П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2021 року

м. Рівне

Справа № 568/183/21

Провадження № 22-ц/4815/1442/21

Головуючий у Радивилівському районному суді

Рівненської області: суддя Сільман А.О.

Час, дата і місце ухвалення рішення суду першої інстанції:

09 год. 53 хв. 08 червня 2021 року в м. Радивилів

Радивилівського району Рівненської області

Повний текст складено: 14 червня 2021 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: Козинська сільська рада Радивилівського району Рівненської області;

представники учасників справи:

позивача - адвокат Бернацький Павло Васильович;

за участі: учасники справи та їх представники не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 08 червня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Козинської сільської ради Радивилівського району Рівненської області про визнання права на спадкування на земельну частку (пай),

в с т а н о в и в :

У лютому 2021 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до Козинської сільської ради Радивилівського району Рівненської області (далі - Козинська сільська рада) про визнання права на спадкування на земельну частку (пай). Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дід - ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилась спадщина на земельну ділянку (пай), який належав спадкодавцю на підставі сертифікату серії РВ № 0183073. На її звернення до нотаріальної контори приватний нотаріус повідомив про неможливість завести спадкову справу після смерті ОСОБА_2 , оскільки нею пропущений строк, передбачений ст. 1270 ЦК України, а тому рекомендовано звернутися до суду. Зазначає, що після смерті ОСОБА_2 вона вступила в управління та володіння спадковим майном (земельним паєм відповідно до сертифікату) в порядку ст. 549 ЦК Української РСР, користувалась земельним паєм протягом 6 місяців, має оригінал сертифіката.

З наведених мотивів просила визнати за собою право на спадкування на земельний пай відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РВ №0183073, виданий Радивилівською районною державною нотаріальною конторою 12 травня 1997 року, який залишився після смерті ОСОБА_2 (померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 08 червня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Козинської сільської ради про визнання права на спадкування на земельну частку (пай) відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що предметом спору справі є право на спадкове майно після померлого ОСОБА_2 , а тому відповідачами у справі мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а також можуть бути особи, які мають (набули) право власності на спірне майно. Суд з`ясував, що дружина спадкодавця - ОСОБА_3 фактично вступила в володіння спадковим майном після смерті свого чоловіка, від прийняття спадщини згідно із ст. 553 ЦК УРСР не відмовлялась. Згодом ОСОБА_3 померла, а все належне їй на час смерті майно вона заповіла ОСОБА_4 (онуку). Заповіданий спадщину прийняв. Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 17 липня 2014 року за ним визнано право власності на спадковий будинок, що залишився після смерті спадкодавця. Тобто ОСОБА_5 є особою, який прийняв спадщину та вже отримав правовстановлюючий документ на частину спадкового майна. Вказувалося, що такі обставини спростовують твердження позивача, що даний спір не стосується прав та інтересів інших спадкоємців, а тому відсутні підстави для залучення їх до участі у справі.

На рішення суду позивач подала апеляційну скаргу, де покликалась на його незаконність і необґрунтованість.

Обґрунтовуючи її, заявник не погоджувалася з висновком суду з того приводу, що дружина спадкодавця ОСОБА_3 постійно проживала та входила до складу сім`ї спадкодавця, фактично вступила в володіння спадковим майном після смерті свого чоловіка, а від прийняття спадщини згідно із ст. 553 ЦК УРСР не відмовлялася. На її переконання, такі висновки не підтвердженні належними та допустимими доказами в справі. Нормами Цивільного кодексу Української РСР, якій підлягає застосування при вирішенні спірних правовідносин, не передбачено право спадкоємця вступити в управління або володіння спадковим майном на підставі того, що він проживав на час відкриття спадщини. Крім того, з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру No63511419 від 10 лютого 2021 року видно, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , не заводилася, тобто ОСОБА_3 не зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Під час розгляду справи жодних доказів, які б підтверджували той факт, що ОСОБА_3 прийняла спадщину, не здобуто. Тому відсутні правові підстави вважати, що даний спір порушує права та законні інтереси інших осіб. Оскільки спадкова справа не заводилась, то даний позов пред`явлений до належного відповідача. Зважала й на те, що поданий позов містить вимоги не про визнання права на земельну частку (пай), який в подальшому може обмежити право спадкоємців на спадкування, а при визнання лише права на спадкування, що в подальшому дає право нотаріусу здійснити перевірку кола спадкоємців.

З цих міркувань просила рішення Радивилівського районного суду від 08 червня 2021 року скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, а саме: визнати за ОСОБА_1 право на спадкування на земельний пай відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) Серії РВ 0183073 виданий Радивилівською районною державною нотаріальною конторою 12 травня 1997 року, який залишився після смерті ОСОБА_2 .

Відзиву на апеляційну скаргу не надавалось, хоча про таке право відповідачу роз`яснювалося на підставі ухвали Рівненського апеляційного суду від 16 вересня 2021 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Матеріалами справи з`ясовано, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , про що свідчить відповідне свідоцтво серії НОМЕР_1 від 01 вересня 2002 року. ОСОБА_2 був зареєстрований та постійно проживав в АДРЕСА_1 , що підтверджено довідкою Козинської сільради № 81 від 03 лютого 2021 року. Також у довідці йдеться про те, що після смерті ОСОБА_6 в управління та володіння спадковим майном (земельним паєм відповідно до сертифікату на право на земельну частку пай серії PB № 0183073) вступила в порядку статті 549 ЦК УРСР його внучка - ОСОБА_7 , 1980 року народження, яка здійснила поховання свого діда, користувалася даним земельним паєм протягом 6 (шести) місяців, має оригінал сертифікату.

29 січня 2021 року приватний нотаріус Радивилівського районного нотаріального округу Рівненської області Драновський Ю. М. повідомив позивача про неможливість завести спадкову справу після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , адже пропущений строк, передбачений ст. 1270 ЦК України, а тому рекомендував звернутися до суду за продовженням даного строку.

Згідно з довідкою Козинської сільради № 82 від 03 лютого 2021 року та №223 від 19 квітня 2021 року сім`я ОСОБА_2 складалася з: дружини - ОСОБА_3 , 1921 року народження та дочки - ОСОБА_8 , 1949 року народження.

В довідці органу сільського самоврядування № 83 від 03 лютого 2021 року йдеться про те, що померла ОСОБА_3 , 1921 року народження, проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 і її сім`я складалася з дочки - ОСОБА_9 ,1949 року народження.

У порядку виконання ухвали Радивилівського районного суду Рівненської області від 25 травня 2021 року Козинська сільрада повідомила, що головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 був ОСОБА_10 який того дня помер. Станом на 13 квітня 2014 року головою домогосподарства була ОСОБА_8 . Станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 головою домогосподарства була ОСОБА_8 , яка того ж дня померла. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 став ОСОБА_11 . Спадкоємцем після смерті ОСОБА_9 став ОСОБА_4 .

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 17 липня 2014 року, що набрало законної сили, за спадкоємцем ОСОБА_4 визнано право власності на спадковий будинок, який залишився після смерті спадкодавця ОСОБА_3 .

Згідно із ст. 529 ЦК Української РСР, що діяв на час виникнення правовідносин, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у т.ч. усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в володіння спадковим; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішення спірних правовідносин до застосування не підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Згідно із ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) викладено правовий висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тому відмова позивачу у задоволенні позову у зв`язку з неналежним суб`єктним складом відповідачів є правомірною.

З постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2019 року в справі № 523/3522/16-ц (провадження № 61-21211св18) видно, що законодавець розмежовує поняття виникнення права на спадщину та виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини, і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права.

Як правильно про це зазначав суд попередньої інстанції, предмет спору у цій справі стосується прав і обов`язків на спадкове майно спадкоємців за законом після померлого ОСОБА_2 . Тобто відповідачами у справі мають бути усі спадкоємці, які прийняли спадщину, в т.ч. і на підставі заповіту, оскільки спадкування за заповітом одного майна не виключає і спадкування за законом на інше майно.

Лише при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Поготів, позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо (пункт 24 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16 квітня 2004 року № 7).

Крім іншого, у матеріалах справи наявна заява рідної сестри позивача - ОСОБА_12 , де вона повідомила суд про те, що не претендує на спадщину після смерті діда - ОСОБА_2 , а тому даний спір жодним чином не порушує її прав та законних інтересів. Однак якщо брати до уваги, що вона також входить до кола спадкоємців після смерті ОСОБА_2 , то її також необхідно було залучати до участі у справі з приводу спадкового майна як відповідача, де висловлена нею позицію щодо спадкового майна, в т.ч. шляхом визнання позову, підлягала б урахуванню.

Тобто факт подання такої заяви лише підтверджує, що позов подано до неналежного відповідача.

Не можна вважати достовірним доказом довідку сільської ради № 81 від 03 лютого 2021 року, де вказується про те, що після смерті ОСОБА_6 в управління та володіння земельним паєм відповідно до сертифікату на право на земельну частку пай серії PB № 0183073 вступила в порядку статті 549 ЦК УРСР його внучка - ОСОБА_7 .

Як убачається із сертифікату, він підтверджує право на земельну частку (пай) в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що виключає можливість підтвердження факту вступу в управління та володіння цим земельним паєм.

Відхиляються колегією суддів як необґрунтовані покликання заявника на те, що після задоволення позову в подальшому приватний нотаріус здійснить перевірку кола спадкоємців.

Визначення кола спадкоємців при вирішенні судового спору про право на спадкування повинно відбуватися за участі усіх спадкоємців і в залежності від обґрунтованості позову він підлягатиме повному або ж частковому задоволенню шляхом визнання права на спадкування земельного паю повністю чи лише певної його частини, тобто пропорційно до позицій належних відповідачів, а також виходячи із конкретних обставин справи.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Судовий збір, що понесений відповідачем при поданні апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України слід віднести на його ж рахунок.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 08 червня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.В. Боймиструк

С.С. Шимків