_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/2488/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2021

Київський районний суд м.Одеси в складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Свистуновій Є.С. розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про виселення з будинку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до суду з даним позовом у якому просили суд виселити ОСОБА_3 та його дружину ОСОБА_4 з будинку АДРЕСА_1 .

Позов вмотивовано тим, що відповідачі систематично порушують правила співжиття, роблять неможливим проживання разом у одному будинку, який належить на праві власності ОСОБА_7 , а тому посилаючись на норми ст.ст.387,391 ЦК України та 116 і 157 ЖК УРСР просили позов задовольнити.

12.05.2021р. судом відрито загальне позовне провадження.

Позивачі позов підтримали, просили їх задовольнити.

Позивач ОСОБА_5 у судовому засіданні зокрема зазначив, що надавав згоду на проживання у будинку відповідача ОСОБА_8 . На поставлені у засіданні запитання учасниками справи відповів, що відповідачі не обмежували його у їжі, не залякували його та не цькували. Відзначив, що з їх боку після того, як він виконав заповіт на онука, відношення стали холоднішими, вони менше стали приділяти йому уваги, через що він переїхав до дочки.

Відповідачі та представник проти позову заперечували, посилаючись на те, що не порушують правил співжиття, не руйнували та не псували майна у будинку, а останній використовували виключно для проживання.

Свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 надали суду пояснення з яких випливає, що фактів обмеження доступу до житла, їжі або цькування стосовно позивача Мокрого, а також порушення відповідачами правил передбачених ст.116 ЖК УРСР відносно обох відповідачів не встановлено.

Вислухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що власником будинку АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_5 . Позивач ОСОБА_6 є дочкою Мокрого, а відповідач ОСОБА_3 є сином ОСОБА_6 та онуком ОСОБА_13 . Відповідач ОСОБА_4 є дружиною ОСОБА_3 .

Позивач ОСОБА_6 зареєстрована у зазначеному будинку з 1986 року, відповідач ОСОБА_3 - з 2006 року.

На час спору у вказаному будинку фактично проживають відповідачі, позивачі мешкають за іншою адресою.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ст. 81 КПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно ст.157 ЖК УРСР членів сім`ї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК УРСР. Виселення провадиться в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Виселення згідно із частиною першою статті 116 ЖК України може мати місце, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу власника або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.17 Постанови №2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання,що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України "при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб,які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того,що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжитті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Згідно зі ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством.

Позивач ОСОБА_6 навесні 2021р. звернулася до органів поліції з заявою щодо вжиття заходів відносно його сина ОСОБА_3 стосовно вчинення ним насильства у сім`ї. За результатами розгляду її заяви ОСОБА_6 було визнано постраждалою особою, а відповідача ОСОБА_3 10.03.2021р. було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП за вчинення насильства психологічного характеру щодо матері, яке відбулося в будинку АДРЕСА_1 , винесено терміновий заборонний припис.

Інших безспірних доказів, які б свідчили про те, що відповідачі систематично порушують правила ч.1 ст.116 ЖК УРСР та порушують чи обмежують права позивачів на володіння та користування будинком суду не надано.

Суд вважає, що наявна у матеріалах справи сукупність доказів, свідчить, що у діях відповідачів відсутній причинний зв`язок з можливим порушенням прав та законних інтересів позивачів, в зв`язку з чим вимога про їх виселення задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 4-13,76-89,258-273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його підписання. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бескровний Я. В.