Номер провадження: 22-ц/813/6682/21
Номер справи місцевого суду: 2-7539/08
Головуючий у першій інстанції Нікітіна С.Й.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

28.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого Цюри Т.В.

суддів Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

розглянувши заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01липня 2008 року

ВСТАНОВИВ:

В провадженні апеляційного суду знаходиться цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01липня 2008 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

23.12.2021 року до апеляційного суду надійшла заява від представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову, у якій представник просить суд терміново розглянути заяву про забезпечення позову без виклику сторін та накласти арешт на:

- Ѕ частку нежитлового приміщення №296-а в будинку АДРЕСА_1 ;

- Ѕ частку нежитлового приміщення АДРЕСА_2 ;

- Ѕ частку нежитлового приміщення АДРЕСА_3 .

Також представник позивача просить заборонити користування:

- Ѕ частку нежитлового приміщення АДРЕСА_3 ;

- Ѕ частку нежитлового приміщення АДРЕСА_2 ;

- Ѕ частку нежитлового приміщення АДРЕСА_3 .

В обґрунтування даної заяви, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилається на те, що станом на сьогодні існує реальний ризик того, що позивачка відмовиться від укладання мирової угоди, оскільки вона вважає, що все що було набуто у період шлюбу є її власністю та зазначена позиція проглядається з моменту звернення до апеляційного суду ще у 2018 році. Після повернення справи з Верховного Суду з відповідними висновками щодо поділу майна, позиція позивачки залишається незмінною, вона заперечує щодо права апелянта на спільне набуте майно під час шлюбу. Оскільки через ухвалення незаконного рішення суду першої інстанції так і апеляційної інстанції є ризик, що у разі неможливості укласти мирову угоду, позивачка ОСОБА_3 здійснить відчуження спірних об`єктів або почне вчиняти дії направлені на руйнування об`єктів, пошкодження приміщень та інші дії, які призведуть до негативних наслідків для відповідача, тому представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить терміново забезпечити позов.

До даної заяви додано лише документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши подану заяву про забезпечення позову, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною другою статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішенням про відмову в позові.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу поділу майна подружжя.

Єдиною підставою для забезпечення позову відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України є наявність обставин, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або забезпечити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а також з огляду на те, що невжиття заходів по забезпеченню позову може зробити неможливим або утруднити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог позивача.

Проте, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 у заяві про забезпечення позову не навів та до неї не додав жодного конкретного доказу на підтвердження того, що невжиття таких заходів може створити загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Тобто, вищенаведені, викладені у заяві про забезпечення позову обставини - підстави для забезпечення позову, по-перше, не доводять їх фактичне існування або реальні ризики їх настання та побудовані на непідтверджених доказами припущеннях заявника щодо ймовірного, на думку представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , їх настання, по-друге, не доводять наявність підстав, передбачених ч. 2 ст. 149 ЦПК України, для вжиття судом заходів забезпечення позову.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , не надав суду жодних доказів про те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не надав заявник і жодного доказу про здійснення реалізації ОСОБА_3 наміру здійснити таку реалізацію, заява ґрунтується лише на припущеннях про можливе відчуження чи можливе руйнування спірного майна.

За таких обставин, з урахуванням оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, підстави для задоволення заяви і вжиття заходів забезпечення позову відсутні.

Згідно з ч. 7 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

За приписами ч. 11 ст. 153 ЦПК України, ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи

Відповідно до ст. 389, ст. 390 ЦПК України ухвала апеляційного суду щодо забезпечення позову підлягає касаційному оскарженню.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 42, 149, 150, 352 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01липня 2008 року - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28.12.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: Т.В. Цюра

Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда