА_3 до спірної квартири ніякого відношення не має.
Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача ОСОБА_1 до суду із даним позовом.
Позивач ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити.
Відповідачі та треті особи в судове засідання не з`явилися, були повідомлені про час та місце слухання справи належним чином.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи та письмові докази, судом було встановлено наступне:
Суд дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи.
Судом встановлено, що на підставі розпорядження органу приватизації за №1133 від 19.11.1996 року та свідоцтва про право власності на житло за № НОМЕР_1 від 19.11.1996 року, виданого органом приватизації державного житлового фонду Приморського району, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належать по Ѕ частині квартири АДРЕСА_2 .
31.01.1997 року зазначене свідоцтво було зареєстровано в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі під №213нр, стр.148, р.№495, про що міститься відмітка на зворотній частині.
Відповідно до технічного паспорту належна ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві власності квартира АДРЕСА_2 складається з 2-х кімнат, загальна площа квартири складає 45,7 кв.м.
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №176307095 від 05.08.2019 року ОСОБА_1 стало відомо, що 19.03.2013 року державним нотаріусом Четвертої одеської нотаріальної контори Туйск Фаїною Леонтіївною було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 978764, на підставі якого право власності на Ѕ частину вищезазначеної квартири було зареєстровано за ОСОБА_3 .
Підставою виникнення права власності за ОСОБА_3 згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно послугувало свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 4-120, видане Четвертою одеською нотаріальною конторою від 19.03.2013 року.
Разом з тим, при вивченні судом інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №176307095 від 05.08.2019 року були встановлені наступні помилки: помилка у написанні по-батькові власника переоформленої частини квартири: « ОСОБА_4 » замість « ОСОБА_5 »; помилка у написанні опису об`єкта, а саме: невірно зазначена загальна (45 кв.м.) та житлова (65 кв.м.) площа квартири, замість вірної загальної площі 45,7 кв.м.; зазначено, що квартира є однокімнатною, що суперечить фактичним даним, оскільки квартира згідно технічних характеристик є двокімнатною.
Ухвалою про витребування доказів від 02.03.2020 року в межах даної справи з Одеського державного нотаріального архіву були витребувані належним чином завірені копії матеріалів нотаріальної справи, в рамках якої державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 була вчинена нотаріальна (реєстраційна) дія від 19.03.2013 року за реєстровим №4-120.
На зазначену ухвалу від 02.03.2020 року Одеським державним нотаріальним архівом була надана відповідь за вих.№1587/01-20 від 25.05.2020 року, відповідно до якої суд було повідомлено, що згідно реєстру для реєстрації нотаріальних дій Четвертої одеської державної нотаріальної контори за реєстровим №4-120 не вчинялись нотаріальні дії, тому надати належним чином завірену копію матеріалів реєстраційної справи від 19.03.2013 року не уявляється можливим.
Відповідно до п.п.1,2,3 ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;наявність обтяжень прав на нерухоме майно;наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав, похідних від права власності, здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.
Отже, державний реєстратор зобов`язаний перед здійсненням державної реєстрації права пересвідчитися в дійсності цих прав, а також відповідності таких прав поданим до реєстрації документам.
Статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлені законодавчі підстави для відмови у здійсненні державної реєстрації прав.
Так, відповідно до ч.1 ст.24 цієї статті у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.
В той же час, матеріалами справи підтверджується, що 13.03.2013 року державним реєстратором державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Туйск Фаїною Леонтіївною насправді була вчинена інша нотаріальна дія, ніж видача свідоцтва про право на спадщину на ім`я ОСОБА_3 ; а свідоцтво про право на спадщину на ім`я ОСОБА_3 ніколи не видавалося, здійснена 19.03.2013 року реєстраційна дія щодо реєстрації за ОСОБА_3 права власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 , була вчинена державним реєстратором державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Туйск Фаїною Леонтіївною помилково.
Таким чином, суд робить висновок, що правові підстави для прийняття державним реєстратором державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Туйск Фаїною Леонтіївною рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 978764, про реєстрацію права власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 , за ОСОБА_3 були відсутні, оскільки з відповідей Одеського державного нотаріального архіву за вих.№4444/01-20 від 20.12.2019 року та за вих.№1587/01-20 від 25.05.2020 року вбачається, що сам ОСОБА_3 до зазначеної квартири ніякого відношення не має.
Згідно зі ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати йогоу власність або взяти в оренду.
Статтями 328, 329 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст.ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно визначено ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.
Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі допущення технічної помилки (граматичної, арифметичної чи іншої помилки) під час внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав державний реєстратор самостійно виправляє таку помилку, за умови що документи за результатом розгляду заяви заявнику не видавалися.
У разі якщо допущена технічна помилка, виявлена після отримання заявником документів за результатом розгляду заяви, така помилка виправляється державним реєстратором виключно на підставі заяви особи, відомості про речові права, обтяження речових прав якої містять таку помилку, а також у випадку, передбаченому п.п. «в» п.2 ч.6 ст.37 цього Закону, - посадовою особою Міністерства юстиції України чи його територіальних органів.
У разі якщо допущена технічна помилка впливає на права третіх осіб, така помилка виправляється державним реєстратором виключно на підставі судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачено у ст.19 ЦПК України, а саме: суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило) майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Як вже вказувалося вище, предметом позову ОСОБА_1 є захист права власності на об`єкт нерухомого майна на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 , що була перереєстрована на іншу, невідому особу ОСОБА_3 , поза її відомом та поза її волею, а також реєстрацію права за яким здійснив державний реєстратор державний нотаріус Четвертої одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Туйск Фаїна Леонтіївна.
Оскільки оскарження рішення про державну реєстрацію права власності безпосередньо пов`язане із захистом права власності ОСОБА_1 на належну їй частку квартири, зазначений спір має приватноправовий характер і підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Саме такий правовий висновок викладено у постановах Великої палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року (провадження №11-1093апп18), від 20.03.2019 року (провадження №14-22цс19), від 15 травня 2019 року (провадження №522/7636/14-ц), від 30 жовтня 2018 року (провадження №11-858апп18) та від 11 грудня 2018 року (провадження №11-994апп18), від 14 червня 2016 року (провадження №21-41а16).
Відповідно до ч.2 ст.1 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).
Відповідно до ст.3 Закону України «Про нотаріат» нотаріус це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Згідно зі ст.6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» організаційну систему державної реєстрації прав становлять:1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи;2) суб`єкти державної реєстрації прав:виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації;3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).
Відповідно до ст.7 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Міністерство юстиції України: 1) забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав;2) здійснює нормативно-правове регулювання у сфері державної реєстрації прав;3) забезпечує створення та функціонування Державного реєстру прав, є його держателем;4) організовує роботу, пов`язану із забезпеченням діяльності з державної реєстрації прав;5) здійснює контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації прав, у тому числі шляхом проведення моніторингу реєстраційних дій відповідно до цього Закону та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом;6) забезпечує доступ до Державного реєстру прав державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, визначених цим Законом, інших суб`єктів, право доступу яких визначено цим Законом, та приймає рішення про тимчасове блокування або анулювання такого доступу у випадках, передбачених цим Законом;7) розглядає скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України та приймає обов`язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом;8) складає протоколи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення; 9) організовує роботу з підготовки та підвищення кваліфікації державних реєстраторів;9-1) надає узагальнені роз`яснення щодо застосування законодавства з питань державної реєстрації прав;10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором є: 1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав; 2) нотаріус; 3) державний, приватний виконавець - у разі накладення/зняття таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону.
Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.
Реєстраційні дії, пов`язані з веденням Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, вчиняються нотаріусами не на підставі Закону України «Про нотаріат», а на підставі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також відповідних договорів, укладених з Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України як адміністратором названих Реєстрів.
Міністерство юстиції України як держатель відповідного реєстру є суб`єктом повноважень, який делегує свої повноваження з ведення реєстру Державному підприємству «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, яке у свою чергу укладає відповідні договори з реєстраторами - державними нотаріальними конторами та приватними нотаріусами. Самі ж нотаріуси, у даному випадку, виступають як суб`єкти делегованих повноважень.
Оскільки Четверта одеська державна нотаріальна контори, в трудових відносинах з якою знаходився відповідач по справі державний реєстратор - державний нотаріус Четвертої одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Туйск Фаїна Леонтіївна, яка виконувала лише делеговані повноваження з ведення реєстру, надані Міністерством юстиції України, припинена (ліквідована), то саме Міністерство юстиції України уповноважене виконувати функції ліквідованої установи згідно приписів ст.7 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.
За приписами ст.38 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державні реєстратори, суб`єкти державної реєстрації прав за порушення законодавства у сфері державної реєстрації прав, у тому числі за розголошення відомостей, одержаних ними в результаті проведення реєстраційних дій, несуть дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність у порядку, встановленому законом.
При цьому, суд зазначає, що правовий аналіз положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» призводить до висновку про те, що повноваження Міністерства юстиції України у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відносяться до повноважень контролюючого органу у цій сфері, посадові особи Міністерства юстиції України не мають повноважень на виконання реєстраційних дій у державному реєстрі на нерухоме майно.
Втім, частина 5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлює, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться в межах Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя за місцезнаходженням нерухомого майна.
Відповідно до п.2.2. Розділу 2 «Положення про юридичний департамент Одеської міської ради», затвердженого рішенням Одеської міської ради за №248-VII від 03.02.2016 року на Юридичний департамент Одеської міської ради покладаються функції здійснення повноважень суб`єкта державної реєстрації прав, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Підпункт 7 п.2.3. Розділу 2 «Положення про юридичний департамент Одеської міської ради», затвердженого рішенням Одеської міської ради за №248-VII від 03.02.2016 року для виконання функцій, визначених п.2.2. цього Положення, Департамент, зокрема, забезпечує проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, ведення Державного реєстру прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, формування та ведення реєстраційних справ, а також здійснення інших повноважень суб`єкта державної реєстрації прав, передбачених нормативно-правовими актами України.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
З наведеного вище, суд вважає позов законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджуються зібраними по справі доказами.
У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.3,6,7,9,10,11,24,38 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст.1,3 Закону України «Про нотаріат», ст.ст.2,4,13,76-81,95,258-259,263,280-281 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до державного нотаріуса Четвертої одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Туйск Фаїни Леонтіївни, Юридичного департаменту Одеської міської ради в особі Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, за участю третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення виготовлено 03.03.2021 року.
Суддя: Абухін Р.Д.