Справа № 588/1853/20
Провадження № 2-др/588/2/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2021 року м.Тростянець

Тростянецький районний суд Сумської області у складі головуючого судді Огієнка О.О., за участю: секретаря судових засідань Лободи Т.С., представника позивачки ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Тютюнника Вячеслава Володимировича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

У С Т А Н О В И В:

Представник відповідача адвокат Тютюнник В.В. у лютому 2021 року звернувся до суду з указаною заявою, яку мотивував тим, що 18.02.2021 Тростянецьким районним судом Сумської області було ухвалено рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Вказаним рішенням суд відмовив у задоволенні позову. Оскільки розмір судових витрат був погоджений між сторонами після прийняття рішення шляхом підписання акту виконаних робіт, тому представник відповідача просить суд ухвалити додаткове рішення по даній справі, яким стягнути з позивачки на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

У судовому засіданні представник відповідача адвокат Тютюнник В. В. заяву про ухвалення додаткового рішення підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити. Також представник відповідача вказав, що строк оплати послуг правничої допомоги, згідно укладеного договору про надання правової допомоги складає 30 днів після ухвалення рішення у справі. На даний час відповідач не оплатив послуги правничої допомоги.

Представник позивачки адвокат Борика О.О. у судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви вказавши на те, що відповідач на даний час не поніс витрат на правову допомогу.

Заслухавши пояснення представника відповідача та представника позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд, вважає, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Тростянецьким районним судом Сумської області 18.02.2021 було ухвалено рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Вказаним рішенням суду було відмовлено у задоволені позову повністю. В ході судового розгляду представник відповідача заявляв про те, що докази на підтвердження розміру судових витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При ухваленні рішення суд не вирішував питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату.

Європейський суд з прав людини при розгляді справ «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року, «Пмайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року, «Двойних проти України» від 12.10.2006 року, «Меріт проти України» від 30.03.2004 року зазначав, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини 3 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору. За приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підставі системного аналізу наведених вище норм законодавства суд доходить наступних висновків: як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч.1 ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Із заявою про ухвалення додаткового рішення представник відповідача звернувся до суду 23.02.2021 та надав докази, щодо понесених судових витрат, зокрема надав: копію договору про надання правової допомоги від 05.01.2021; копію акту виконаних робіт від 23.02.2021.

З договору про надання правової допомоги вбачається, що 05.01.2021 між ОСОБА_3 та адвокатом Тютюнником Вячеславом Володимировичем був укладений договір №01/01 про надання правової допомоги за умовами якого останній зобов`язався надати правову допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Сторони обумовили, що оплату вартості наданих послуг за даним договором, вказану в актах виконаних робіт ОСОБА_3 має сплатити протягом 30 днів після прийняття рішення у справі (а.с. 76-77).

Зазначений договір не містить умов про розмір та порядок обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру).

Як уже зазначав суд вище, відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

З акту наданих послуг від 23.02.2021 вбачається, що загальна вартість наданих адвокатом - Тютюнником Вячеславом Володимировичем послуг правничої допомоги ОСОБА_3 становить 3000 грн та складається з наступного: юридичні консультації, 2 години за ціною по 250 грн. за годину, на суму 500 грн.; складання відзиву на позовну заяву за ціною 1000 грн; участь у судових засіданнях, за ціною 750 грн за одне засідання, на суму 1500 грн (а.с. 78).

Доказів на підтвердження здійснення відповідачем відповідних витрат на оплату правничої допомоги, представник відповідача не надав.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

Враховуючи вищевикладене, оскільки представником відповідача не надано доказів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, а також за відсутності в договорі про надання правової допомоги узгодженої ціни наданих адвокатом послуг, адвокатського гонорару (погодинної оплати або фіксованого розміру), суд дійшов висновку про недоведеність розміру понесених відповідачем витрат на правничу допомогу, у зв`язку з чим вимоги представника відповідача про ухвалення додаткового рішення не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 133, 137, 141, 246, 260, 270, 354 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити ОСОБА_2 у прийнятті додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею.

Ухвала суду складена і підписана суддею 04 березня 2021 року.

Суддя О. О. Огієнко