Провадження № 2/522/2225/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючої судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі судового засідання Шеян І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 347 580,00 (триста сорок сім тисяч п`ятсот вісімдесят) гривень 00 копійок, безпідставно набутого майна та вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що в усній формі він та ОСОБА_2 вели перемовини щодо співпраці та укладення у майбутньому до 01.05.2018 року договору купівлі-продажу товарів, а орієнтовна вартість товару за договором складатиме 500 000,00 грн. Обов`язковою умовою співпраці за домовленостями була попередня оплата 100% орієнтовної вартості товару на банківський рахунок відповідача, відкритий в АТ «УкрСиббанк». На підтвердження намірів подальшої співпраці позивачем протягом січня-квітня 2018 року здійснено перерахування коштів на банківський рахунок відповідача на суму 347 580,00 грн. Позивач зазначає, що незважаючи на виконані домовленості з Відповідачем, останній ухилився від укладання договору, а зазначені кошти позивачу не повернув. Тож позивач вважає, що наявні підстави для повернення коштів на підставі ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу розподілено на суддю Свячену Юлію Борисівну.

Ухвалою суду від 27.06.20219 року по справі відкрито позовне провадження, призначено розгляд справи в порядку загального провадження та призначене підготовче судове засідання на 24 липня 2019 року.

Разом з позовною заявою позивачем було подано Заяву про вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою суду від 03.07.2021 року зазначену заяву було повернуто заявнику, оскільки ним не зазначені заходи зустрічного забезпечення.

Позивачем 10 липня 2019 року подано заяву про участь у судовому засіданні, яке призначене на 24 липня 2019 року у режимі відеоконференції, яка була задоволена Ухвалою суду від 16 липня 2019 року.

Позивачем 15 липня 2019 року подано Заяву про вжиття заходів забезпечення позову, яка була повернута заявнику Ухвалою суду від 19 липня 2019 року у зв`язку з ненаданням оригіналу ордеру представника позивача, який підписав Заяву, та не наданням засвідченої копії Договору про надання правової допомоги.

Про судове засідання, призначене на 24 липня 2019 роки сторони повідомлені належним чином. Представником відповідача 24 липня 2019 року подано заяву про відкладення розгляду справи та надання можливості ознайомлення з її матеріалами. Зазначена заява була задоволена судом та проведення підготовчого засідання по справі відкладено на 26 вересня 2019 року.

02 серпня 2019 року до суду надійшла заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову, яка була повернута заявнику Ухвалою суду від 09 серпня 2019 року.

Про судове засідання, призначене на 26 вересня 2019 року, сторони повідомлені належним чином.

09 серпня 2019 року представником відповідача було подано апеляційну скаргу на Ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 27 червня 2019 року у зв`язку з порушенням правил територіальної підсудності. Справа направлена до Одеського апеляційного суду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04 жовтня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника відповідача на Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27.06.20219 року та призначене судове засідання на 03 березня 2020 року.

Постановою Одеського апеляційного суду від 03 березня 2020 року апеляційну скаргу представника відповідача на Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27.06.20219 року залишено без задоволення.

17 березня 2020 року справа повернулася до Приморського районного суду міста Одеси. Призначено судове засідання на 14 липня 2020 року.

Від представника позивача надійшла заява про забезпечення доказів, яка була задоволена Ухвалою суду від 28 травня 2020 року та витребувано з АТ «УкрСиббанк» (04070, м. Київ, вул. Андріївська, 2/12) інформацію по рахунку № НОМЕР_1 , а саме: чи належить рахунок НОМЕР_1 ОСОБА_2 , витребувати інформацію чи грошові кошти, що внесені через платіжний термінал за чеками № 8869855 від 17.01.2018 р. на суму 30 000 грн., № 9909402 від 01.02.2018 р. на суму 30 000 грн., № 8978502 від 20.02.2018 р. на суму 30 000 грн., № 9006058 від 01.03.2018 р. на суму 30 000 грн., №9009756 від 02.03.2018 р. на суму 30 000 грн., № 9015762 від 05.03.2018 р. на суму 29 630 грн., № 9070693 від 20.03.2018 р. на суму 30 000 грн., №9075063 від 21.03.2018 р. на суму 30 000 грн., № 9089617 від 26.03.2018 р. на суму 6 500 грн., № 9090138 від 27.03.2018 р. на суму 19 700 грн., № 9103806 від 03.04.2018 р. на суму 30 000 грн., № 9107165 від 04.04.2018 р. на суму 21 750 грн., № 9182273 від 26.04.2018 р. на суму 30 000 грн., зараховані на рахунок № НОМЕР_1 .

Від представника позивача надійшло клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, яке було частково задоволено Ухвалою суду від 29 травня 2020 року та вжито заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1).

В судове засідання, призначене на 14 липня 2020 року, сторони не з`явилися, були належним чином повідомлені. Представником відповідача подано заяву про відкладення слухання справи, яке призначене на 14 липня 2020 року, на іншу дату у зв`язку з карантинними обмеженнями. Підготовче засідання відкладене на 29 вересня 2020 року.

З 26 серпня 2020 року по 11 вересня 2020 року суддя Свячена Ю.Б. знаходилася у щорічній основній відпустці.

28 вересня 2020 року до суду надійшов Відзив представника відповідача на позовну заяву.

В судове засідання, призначене на 29 вересня 2020 року позивач та його представник не з`явилися. Представник відповідача з`явився. Підготовче засідання відкладено на 05 листопада 2020 року. Сторони повідомлені про дату та час судового засідання належним чином.

03 листопада 2020 року на адресу суду надійшла від представника позивача відповідь на відзив.

У зв`язку з перебуванням судді Свяченої Ю.Б. на лікарняному, судове засідання 05.11.2020 року відкладено. Підготовче судове засідання призначене на 03 грудня 2020 року.

30 листопада 2020 року на адресу суду надійшла заява представника відповідача про приєднання до матеріалів справи в якості доказів роздруківки з Єдиного державного реєстру судових рішень Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 05.11.2020 року по справі № 522/19575/19.

В судове засідання, призначене на 03 грудня 2020 року, сторони з`явилися. Протокольною Ухвалою суду відмолено в задоволенні заяви представника відповідача про приєднання до матеріалів справи в якості доказів роздруківки з Єдиного державного реєстру судових рішень Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 05.11.2020 року по справі № 522/19575/19. Закрито підготовче засідання, призначено розгляд по сутті на 18 лютого 2021 року.

В судове засідання, призначене на 18 лютого 2021 року, сторони з`явилися та надали пояснення по справі.

Представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову у повному обсязі з підстав, зазначених у Відзиві на позовну заяву.

Оголошено перерву у судовому засіданні до 01 квітня 2021 року. Про дату та час судового засідання сторони повідомлені належним чином.

В судове засідання, призначене на 01 квітня 2021 року з`явилися представники сторін по справі. Представником позивача заявлено клопотання про оголошення перерви для підготовки до судових дебатів. Оголошено перерву в судовому засіданні до 23 червня 2021 року.

23 червня 2021 року представником відповідача подано заяву про відкладення розгляду справи. В судове засідання з`явилися представники сторін. Заява представника відповідача про відкладення розгляду справи задоволена судом, оголошена перерва в судовому засіданні до 19 жовтня 2021 року.

З 30 серпня 2021 року по 20 вересня 2021 року суддя Свячена Ю.Б. знаходилася у щорічній відпустці.

18 жовтня 2021 року на адресу суду надійшла заява представника відповідача про відкладення розгляду справи, призначене на 19 жовтня 2021 року, у зв`язку з хворобою представника на COVID-19.

В судове засідання 19 жовтня 2021 року з`явився представник позивача. У зв`язку з хворобою представника відповідача, оголошено перерву у судовому засіданні до 30 листопада 2021 року.

В судове засідання, призначене на 30 листопада 2021 року з`явилися представники сторін.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, наявні у справі докази, оцінивши їх у сукупності, заслухавши пояснення представників сторін приходить до висновку.

Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.2 ст. 76 ЦПК України, ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.5 цієї статті, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, судом встановлено на підставі наданих позивачем доказів, а саме оригіналів чеків, що ним було здійснено внесення готівкових грошових коштів на рахунок Відповідача № НОМЕР_1 в АТ УкрСиббанк на загальну суму 347 580,00 грн., що підтверджується чеками про внесення готівки а саме: 17.01.2018р. 30 000,00 грн. (номер чеку 8869855), 01.02.2018р. 30 000,00 грн. (номер чеку 9909402), 20.02.2018р. 30 000,00 грн. (номер чеку 8978502), 01.03.2018р. 30 000,00 грн. (номер чеку 9006058), 02.03.2018р. 30 000,00 грн. (номер чеку 9009756), 05.03.2018р. 29 630,00 грн. (номер чеку 9015762), 20.03.2018р. 30 000,00 грн. (номер чеку 9070693), 21.03.2018р. 30 000,00 грн. (номер чеку 9075063), 26.03.2018р. 6 500,00 грн. (номер чеку - 9089617), 27.03.2018р. 19 700,00 грн. (номер чеку 9090138), 03.04.2018р. 30 000,00 грн. (номер чеку 9103806), 04.04.2018р. 21 750,00 грн. (номер чеку 9107165), 26.04.2018р. 30 000,00 грн. (номер чеку 9182273).

Судом також встановлено, що між Позивачем та Відповідачем не укладено будь яких договорів. Проте між Сторонами велися перемовини щодо майбутньої співпраці на підтвердження якої Позивач повинен був перерахувати на поточний рахунок Відповідача певну суму коштів. Зазначене не спростовується відповідачем, а навпаки, у відзиві на позовну заяву ним зазначено про відсутність будь-яких домовленостей з позивачем щодо поставки товару, а також наявність домовленостей щодо укладання будь-якого договору в майбутньому.

Не знаходять свого правового підтвердження доводи Відповідача, про те, що долучені до позову чеки про внесення готівки через банкомат (термінал) банку є неналежним доказом перерахування Позивачем грошових коштів на рахунок Відповідача, оскільки не зазначено в наданих Позивачем чеках прізвища особи, яка здійснила таке перерахування.

Так саме банк визначає та складає форму касових документів, а також визначає систему контролю за виконанням банківських операцій, а недотриманням банківською установою чи уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку, зокрема, щодо видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства, не може свідчити про не внесення саме Позивачем грошових коштів, а навпаки свідчить про те, що Позивача протиправно позбавляють права на володіння належним його майном (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.08.2019 року у справі № 500/2867/18.).

Натомість наявність у Позивача саме оригіналів чеків про внесення готівки через банківський термінал є достатнім доказом перерахування саме Позивачем грошових коштів на рахунок Відповідача. Матеріали справи не містять доказів, що Відповідачем не отримувались грошові кошти у розмірі 347 580,00 гривень за зазначеними чеками, також Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, що грошові кошти за чеками про внесення готівки були внесені будь якою іншою особою та не надано доказів іншої природи (джерела) зарахування цих коштів.

Також не знаходить свого підтвердження доводи Відповідача, що наявність у Позивача оригіналів чеків за якими були перераховані грошові кошти Відповідачу, пов`язана з перебуванням Позивача та Відповідача у трудових правовідносинах, і що Позивач мав доступ до приміщень де знаходяться особисті документи Відповідача.

Так, Суду не надано Відповідачем доказів, що чеки про внесення готівки, за якими були сплачені грошові кошти на рахунок Відповідач, були наявні у Відповідача, та були викрадені у Відповідача чи вибули з володіння Відповідача в інший спосіб.

Щодо заяви представника відповідача про відмову у задоволені позову з підстав обрання неналежного способу захисту.

Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1213 ЦК України встановлено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Окрім того ч. 1 ст. 1214 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Також ч. 2 ст. 1214 ЦК України передбачено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частина 2 статті 11 ЦК України встановлює підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, а саме: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.08.2018р. у справі № 334/2517/16-ц (провадження № 334/2517/16-ц).

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 17.04.2019 року по справі № 759/1206/17.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах: від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц (касаційне провадження № 61-1215св17), від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16 (касаційне провадження № 61-4497ск18), від 12 грудня 2018 року у справі № 205/3330/14-ц (касаційне провадження № 61-1133св18).

Натомість, в розумінні вищенаведених положень законодавства кошти, набуті відповідачем, з яким позивач не пов`язаний договірними правовідносинами щодо такого майна, є безпідставно набутим майном, яке він зобов`язаний повернути останньому.

Аналогічного висновок міститься у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.04.2020 року у справі № 495/2442/16-ц.

Так, з матеріалів справи вбачається, що Позивач та Відповідач не пов`язані будь-якими договірними зобов`язаннями, а перерахування грошових коштів Позивачем на рахунок Відповідача відбулося за попередньою усною домовленістю в результаті перемовин між Сторонами. Крім того, Відповідач у своєму відзиві зазначає, що між Сторонами не укладено будь-яких договорів поставок товарів. З огляду на викладене Суд не вбачає, що між Позивачем та Відповідачем є будь-які договірні відносини, а відтак Позивачем був обраний належний спосіб захисту.

Згідно ст.ст. 76-81 ЦПК України, сторони на підтвердження обставин, якими вони обґрунтовують свої вимоги чи заперечення, повинні надати належні, достатні, допустимі та достовірні докази.

З наданих суду доказів, вбачається, що ОСОБА_2 безпідставно отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 347 580,00 гривень, що підтверджується чеками про внесення готівки на розрахунковий рахунок ОСОБА_2 . У зв`язку з відсутністю укладеного між Сторонами будь-якого договору, не повернення зазначених коштів позивачу, є наразі зберіганням Відповідачем цих грошових коштів без достатньої правової підстави

Відтак, суд вважає, що позивачем доведено свої вимоги у сумі 347 850,00 грн. які підлягають стягненню з Відповідача.

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 4,7,12,13,80, 141, 245 ,258, 259, 265, 354 ЦПК України,суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 347 580,00 грн. (триста сорок сім тисяч п`ятсот вісімдесят гривень 00 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 03 грудня 2021 року.

Суддя Ю.Б. Свячена

30.11.21