Справа № 758/2622/21
Провадження № 2/758/6665/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2021 року суддя Подільського районного суду м.Києва Скрипник О. Г. , розглянувши заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Всеукраїнської громадської організації «Федерація водного поло України», про визнання недійсним рішення.

Позивач просить: визнати недійсним рішення Всеукраїнської громадської організації «Федерація водного поло України» в особі Контрольно-дисциплінарної комісії ФВПУ (КДК) від 16.12.2020 року про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді дискваліфікації, що позбавляє його права здійснювати діяльність, пов`язану з водним поло, на термін три роки.

Крім того, ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову в якій позивач просить: заборонити Всеукраїнській громадській організації «Федерація водного поло України» , членам мандатної комісії, головним судійським колегіям, іншим особам, уповноваженим здійснювати дії, пов`язані з водним поло, вчиняти дії з перешкоджанням, обмеженням ОСОБА_1 приймати участь у заходах, що здійснюються суб`єктами фізичної культури і спорту; надавати фізкультурно- спортивні послуги в організаціях та проведення суб`єктами сфери фізичної культури і спорту заходів з підготовки спортсменів до змагань з видів спорту, визнаних в Україні; здійснювати діяльність з метою розвитку фізичної культури і спорту.

Згідно ст. 149 ч.ч. 1,2 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 150 ч.1 п.п.1,2, ч.2, ч.3 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п.1); забороною вчиняти певні дії (п.2); встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання (п.4); іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї статті.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист правлюдини іосновоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Оскільки цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення, у разі задоволення позову, враховуючи предмет та підстави позову, доводи викладені у заяві позивача, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 в порядку статті 151 ЦПК України, не надано належних обґрунтувань необхідності забезпечення позову та не доведено, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Крім того, заходи забезпечення позову, які просить застосувати позивач є фактичним вирішенням спору по суті.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що заяву про забезпечення позову слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 149-154, 259, 260 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову, - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складання ухвали (зважаючи на п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України щодо порядку подання апеляційних скарг).

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

СуддяО. Г. Скрипник