Справа № 307/3762/20
Провадження № 2-о/307/75/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2021 року м. Тячів

Тячівським районним судом Закарпатської області в складі головуючого Чопик В.В., при секретарі Олексій Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тячів цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , де зацікавлена особа Тячівський районний відділ Державної міграційної служби в Закарпатській області про встановлення факту постійного проживання на території України.

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулася в суд із заявою де зацікавлена особа Тячівський районний відділ Державної міграційної служби в Закарпатській області про встановлення факту постійного проживання на території України.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона, ОСОБА_1 , у 2012 році одружилася із ОСОБА_2 , шлюб їх був зареєстрований відділом РАЦС Дзержинського рай виконкому Мінської області, Республіки Білорусь. Громадянство Республіки Білорусь вона не прийняла, залишилася громадянкою України. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них у шлюбі народилася донька ОСОБА_3 , яка при народженні стала громадянкою Республіки Білорусь. На початку травня 2019 року вона із ОСОБА_2 розірвала шлюб Дзержинським районним судом Мінської області. Після розірвання шлюбу, малолітня донька ОСОБА_4 , 2015 року народження залишилася проживати з нею. У грудні 2019 року колишній чоловік ОСОБА_2 дав йому нотаріально посвідчену заяву-згоду на тимчасовий виїзд доньки ОСОБА_4 за кордон, а також дав заяву -згоду на постійний виїзд дитини в державу Україна, що стверджується штампом у паспорті доньки ОСОБА_4 . Оригінал даної згоди -заяви є у начальника міграційної служби м. Дзержинська , Мінської області та у нотаріуса. Після того як вона в кінці 2019 року із донькою ОСОБА_4 повернулася в Україну, вони стали проживати у її батьків в АДРЕСА_1 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Вже на протязі року вона із донькою проживає у своїх батьків. 22 червня 2020 року її донька ОСОБА_3 набула громадянство України, про що свідчить довідка з Державної міграційної служби України. Її колишній чоловік ОСОБА_2 звернувся до Дзержинського районного суду Мінської області із позовом про надання йому дозволу на побачення із донькою ОСОБА_4 . Він зазначає в позові, що хоче доньку вивозити в Республіку Білорусь. Вона не проти того, щоб її чоловік зустрічався із донькою, проводив з нею час, але тільки на території України, вона не може дозволити, щоб її колишній чоловік вивіз дитину в Республіку Білорусь, так як вона добре знає, що коли він вивезе дитину, вона вже ніколи її не побачить, це такі плани у її колишнього чоловіка. Зараз в Дзержинському районному суді Мінської області в провадженні є цивільна справа з приводу спілкування її колишнього чоловіка ОСОБА_2 із донькою ОСОБА_4 2015 року народження. Їй відомо, що її колишній чоловік стверджує в суді, що ніби вона та донька проживають у Республіці Білорусь. Вона та донька проживають в АДРЕСА_1 , що стверджується довідкою про реєстрацію місця проживання, також ксерокопією її паспорта, де зазначене місце проживання АДРЕСА_1 , також ксерокопією паспорта доньки ОСОБА_4 , де вказано, що її постійне місце проживання Україна, а також цей факт може бути підтверджений її батьками ОСОБА_5 та мамою ОСОБА_7 в суді. Від встановлення даного факту постійного проживання на території України залежить подальша доля її доньки ОСОБА_4 2015року народження, оскільки вона як громадянка України може бути вивезена в Республіку Білорусь.

Тому просить суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на території України, а саме: в Закарпатській області, Тячівському районі, смт. Солотвино, вул.. Лермонтова,18.

Заявниця в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в заяві та просить їх задовольнити.

Представник зацікавленої особи Тячівський районний відділ Державної міграційної служби в Закарпатській області в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, а тому суд на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянув у його відсутності.

Заслухавши пояснення заявниці та дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що заявниця ОСОБА_1 , у 2012 році одружилася із ОСОБА_2 , шлюб їх був зареєстрований відділом РАЦС Дзержинського рай виконкому Мінської області, Республіки Білорусь.

Громадянство Республіки Білорусь заявниця не прийняла, залишилася громадянкою України.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у заявниці та ОСОБА_2 народилася донька ОСОБА_3 , яка при народженні стала громадянкою Республіки Білорусь.

На початку травня 2019 року заявниця із ОСОБА_2 розірвала шлюб Дзержинським районним судом Мінської області та після його розірвання, малолітня донька ОСОБА_4 , 2015 року народження залишилася проживати з нею.

У грудні 2019 року ОСОБА_2 дав заявниці нотаріально посвідчену заяву-згоду на тимчасовий виїзд доньки ОСОБА_4 за кордон, а також дав заяву згоду на постійний виїзд дитини в державу Україна, що стверджується штампом у паспорті доньки ОСОБА_4 .

В кінці 2019 року заявниця із донькою ОСОБА_4 повернулася в Україну, вони стали проживати у її батьків в АДРЕСА_1 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 донька заявниці ОСОБА_3 набула громадянство України, про що свідчить довідка з Державної міграційної служби України.

Зі змісту ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. У разі відсутності спору, заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення розглядаються за правилами окремого провадження.

Згідно Узагальнення Верховного Суду України про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, такі справи належать до юрисдикції суду за таких умов: 1. Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. 2. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. 3. Встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що з метою захисту законних прав та інтересів заявника є доцільним встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на території України, а саме: в Закарпатській області, Тячівському районі, смт. Солотвино, вул.. Лермонтова,18.

Керуючись вимогами ст.ст. 10-13, 76-80, 259, 263-268, ч.2 ст.315 ЦПК України, , суд.

У Х В А Л И В:

Заяву задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на території України, а саме: в Закарпатській області, Тячівському районі, смт. Солотвино, вул.. Лермонтова,18.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Зацікавлена особа: Тячівський районний відділ Державної міграційної служби в Закарпатській області, місцезнаходження: м. Тячів, вул.. Армійська, 6, Закарпатської області.

Повний текст рішення виготовлено 04.03.2021 .

Суддя: В.В.Чопик