Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

26.02.2021 року м. Мостиська

єдиний унікальний номер № 448/990/20

провадження №2/448/73/21

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя Білоус Ю.Б.,

секретар судового засідання Романченко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про зміну розміру аліментів,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 - не з`явилася,

представник позивачки - адвокат Борисенко В.В. (ордер серії ЛВ №182958)

відповідач ОСОБА_2 ,

представник відповідача адвокат Панюра Н.Ф. (ордер серії ЛВ №113840)

в с т а н о в и в:

І. Короткий виклад обставин справи:

Позивачка ОСОБА_1 , звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила суд змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача ОСОБА_2 , за рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 08.10.2009 р., яке набрало законної сили, на її користь на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 250 грн. щомісячно, починаючи з 07.08.2009 р., і до повноліття дитини - до розміру 1/3 частини усіх видів місячного заробітку (доходу) відповідача, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог, покликається на те, що відповідач ОСОБА_2 , нерегулярно і не в повному обсязі сплачує визначений судом розмір аліментів. Крім цього, після набрання рішенням суду законної сили, витрати необхідні для утримання сина значно зросли, зокрема, дитина щорічно потребує коштів на підготовку до навчального року, відвідує репетиторів, а також необхідні кошти на відпочинок та оздоровлення.

Позивачка стверджує, що несе витрати, пов`язані з організацією належного рівня побутових умов сину, зокрема сплачує комунальні послуги, що підтверджується відповідними квитанціями, а також у 2020 році придбала сину велосипед та розкладний диван на загальну суму більше 17 000 грн, що підтверджується товарними чеками.

Зазначає, що відповідач ОСОБА_2 , є працездатний, працює та отримує високий дохід (заробіток), а тому має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж визначено рішенням суду.

ІІ. Позиція учасників процесу:

Позивачка ОСОБА_1 , в судове засідання не з`явилася, однак в матеріалах справи міститься повноваження представника, згідно яких її інтереси представляє адвокат Борисенко В.В. (ордер серії ЛВ №182958).

Представник позивачки адвокат Борисенко В.В. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги своєї довірительки з мотивів, викладених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 , в судовому засіданні проти позову заперечив, зазначив що жодним чином не ухиляється від сплати аліментів на утримання сина, сплачує їх вчасно та у визначеному судом розмірі, заборгованість по аліментах відсутня, що стверджується розрахунком заборгованості по аліментах, який міститься в матеріалах справи. Крім цього, наголосив, що має на утриманні та вихованні двох малолітніх дітей від другого шлюбу: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також перебуває на диспансерному обліку вЖовківській поліклініці з приводу незадовільного стану здоров`я, що підтверджується матеріалами справи.

Представник відповідача адвокат Панюра Н.Ф., (ордер серії ЛВ №113840) в судовому засіданні підтримала позицію свого довірителя, просила у задоволенні позову відмовити з мотивів часткової непрацездатності відповідача та перебування на його утриманні інших осіб, а саме малолітніх дітей.

ІІІ. Процесуальні дії у справі:

Ухвалою суду від 05.10.2020 року постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та проведення розгляду справи у порядку загального позовного провадження.

21.12.2020 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_2 , адвоката Панюра Н.Ф., про долучення до матеріалів справи письмових доказів.

Ухвалою суду від 08.02.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані документи і матеріали, на яких ґрунтуються позовні вимоги та доводи сторони відповідача, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

ІV. Обставини справи, встановлені судом:

Сторони у справі мають спільну дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачкою, знаходиться на її вихованні та утриманні (довідка про склад сім`ї №87 від 09.01.2020 року).

Шлюб між сторонами розірвано 23.10.2009 року, про що видано Свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 . Після розірвання шлюбу прізвищем позивачки є « ОСОБА_5 ».

За рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 08.10.2009 року з ОСОБА_2 , стягуються на користь ОСОБА_6 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 250 (двісті п`ятдесят) гривень щомісячно, починаючи з 07.08.2009 року і до повноліття дитини.

На підставі вказаного рішення суду видано виконавчий лист №2-337, який перебуває на виконанні у Жовківському районному відділі державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (виконавче провадження ВП 15418458).

Будь яких інших стягнень за виконавчими документами з відповідача ОСОБА_2 , не проводиться.

З часу ухвалення рішення суду відбулися зміни майнового стану позивачки ОСОБА_1 , та майнового і сімейного стану відповідача ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , одружений і має на утриманні та вихованні двох малолітніх дітей, а саме: дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ) та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ).

Позивачка має задовільний стан здоров`я, працездатна, інших дітей на утриманні не має, однак доходів позивачки не вистачає для належного утримання сина, оскільки несе витрати пов`язані з організацією належного рівня побутових умов дитині, а також витрати на освітньо-виховний розвиток сина, що підтверджується матеріалами справи, зокрема товарними чеками на придбання велосипеду для дитини на загальну суму 4500 грн. (червень 2020 року) та розкладного дивану на суму 13100 грн. (липень 2020 року).

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а саме: копією рішення Мостиського районного суду Львівської області від 08.10.2009 року у справі №2-337; копією свідоцтва про народження дитини ОСОБА_3 , серії НОМЕР_4 ; копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 ; копією довідки про склад сім`ї №87 від 09.01.2020 року; копіями товарних чеків від 15.06.2020 року та від 03.07.2020 року; копією розрахунку заборгованості по аліментах від 25.11.2020 року; копією трудової книжки відповідача ОСОБА_2 ; копіями свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 та ОСОБА_4 серії НОМЕР_3 ; копією довідки №1209 від 27.11.2020 року та іншими матеріалами справи.

V. Застосоване судом законодавство:

- відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);

- жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2 статті 89).

Міжнародне законодавство регламентує, що:

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Практику ЄСПЛ у сфері захисту прав дитини слід розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини. Виділяють принципи правового статусу дитини, які випливають з міжнародно-правових документів, перш за все, з Конвенції про права дитини 1989 р., та якими є: рівноправність дітей (ст. 2); неприпустимість будь-яких форм дискримінації (ст. 2); пріоритет інтересів дитини при вирішенні будь-якого питання, що стосується дітей, так званий принцип якнайкращого забезпечення інтересів дитини (ст. 3); принцип забезпечення захисту і турботи про благополуччя дитини (ст. 5); невід`ємність і пріоритет права на життя (на держави покладається обов`язок забезпечити їх виживання і розвиток, ст. 6); право дитини висловлювати свою думку, викладати інформацію про свої проблеми (діти мають право бути почутими, ст. 12-15); принцип збереження індивідуальності дитини (ст. 8); неприпустимість катувань та інших жорстоких, нелюдських і принижуючих гідність видів поводження і покарання (ст. 37 а); принцип відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини (ст. 18).

ЄКПЛ проголосила принцип верховенства права і зобов`язання договірних сторін дотримуватися прав людини. Комплекс прав, закріплених ЄКПЛ, можна розділити на дві підсистеми: 1) права, що належать кожній людині від народження (життя, свобода, особиста недоторканність); 2) права, набуті з настанням певного віку (справедливий судовий розгляд у кримінальній справі, вступ до шлюбу). Окремою підсистемою можна розглянути перелік заборон, виконання яких гарантує реалізацію прав, закріплених в ЄКПЛ (заборона дискримінації, катувань, жорстокого поводження, рабської праці). У тексті ЄКПЛ практично відсутні норми, присвячені захисту прав дітей (за винятком, наприклад, положень про особливий статус неповнолітніх у статтях 5-6), однак обсяг більшості наданих нею прав такий, що ними може користуватися будь-яка людина, незалежно від вікових або інших характеристик. У зв`язку з цим ЄСПЛ, розглядаючи справи, де мало місце порушення прав дітей, посилається на норми ЄКПЛ як базовий документ.

Сімейним кодексом України встановлено, що:

Частинами 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 121 СК України - права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Змістом ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той з батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Згідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК (2947-14). При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину - не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Одночасно, стаття 183 СК України зазначає - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно зі ст. 192 СК України - розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Національне законодавство регламентує, що:

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття; сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з частиною другою, третьою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує встановлений законом розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2021 року - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

VІ. Висновки суду

Судом враховано матеріальне становище сторін, стан здоров`я та матеріальний стан дитини, ті обставини, що дитина сторін проживає разом з позивачкою ОСОБА_1 , остання несе витрати по утриманню дитини, забезпечує її лікуванням в разі потреби, займається її вихованням, що потребує не тільки матеріальних витрат, а й значних моральних зусиль.

Окрім цього, враховано необхідний та розумний обсяг матеріальних витрат на утримання дитини, що буде забезпечувати її нормальний розвиток, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та інші обставини, що мають істотне значення, а також рівність обов`язку матері та батька по утриманню дитини.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 , заперечуючи проти позову, посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народилося двоє дітей від іншого шлюбу з ОСОБА_7 .

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до ч.4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Суд звертає увагу на той факт, що зміна сімейного стану відповідача, а саме народження ОСОБА_3 , 2009 р.н. та ОСОБА_4 , 2012 р.н. дітей ОСОБА_2 , не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Вказаний висновок повністю відображає правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 16.09.2020 року у справі № 565/2071/19, провадження №61-9460 св 20.

Таким чином, відповідачем ОСОБА_2 належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дітей від іншого шлюбу. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.03.2020 у справі № 682/3112/18 (провадження № 14-580цс19) зазначено, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, але є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Беручи до уваги усі наведені обставини, враховуючи те, що спільна дитина сторін власних доходів не має, має задовільний стан здоров`я, а також те, що відповідач на даний час хворіє, має на утриманні двох малолітніх дітей, працює, матеріальне становище сторін змінилося, керуючись принципом розумності і справедливості, а також беручи до уваги загальновідомі факти, які не потребують додаткового доказування в тому, що дитина, яка на теперішній час навчається у школі, потребує значних витрат на харчування, придбання одягу, підручників, канцелярського приладдя, тощо, чим позивачка не зможе в повній мірі забезпечити сина з огляду на тяжке матеріальне становище, суд дійшов висновку про можливість зміни способу стягнення аліментів, які стягуються з відповідача за рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 08.10.2009 р., яке набрало законної сили, на користь позивачки на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у твердій грошовій сумі в розмірі 250 грн. щомісячно, починаючи з 07.08.2009 р. і до повноліття дитини - до розміру ј частини усіх видів місячного заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з часу набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Також, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно дост.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Виходячи з вимог ст.430 ЦПК України, суд вважає, що слід допустити до негайного виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

VI. Судові витрати:

Виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути суму судового збору станом на момент подачі даного позову у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80коп. за розгляд судом позовних вимог про зміну способу стягнення аліментів, від сплати якого позивачка звільнена в порядку ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263- 265, 268, 273, 354, 430 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про зміну розміру аліментів, - задовольнити частково.

Змінити розмір присуджених аліментів, стягуваних з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_7 , у твердій грошовій сумі в розмірі 250 (двісті п`ятдесят) гривень щомісячно, починаючи з 07.08.2009 року і до досягнення дитиною повноліття, відповідно до рішення Мостиського районного суду Львівської області від 08 жовтня 2009 року у справі № 2-337/2009 та змінити порядок їх стягнення з часу набрання даним рішенням законної сили, до повноліття дитини.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстрованої та жительки АДРЕСА_2 , на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі ј частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з часу набрання даним рішенням законної сили і до повноліття дитини.

Розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону.

Рішення в межах платежу аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Відкликати виконавчий лист №2-337/2009, виданий на підставі рішення Мостиського районного суду Львівської області від 08.10.2009 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_7 на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 250 (двісті п`ятдесят) гривень щомісячно, починаючи з 07.08.2009 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Повний текст рішення складений та підписаний 01.03.2021 року.

Суддя Ю.Б. Білоус

Рішення набрало законної сили: «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.Б.Білоус