Номер провадження: 22-ц/813/1712/21
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Дрішлюка А.І.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Фабіжевській Т.С.,

переглянувши у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Церкового Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської церкви України про визнання незаконним та скасування рішення керівництва церкви (синодального комітету) Церковного Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської церкви України №6 від 16-17 квітня 2015 року в частині пункту 4а,-

В С Т А Н О В И В:

21 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Церкового Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської церкви України про визнання незаконним та скасування рішення керівництва церкви (синодального комітету) Церковного Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської церкви України №6 від 16-17 квітня 2015 року в частині пункту 4а.

Згідно обґрунтувань позову в частині вимог щодо визнання незаконним та скасування рішення керівництва церкви (синодального комітету) Церковного Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської церкви України №6 від 16 -17 квітня 2015 року в частині пункту 4а (щодо його звільнення з посади пастора Церковного Управління (Єпископату) НЕЛЦУ в громадах с. Петродолинське та Новоградківка з 20 квітня 2015 року у зв`язку з прогулом без поважних причини (п. 4 ст. 40 КЗпП України) позивачем зазначено наступне.

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа №522/5939/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, виплаті заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Вказував, що він був звільнений з посади 20 квітня 2015 року за наказом ОСОБА_3 №16 від 17 квітня 2015 року. Відповідно до наказу №16 від 17 квітня 2015 року, підставою для його звільнення стало рішення Церковного Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської церкви України від 16 квітня 2015 року, викладене у протоколі №7. Між тим таке рішення ОСОБА_4 позивач вважає незаконним із тих підстав, що на засіданні керівництва були відсутні три члена ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а отже при прийнятті відповідного рішення згідно посилань позивача не було відповідного кворуму. Також спірне рішення було прийнято без згоди на звільнення пастора церковної громади або регіонального церковного округу.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на пояснення, викладених у відзиві на позовну заяву.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

10 лютого 2021 року від ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із бажанням особисто приймати участь у розгляді справи, однак вказана заява підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до розпорядження голови Одеського апеляційного суду про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року №12, у зв`язку з ускладненням епідеміологічної ситуації в м. Одесі та із підтвердженням у працівників Одеського апеляційного суду діагнозу COVID-19, з метою запобігання поширенню захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, серед співробітників та відвідувачів Одеського апеляційного суду та забезпечення безпечних умов праці працівникам суду тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки: помаранчевий або червоний, зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинити їх допуск до залів судових засідань.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 01 березня 2021 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення за таких підстав.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У статті 11 ЦПК України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

За загальними правилами статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 вересня 2002 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу в Церковне Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської церкви України на посаду пастора, про що видано наказ №69 від 30 серпня 2002 року.

Згідно із п.п. 1.3., 1.4. Статуту НЄЛЦУ, Відповідач є неприбутковою релігійною організацією, яка здійснює свою духовну діяльність, адміністративну і господарську діяльність відповідно до Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації».

Відповідно до положень п. 4.16. Статуту НЄЛЦУ права та обов`язки співробітників Церкви регламентуються посадовими інструкціями та штатним розкладом, затвердженим Церковним керівництвом, але у будь-якому разі вони повинні відповідати вимогам чинного трудового законодавства України, зокрема з питань додержання режиму праці та відпочинку, відповідної матеріальної винагороди та соціально-пенсійного забезпечення.

За змістом наведених вимог Закону, Статуту НЄЛЦУ і Положення про ординацію та служіння пастора (службова інструкція пастора) правовий статус священнослужителя, зокрема пастора, в релігійному об`єднанні визначається трудовим законодавством України.

У відповідності до п. 2.8. розділу ІІ Положення про ординацію та служіння пастора, пастор повинен знаходитись за місцем свого служіння. Питання про те, за яких обставин він може залишити місце служіння, не рахуючи відпустки, вирішується керівництвом церкви. Рада громади повинна бути проінформована пастором.

Наказом №14 від 27 листопада 2009 року ОСОБА_1 було визначено пастором громад в с.Петродолинське та с. Новоградівка.

Однак, в період з 17 по 20 березня 2015 року включно позивач був відсутній за місцем служіння, що було зафіксовано в табелі обліку використання робочого часу за березень 2015 року.

При цьому не спростовано, що позивач ОСОБА_1 не попереджав уповноважених осіб Церковного Управління (Єпископату) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України про свою відсутність та ні в кого не запитував дозволу на залишення місця служіння. Громади с. Петродолинське та с. Новоградівки письмово про відсутність позивача на робочому місці також не повідомлялись.

24 березня 2015 року Єпископом НЄЛЦУ на адресу позивача було підготовлено службове розпорядження №26 з вимогою пояснити причини відсутності на роботі.

25 березня 2015 року комісією в складі: В. Целінко, ОСОБА_8 , Я. Адамеова, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , відбулася візитація громади с. Петродолинське. Хід візитації фіксувався протоколом та за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Так, з Протоколу візитації громади вбачається, що у відповідь на пряме запитання ОСОБА_11 , позивач підтвердив факт своєї відсутності на роботі з 18 до 22 березня 2015 року.

26 березня 2015 року комісією в тому ж складі було складено акт про відсутність ОСОБА_1 за місцем служіння 17 березня, 18 березня, 19 березня, 20 березня 2015 року.

16 квітня 2015 року відбулося засідання Церковного керівництва НЄЛЦУ, в ході якого, поряд з іншими, розглядалися питання результатів роботи Духовної дисциплінарної комісії та служіння О. Гросса. Церковним керівництвом НЄЛЦУ було прийнято рішення, оформлене протоколом №6, про звільнення ОСОБА_1 з посади пастора Церковного Управління (Єпископату) НЄЛЦУ в громадах с. Петродолинське та с.Новоградівка з 20 квітня 2015 року у зв`язку з прогулом без поважних причин (п. 4 ст. 40 КЗпП України), про що було зазначено у пункті 4а прийнятого рішення.

Відповідно до п. 3.3. Статуту Церковного Управління (Єпископату) Німецької Євангелічно-лютеранської Церкви України, Синод НЄЛЦУ є вищим законодавчим органом Церкви України, в якому представлені усі громади НЄЛЦУ за квотою: всі пастори (або проповідники, виконуючі обов`язки пасторів) та по одному представнику (від кожних початкових 100 конформованих членів) кожної громади НЄЛЦУ.

За змістом п. 4.4. статуту Відповідача, Синод правоздатен приймати рішення, якщо не порушено умови його скликання та якщо в засіданні присутні не менш ніж 2/3 синодалів від загальної кількості членів Синоду.

На засіданні ОСОБА_12 керівництва 16.04.2015р. були присутні: ОСОБА_11 , Президент ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Останні, як вже зазначалось, є заступниками О. Фішера та О. Клюндт відповідно.

Участь у засіданні Церковного керівництва 16.04.2015р. заступника ОСОБА_17 ОСОБА_18 та заступника ОСОБА_19 повністю відповідала положенням статуту організації.

Наступного дня, 17 квітня 2015 року, на виконання зазначеного рішення Церковного керівництва, ОСОБА_20 було видано наказ №16 «Про звільнення ОСОБА_1 ».

07 вересня 2015 року на підставі висновку Духовної дисциплінарної комісії НЄЛЦУ, вимоги учасників Теологічної комісії та звернення Президента Синоду, ОСОБА_21 був позбавлений усіх прав духовного сану.

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідача, оформленим протоколом №6 від 16-17 квітня 2015 року, позивач 21 листопада 2017 року звернувся до суду з даним позовом.

Однак, належних та допустимих доказів на підтвердження доводів позовної заяви позивачем надано не було.

Так у своїй позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що рішення Церковного керівництва НЄЛЦУ від 16 квітня 2015 року, викладене в протоколі №7 прийнято з порушенням Регламенту для проведення засідань керівництва НЄЛЦУ від 15 березня 2013 року, де зазначено що для прийняття рішень потрібна наявність 2/3 членів керівництва, а вказане рішення було прийнято за відсутності трьох членів.

Однак, на момент прийняття оскаржуваного рішення, діяв Регламент для проведення засідань Церковного керівництва, в редакції, яку було затверджено рішенням Керівництва НЄЛЦУ від 11 грудня 2014 року, а не від 15 березня 2013 року як зазначає позивач.

Регламентом для проведення засідань Церковного керівництва передбачено, що засідання проводяться мінімум чотири рази на рік. Дати засідань на наступний рік повинні призначатися не пізніше останнього засідання поточного року. На виконання наведених вище положень Регламенту, на засіданні Церковного керівництва 23 жовтня 2014 року, було затверджено терміни проведення наступних засідань. Серед них було вказано також засідання 16-17 квітня 2015 року.

23 жовтня 2014 року на засіданні Церковного керівництва були присутні, в тому числі, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Таким чином, про засідання ОСОБА_12 керівництва зазначені особи були повідомлені завчасно та у передбачений Регламентом спосіб.

Відповідно до Регламенту для проведення засідань Церковного керівництва, участь у засіданнях та їх проведення є обов`язком, а не правом членів Церковного керівництва, про свою відсутність вони повинні доводити до відома Президента завчасно, не менш ніж за 14 днів до дати засідання.

Відомостей щодо повідомлення ОСОБА_22 , ОСОБА_23 чи ОСОБА_24 керівництва про причини своєї відсутності на засіданні 16-17 квітня 2015 року матеріали справи не містять.

Відповідно до п. 3.5 статуту Церковного Управління (Єпископату) НЄЛЦУ передбачено, що Синод обирає Президію у складі 5-тьох членів. Для кожного члена Президії обирається заступник. У Президії Синоду повинні бути представлені як міряни, так і пастори, як чоловіки, так і жінки.

Президія Синоду разом з Єпископом Церкви складає Церковне керівництво Єпископату, яке функціонує між засіданнями Синоду як Синодальний комітет (п. 3.6 Статуту). Тобто, «Синодальний комітет» та «Церковне керівництво» є тотожними поняттями.

Саме Церковне керівництво (Синодальний комітет) безпосередньо керує поточними справами Церковного Управління (Єпископату) НЄЛЦУ. Аби відсутність будь-якого члена ОСОБА_12 керівництва чи його ухилення від участі в засіданнях цього органу не перешкоджали нормальній роботі Церковного керівництва, статутом передбачено обрання для членів Президії Синоду заступників, які користуються усіма правами та виконують усі функції членів Президії у випадку відсутності останніх.

На першому засіданні Синоду НЄЛЦУ 6 скликання (20-22 жовтня 2014 року) було обрано не лише членів Президії Синоду, а й їх заступників, які мають такі ж самі повноваження, як і члени Президії Синоду.

Пунктом 13 Резолюції 1 засідання Синоду НЄЛЦУ 6 скликання (20-22 жовтня 2014 року) передбачено затвердження заступників членів Президії за регіональним принципом згідно з протоколом Лічильної комісії. За змістом цього Протоколу заступником ОСОБА_25 стала Л. ОСОБА_26 , заступником ОСОБА_27 , заступником ОСОБА_28 , заступником ОСОБА_19 , а заступником ОСОБА_29 - ОСОБА_30 .

На засіданні Церковного керівництва 16.04.2015р. були присутні: ОСОБА_11 , Президент Синоду - ОСОБА_31 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Останні, як вже зазначалось, є заступниками ОСОБА_17 та ОСОБА_32 відповідно.

Відповідно до Регламенту для проведення засідань Церковного керівництва, засідання Церковного керівництва правомочна, якщо на ньому присутні Єпископ та мінімум два члени Президії Синоду.

Тому, навіть якщо не приймати до розрахунку заступників членів Церковного керівництва, засідання що відбулось 16.04.2015р. у складі Єпископа - С. Машевські, Президента Синоду - К. Бурлова-Васильєва та ОСОБА_14 все одно було абсолютно правомочним.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що засідання Церковного керівництва НЄЛЦУ, яке відбулося 16 квітня 2015 року, в ході якого, поряд з іншими, розглядалися питання результатів роботи Духовної дисциплінарної комісії та служіння ОСОБА_33 та в результаті якого Церковним керівництвом НЄЛЦУ було прийнято рішення, оформлене протоколом №6, про звільнення ОСОБА_1 з посади пастора Церковного Управління (Єпископату) НЄЛЦУ в громадах с. Петродолинське та с. Новоградівка з 20 квітня 2015 року у зв`язку з прогулом без поважних причин (п. 4 ст. 40 КЗпП України), про що було зазначено у пункті 4а прийнятого рішення, проведено з дотриманням норм Статуту та Регламенту організації.

У абзаці 2 п. 11 постанови №14 Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року Верховний Суд України роз`яснив, що, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Таким чином, суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За таких підстав, судова колегія приходить до висновку, що позивачем ОСОБА_1 не доведено належним чином те, що відповідач під час засідання Церковного керівництва НЄЛЦУ, яке відбулося 16 квітня 2015 року порушив його право, тому у відповідності до статей 15, 16 ЦК України вказане право позивача не підлягає захисту судом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, рішення суду, як таке, що винесене з неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає зміні, у задоволенні позову відмовити з підстав, зазначених у мотивувальній частині постанови апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2020 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Церкового Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської церкви України про визнання незаконним та скасування рішення керівництва церкви (синодального комітету) Церковного Управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської церкви України №6 від 16-17 квітня 2015 року в частині пункту 4а відмовити з підстав, зазначених у мотивувальній частині постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 01 березня 2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький

А.І.Дрішлюк

Р.Д.Громік