Справа №442/8280/21
Провадження №2/442/1641/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2021 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Крамара О.В.

з участю секретаря - Малик О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дрогобича цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Львівської обласної прокуратури про відшкодування моральної та матеріальної шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд із вказаним вище позовом, в якому просить: стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 грошові кошти за завдану йому моральну шкоду у розмірі 984 100 грн. (дев`ятсот вісімдесят чотири тисячі сто); стягнути Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 кошти, сплачені ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги у розмірі 85 000 грн. (вісімдесят п`ять тисяч)

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_1 , з 08.06.1999 року проходив службу в ОВС, за час служби зарекомендував себе виключно з позитивної сторони, неодноразово заохочувався керівництво ГУМВС України у Львівській області та керівництвом МВС за високі показники в роботі, особисті та ділові якості, приймав участь у захисті Батьківщини під час збройної агресії, є учасником бойових дій. Таким чином спосіб життя позивача, особисті та ділові його якості склали у його колег по роботі, родичів, близьких, знайомих і просто громадян, які його знали особисто, враження як про добропорядну, ввічливу, надійну, законослухняну людину, яка завжди готова прийти на допомогу у важку хвилину, що в свою чергу не могло не відзначитись на його способі життя, відносинах між рідними, знайомими, колегами по роботі. Такий свій авторитет, позитивну думку про себе і про членів своєї сім`ї ОСОБА_1 , здобувався на протязі тривалого свідомого свого життя.

В той же час, весь здобутий авторитет на протязі всього життя ОСОБА_1 , його ділова репутація, досягнення у роботі та у житті, були безповоротно знищені внаслідок незаконного його притягнення до кримінальної відповідальності та як наслідок затримання, поміщення до Слідчого ізолятору, звільнення з роботи тощо.

Зокрема, 15.07.2015 року працівниками прокуратури Львівської області в рамках розслідування кримінального провадження №00000286 за ч.3 ст. 189 КК України, було затримано за підозрою у вчиненні злочину ОСОБА_1 , в порядку ст. 208 КПК України, поміщено до Слідчого ізолятору, позбавлено волі, позбавлено можливості спілкуватись з рідними і т.д. Того ж числа у нього вдома, на робочому місці, в його автомобілі було проведено обшуки, відносно нього проводились негласні слідчі розшукові дії, прослуховувались його приватні мобільні телефони. 16.07.2015 року ОСОБА_1 , було повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст. 189 КК України, допитано в якості підозрюваного, в подальшому дії ОСОБА_1 , перекваліфіковано на ч.3 ст. 189, ч.5 ст.27- ч.2 ст. 194 КК України.

14 вересня 2015 року у зв`язку із зміною слідчим суддею Галицького районного суду Шабаровському А.А., запобіжного заході із тримання під вартою на домашній арешт, ОСОБА_1 , було звільнено з під варти, з покладенням на нього відповідних обов`язків.

Внаслідок пережитого морального та психічного стресу ОСОБА_1 , після звільнення з Слідчого ізолятору попав на лікування до Комунальної міської лікарні швидкої медичної допомоги з діагнозом гіпертонічна хвороба II стадія, 2 ступінь, ризик високий.

21 вересня 2015 року рішенням апеляційного суду Львівської області скасовано рішення слідчого судді Галицького районного суду м.Львова про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_1 , останнього знову взято під варту, утримувався у Слідчому ізоляторі м.Львова.

11.11.2015 року після внесення громадянкою ОСОБА_2 , застави в сумі 68 900грн., за ОСОБА_1 , останнього було звільнено з-під варти, з покладенням на нього відповідних обов`язків.

Таким чином ОСОБА_1 , незаконно перебував під вартою з 15.07.2015 року по 14.09.2015 року, та з 21.09.2015 року по 11.11.2015 року, тобто 114 днів.

Крім того, у зв`язку з притягнення до кримінальної відповідальності, ОСОБА_1 , 21.10.2015 року звільнено з ОВС.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 ,було передано на розгляд до Дрогобицького міськрайонного суду.

Позивач обвинувачувався в тому, що він ніби-то працюючи на посаді о/у в ОВС відділу боротьби з міжнародними організованими злочинними групами управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУ МВС України у Львівській області, маючи спеціальне звання майор міліції, будучи у відповідності до вимог ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» працівником правоохоронного органу, а також службовою особою, діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_3 , а також ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , з метою реалізації спільного злочинного умислу, спрямованого на протиправне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, вимагали протягом травня- липня 2015 року від ОСОБА_6 передачі їм майна (коштів). Окрім цього, ОСОБА_1 діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_3 , а також ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , з метою реалізації спільного злочинного умислу, спрямованого на протиправне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, вимагали протягом травня-липня 2015 року від потерпілого передачі їм майна (коштів), у ході чого умисно пошкодили майно потерпілого шляхом вибуху, що заподіяло шкоду у великих розмірах.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_1 , кваліфіковано за ч.3 ст. 189, ч.5 ст. 27 - ч.2 ст. 194 КК України.

За наслідками розгляду даної кримінальної справи № 442/7125/15-к в суді, 09.02.2018 року суддею Дрогобицького міськрайонного суду винесено виправдальний вирок відносно ОСОБА_1 , останнього визнано невитуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 189, ч.5 ст. 27 - ч.2 ст. 194 КК України та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 16.09.2021 року вирок Дрогобицького міськрайонного суду у Львівській області залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора та потерпілих без задоволення.

Таким чином виправдальний вирок відносно ОСОБА_1 , вступив в законну силу 16.09.2021 року.

Отже ОСОБА_1 , з моменту порушення відносно нього справи тобто з 15.07.2015 року до 16.09.2021 року перебував під слідством та судом, що в сукупності складає 74 місяці, з них 114 днів під вартою.

Таким чином, з моменту порушення кримінального провадження відносно ОСОБА_1 , затримання його, поміщення до Слідчого Ізолятору, останньому було завдано непоправної моральної шкоди, яка полягала в тому, що його як працівника правоохоронних органів незаконно звинуватили у вчиненні тяжких злочинів, що призвели до безповоротної втрати його авторитету як правоохоронця, який все своє життя сумлінно якраз боровся із злочинністю, ОСОБА_1 , назавжди втратив свою ділову репутацію, як законослухняна людина, вірний товариш серед знайомих та родичів. Такі ж моральні переживання та втрати понесли всі його члені сім`ї, дружина, малолітні діти, яким потрібно було пояснювати чому їх чоловік, батько, син, який все життя пропрацював в правоохоронних органах, мав високі здобутки на роботі, був учасником бойових дій стояв на захисті Батьківщини і опинився у Слідчому Ізоляторі за вчинення тяжких злочинів. З огляду на вказане в нього виникла необхідність звернутися з даним позовом в суд.

Ухвалою від 26.10.2021 року в зазначеній справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 29.11.2021 року, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

16.11.2021 представник Державної казначейської служби України подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову.

17.11.2021 представник Львівської обласної прокуратури подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову.

29.11.2021 ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача ОСОБА_7 , в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити.

Представник Львівської обласної прокуратури Подолячек С.В. заперечила щодо задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмовому відзиві, покликаючись на їх безпідставність та необгрунтованість.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, не повідомивши причин неявки.

Вислухавши доводи представників позивача та відповідача, з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.

Згідно ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до п.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі - Закон), підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У цих випадках завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Статтею 2 Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

Згідно із ч.ч. 4,5 ст. 3 Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується (повертається): суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги; моральна шкода.

Статтею 4 Закону передбачено, що відшкодування такої шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету, що не суперечить приписам ст. 1167 та ст. 1172 ЦК України, та повинна бути застосована судом при вирішенні даної справи.

Матеріалами справи встановлено та сторонами не оспорюється, що 15.07.2015 року працівниками прокуратури Львівської області в рамках розслідування кримінального провадження №00000286 за ч.3 ст. 189 КК України, ОСОБА_1 було затримано за підозрою у вчиненні злочину та в порядку ст. 208 КПК України, поміщено до Слідчого ізолятору.

16.07.2015 року ОСОБА_1 , повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст. 189 КК України, допитано в якості підозрюваного, в подальшому дії ОСОБА_1 , перекваліфіковано на ч.3 ст. 189, ч.5 ст.27- ч.2 ст. 194 КК України.

14 вересня 2015 року у зв`язку із зміною слідчим суддею Галицького районного суду Шабаровському А.А., запобіжного заході із тримання під вартою на домашній арешт, ОСОБА_1 , звільнено з під варти, з покладенням на нього відповідних обов`язків.

21 вересня 2015 року рішенням апеляційного суду Львівської області скасовано рішення слідчого судді Галицького районного суду м.Львова про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_1 , останнього знову взято під варту.

11.11.2015 року після внесення громадянкою ОСОБА_2 , застави в сумі 68 900грн., за ОСОБА_1 , останнього було звільнено з-під варти, з покладенням на нього відповідних обов`язків.

Таким чином ОСОБА_1 , перебував під вартою з 15.07.2015 року по 14.09.2015 року, та з 21.09.2015 року по 11.11.2015 року, тобто 114 днів.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 , передано на розгляд до Дрогобицького міськрайонного суду.

Згідно обвинувачення, ОСОБА_1 працюючи на посаді о/у в ОВС відділу боротьби з міжнародними організованими злочинними групами управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУ МВС України у Львівській області, маючи спеціальне звання майор міліції, будучи у відповідності до вимог ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» працівником правоохоронного органу, а також службовою особою, діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_3 , а також ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , з метою реалізації спільного злочинного умислу, спрямованого на протиправне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, вимагали протягом травня- липня 2015 року від ОСОБА_6 передачі їм майна (коштів). Окрім цього, ОСОБА_1 діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_3 , а також ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , з метою реалізації спільного злочинного умислу, спрямованого на протиправне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, вимагали протягом травня-липня 2015 року від потерпілого передачі їм майна (коштів), у ході чого умисно пошкодили майно потерпілого шляхом вибуху, що заподіяло шкоду у великих розмірах.

За наслідками розгляду даної кримінальної справи № 442/7125/15-к в суді, 09.02.2018 року суддею

Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області № 442/7125/15-к від 09.02.2018, ОСОБА_1 , визнано невитуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 189, ч.5 ст. 27 - ч.2 ст. 194 КК України та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 16.09.2021 року вирок Дрогобицького міськрайонного суду у Львівській області від 09.02.2018 - залишено без змін.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.5 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) моральна шкода.

Статтею 4 Закону передбачено, що відшкодування такої шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету, що не суперечить приписам ст. 1167 та ст. 1172 ЦК України

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом.

Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 3 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначається, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди в конкретній справі, відповідно до положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд повинен врахувати характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, стан здоров`я потерпілих, тяжкість вимушених змін у їхніх життєвих стосунках тощо.

Згідно правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 р. (справа №686/23731/15-ц), законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнала позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Згідно з ч.2,3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до правової позиції, висвітленої в постанові Верховного Суду від 10 квітня 2020 року у справі № 161/13343/18, провадження № 61-13483св19 зазначено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.

Згідно із ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності органів досудового розслідування та прокуратури, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Судом було встановлено, що за час незаконного перебування під слідством та судом, позивач зазнав істотної моральної шкоди у вигляді психічних страждань, перебування у стані безперервного нервового стресу внаслідок перебування у стані невизначеності, що підсилювався розумінням своєї невинуватості через надуманість обвинувачення.

Моральна шкода, завдана ОСОБА_1 органами досудового розслідування внаслідок вчинених останніми протиправних та незаконних дій полягає у тому, що до незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивач ОСОБА_1 , займав відповідальну посаду в ОВС, працював на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з міжнародними організованими злочинними групами управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС у Львівській області, до нього застосовувались особливі вимоги, як до працівника правоохоронного органу і внаслідок незаконного його звинувачення у вчиненні тяжких злочинів, дану роботу, а так само і свій авторитет та репутацію як чесного правоохоронця ОСОБА_1 , безповортно втратив, по даний час тривають судові справи щодо його поновлення на попередній роботі.

ОСОБА_1 зазнав значних психічних хвилювань від утвердження правоохоронними органами в очах оточуючих абсолютної недовіри до його слів. Намагання органів досудового розслідування будь-якими засобами визнати його винним значно впливало на його нервову систему та сприяло його істотному розладу. Від триваючих психічних хвилювань і переживань позивач не здатний був займатись будь-якими звичними для життя справами, нормально спілкуватись з рідними, друзями, колегами та іншими людьми, під час спілкування з якими він почував себе невпевненим, з`явилось відчуття неповноцінності по відношенню до інших людей. Позивач, остерігаючись безпідставного громадського осуду, упродовж декількох років намагався уникати будь-якого спілкування зі своїми знайомими та колегами. У нього з часом виникали постійні хвилювання за неправильне сприйняття ними цих подій та появи у них негативного ставлення, що як він вважає, непоправно зашкодило його репутації як добропорядної та законослухняної людини.

Ці хвилювання не зникли і до цього часу. Навіть довгоочікуваний виправдальний вирок не спростував в очах людей думки про такі безпідставні звинувачення.

З огляду на вказане, суд прийшов до переконання, що ОСОБА_1 правомірно оцінює спричинену моральну шкоду, не як мінімальну визначену законом у розмірі однієї мінімальної заробітної плати за один місяць перебування під слідством та судом, а в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Окремий період спричинення особливо тяжких психічних страждань ОСОБА_1 , це період перебування його під вартою, тобто з 15.07.2015 року по 14.09.2015 року, та з 21.09.2015 року по 11.11.2015 року, а саме 114 днів. Особливо сильні психічні страждання, які підсилювались відчуттям незаконного затримання за злочини яких він не вчиняв, перебування під вартою, а тому правомірно оцінює її в трьохкратному розмірі мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під вартою, що в перерахунку за один день перебування під вартою складає, з врахуванням мінімальної заробітної плати в сумі 6500 грн., складає 650 грн., за один день, тобто 74100 грн. (загальна сума оцінена моральна шкода за період перебування під вартою).

Також слід звернути особливу увагу на те, що внаслідок пережитою морального та психічного стресу від перебування під вартою, ОСОБА_1 , після звільнення з Слідчого ізолятору попав на лікування до Комунальної міської лікарні швидкої медичної допомоги з діагнозом гіпертонічна хвороба ІІ стадія, 2 ступінь, ризик високий. Таким чином розмір спричиненої ОСОБА_1 , моральної шкоди внаслідок незаконного його притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного затримання, з врахуванням того, що мінімальний розмір заробітної плати на даний час складає 6500грн., складє 984100 грн. (Розрахунок спричиненої моральної шкоди: 6500x2 (двократний мінімальний розмір заробітної плати) х 70 (кількість місяців перебування під слідством та судом, без врахування періоду перебування під вартою)910 000 + 114 (кількість днів перебування під вартою)х650 (оцінена ОСОБА_1 , моральна шкода за один день перебування під вартою 74 100грн.)

Суд зазначає, що вказаний розмір завданої моральної шкоди є мінімальним, таким, який має бути відшкодований за відповідний період у будь-якому випадку і будь-якій особі, внаслідок незаконного притягнення позивача як обвинуваченого.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з Львівської обласної прокуратури підлягає стягненню на користь позивача спричинена йому моральна шкода органами досудового розслідування та прокуратури за час перебування останнього під слідством та судом.

У абз. 1 п. 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст.56 Конституції (254к/96-ВР) судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування.

У п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, передбачено, що Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Згідно зі ст. ст. 25, 43 Бюджетного кодексу України казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно зі ст.48 Бюджетного кодексу України, в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету.

Відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. №845.

Згідно п.35 Порядку, казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до п.9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, рішення суду про стягнення коштів державного бюджету виконується виключно Державною казначейською службою України (центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів).

Пп. 3, 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215, казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

З огляду на викладені норми, стягнення з Державного бюджету України повинно відбуватись на користь позивача через Державну казначейську службу України.

Щодо матеріальної шкоди, суд зазначає наступне. Під час перебування під судом і слідством позивач ОСОБА_1 був змушений звернутись за юридичною допомогою та відповідно, понести обґрунтовані витрати на правову допомогу.

15 липня 2015 року між ОСОБА_1 та адвокатом Марківим Р.Б. було укладено угоду про надання правових послуг.

В подальшому ОСОБА_1 відмовившись від послуг адвоката Марківа Р.Б., уклав угоду із адвокатом Бенцаком О.

В подальшому ОСОБА_1 відмовившись від послуг адвоката Бенцака О., уклав угоду із адвокатом Ситником С.О.

Внесення грошових коштів, як витрат за надання правової допомоги адвокатами, за період з 15 липня 2015 року по 16 вересня 2021 року підтверджується, актами виконаних робіт, договорами про надання правової допомоги та додатками до них.

Загальний розмір матеріальних витрат, що поніс ОСОБА_1 , у зв`язку із наданням йому правової допомоги становить - 85000 грн.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №301/1894/17, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження) (постанова від 15.04.2020 року у справі №199/3939/18-ц; постанова від 09.06.2020 року у справі №466/9758/16-ц).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджено понесені ОСОБА_1 обґрунтовані витрати на правову допомогу, за якою він змушений був звернутись під час перебування під судом і слідством. Відтак, на користь ОСОБА_1 слід стягнути кошти, сплачені ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги у розмірі 85000 грн.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної та матеріальної шкоди, яку він зазнав у зв`язку з незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури за час перебування під слідством та судом, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Львівської обласної прокуратури про відшкодування моральної та матеріальної шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури задоволити.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 грошові кошти за завдану йому моральну шкоду у розмірі 984 100 (дев`ятсот вісімдесять чотири тисячі сто) гривень.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 кошти сплачені ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги у розмірі 85000 (вісімдесять п`ять тисячі) гривень.

Судові витрати покласти на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення складено 29.12.2021 року.

Суддя О.В. Крамар