ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/337/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Грох Л.М., Костенка А.М.,

розглянув без повідомлення учасників справи справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 листопада 2020 року, суддя Приступа Д.І., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та стягнення додаткових витрат на дитину,

встановив:

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом, в якому просила стягнути аліменти з ОСОБА_1 на утримання їх спільної повнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та понесені нею додаткові витрати, що пов`язані з навчанням дочки.

Мотивуючи позов зазначила, що під час перебування з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 21.04.2006 року, у них народилась дочка, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час навчається на першому курсі Хмельницького університету управління та права ім. Леоніда Юзькова на денній формі навчання за кошти фізичних осіб, вартість навчання складає 19960 грн. на рік. Дочка потребує матеріальної допомоги, оскільки вона не має можливості працювати, позаяк присвячує увесь свій час навчанню.

Позивач просила стягнути з відповідача на свою користь 9980 грн. додаткових витрат, понесених нею у зв`язку з оплатою навчання дочки та 1/6 частину всіх доходів щомісячно, починаючи від дати подання позовної заяви до закінчення дочкою навчання.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20.11.2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період її навчання в розмірі 1/6 частини всіх доходів (заробітку). Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково, стягнути з нього на користь позивача аліменти в розмірі 1/12 усіх видів його доходу.

На обґрунтування доводів скарги зазначив, що судове рішення ґрунтується на припущеннях, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, судом першої інстанції не взято до уваги, що позивач працює у ГУНП в Хмельницькій області, є підполковником поліції та отримує відповідне грошове забезпечення. Після розірвання шлюбу відповідач добровільно написав рапорт щодо відрахування з його заробітної плати на користь дочки грошової суми в розмірі прожиткового мінімуму для працездатної особи. В той же час судом не надано оцінки перебування на його утриманні малолітньої дочки від шлюбу з іншою жінкою та батьків пенсійного віку. Вказав, що оскільки утримання дитини є обов`язком обох батьків, які в рівній мірі повинні піклуватися про неї, загальна сума на утримання ОСОБА_4 , з урахуванням стягнутих з нього аліментів є необґрунтовано великою. В той же час, стягнення з нього аліментів в розмірі 1/12 частини всіх його доходів (заробітку) є достатнім для матеріального забезпечення спільної з позивачем дочки.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказала, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, посилання апелянта на те, що у нього на утриманні є дитина від іншого шлюбу та батьки пенсійного віку, те, що він сплачує аліменти в розмірі 4250 грн. щомісячно та у нього проводять відрахування аліментів із матеріальної допомоги не слід брати до уваги, оскільки вони є необґрунтованими, позаяк відповідними доказами не підтверджуються.

Розгляд справи проведений в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши докази в справі, враховуючи зміст позовних вимог та доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у шлюбі, від якого у них народилася дочка ОСОБА_4 , (прізвище в подальшому змінено на ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка досягла повноліття та навчається за гроші фізичних осіб на денній формі навчання юридичного факультету Хмельницького університету управління та права ім. Леоніда Юзькова (а.с.7-8, 10, 12). Термін навчання ОСОБА_4 закінчується 30.06.2023 року (а.с. 13).

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції вказав, що відповідач, незважаючи на наявність у нього на утриманні малолітньої дитини, враховуючи отримуваний ним дохід, може надавати допомогу у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до закінчення терміну навчання дочкою. Щодо стягнення з відповідача додаткових витрат суд вказав, що такі витати були понесені позивачем після досягнення ОСОБА_4 повноліття, відтак вони не підлягають стягненню в порядку ст. 185 СК України.

Висновки суду першої інстанції є обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, №3, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

У правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року у справі № 6?1296цс15 зазначено, що при визначенні розміру даного виду аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження (аналогічні висновки міститься в постановах Верховного Суду Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.03.2018 року у справі № 478/2108/16-ц та від 29.01.2018 року у справі 622/373/16-ц).

Згідно з ч. 2 ст. 200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

В силу положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, дочка сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є студенткою першого курсу денної форми навчання Хмельницького університету управління та права ім. Леоніда Юзькова, потребує матеріальної допомоги, яку позивач не в змозі надавати самостійно.

Потреба ОСОБА_4 у матеріальній допомозі підтверджується витратами на оплату навчання за місцем знаходження навчального закладу в розмірі 19960 грн. на рік.

Згідно довідки Територіального управління Служби судової охорони у Хмельницькій області у період з грудня 2019 по вересень 2020 року включно заробітна плата ОСОБА_1 склала 351866,40 грн. (а.с. 44).

Доводи апелянта щодо добровільного надання ним матеріальної допомоги дочці у визначеному ним розмірі, а також наявності на його утриманні малолітньої дитини від іншого шлюбу не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, враховуючи працевлаштування відповідача та отримання ним заробітної плати, розмір якої дозволяє утримувати повнолітню дочку у визначеному судом розмірі.Необхідність утримувати іншу малолітню дитину не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, яка її потребує у зв`язку з навчанням.

Вищевказане узгоджується із правовою позицією викладеною в постановах Верховного Суду від 01.08.2018 року у справі № 539/2580/16-ц та від 24.01.2019 року у справі № 225/1447/16-ц.

При цьому слід зауважити, що утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання не обмежується виключно витратами на оплату навчання, оскільки включають в себе також витрати на придбання необхідних для навчання товарів та послуг (література, канцелярські приладдя тощо), одяг та харчування.

Справа не містить об`єктивних даних щодо неможливості апелянта сплачувати аліменти на утримання дочки в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу щомісяця), а його посилання на утримання батьків похилого віку доказами не підтверджено.

З урахуванням вищезазначених вимог СК України та встановлених судом обставин справи, провівши оцінку доказів у відповідності з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд обґрунтовано визначив розмір аліментів та можливість їх сплати відповідачем щомісячно.

Інші доводи апелянта також не спростовують висновків суду першої інстанції і зводяться виключно до переоцінки доказів без обґрунтування обставин, які б свідчили про помилковість висновків суду та невірного тлумачення норм матеріального права.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 03 березня 2021 року.

Судді: Р.С.Гринчук

Л.М. Грох

А.М. Костенко