1Справа № 335/7653/21 2/335/2561/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Гашук К.В., за участю секретаря судового засідання Чернухи В.Е., представника позивача адвоката Трофимова В.В., представників відповідачів ГУНП в Запорізькій області Завалій Ю.Ю., Запорізької обласної прокуратури Усатенка Д.І., Державної казначейської служби України Кріль Ю.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Запорізькій області, Запорізької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Трофимова В.В., звернувся до Орджонікідзевського районного суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Запорізької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що органом досудового розслідування він обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, яке полягає у таємному викраденні майна (крадіжці), вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

16.10.2020 Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя ухвалив вирок, яким позивача визнано невинуватим та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, за недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 11.01.2021 апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.10.2020 відносно ОСОБА_1 , у порядку ч. 2 ст. 404 КПК України, змінено в частині зазначення підстави виправдання, і він вважається виправданим у зв`язку із недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим. У решті вирок суду залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 12.05.2021 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора Гриценко Л.І. на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.10.2020 та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 11.01.2021 щодо ОСОБА_1 .

Вказані обставини свідчать про те, що у позивача виникло право на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, яка завдана незаконними діями та рішеннями органу досудового розслідування та прокуратури внаслідок незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного накладення арешту на майно та незаконного засудження.

Так, 23.10.2019 позивача було затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. У розумінні ст. 209 КПК України, позивач був затриманий о 04 год. 30 хв. та з цього часу до 12 год. 30 хв. 25.10.2019 (часу розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу) незаконно перебував під вартою.

Крім того, з 25.10.2019 по 24.12.2019 позивач перебував під дією запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який згідно практики ЄСПЛ, прирівнюється до позбавлення волі.

23.10.2019 ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. 28.11.2019 постановою слідчого змінено правову кваліфікацію, та позивача повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. 29.10.2019 позивачу вручено обвинувальний акт у кримінальному провадженні, який було скеровано до суду. Судовий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції тривав до 16.10.2020, а у суді апеляційної інстанції до 11.01.2021.

Таким чином загальний строк незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивача, перебування під слідством та судом становить 15 місяців, починаючи з моменту його затримання 23.10.2019 по день набрання вироком законної сили, до 11.01.2021.

Крім того, 23.10.2019, у період з 15 год. 20 хв. до 16 год. 30 хв. було проведено обшук належного позивачу транспортного засобу «Volkswagen» моделі «Passat 1.8» у кузові сірого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , д.р.н. НОМЕР_2 , під час якого вилучені речі та сам транспортний засіб. Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.10.2019 накладено арешт на належний позивачу транспортний засіб, який протягом досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження перебував на території Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, у зв`язку з чим позивач був позбавлений можливості користуватися ним протягом 15 місяців та заробляти на життя.

Як зазначає позивач, такі незаконні дії відповідачів порушили його життєві плани, усталений спосіб життя та фактично забрали у нього більше 1 року життя, оскільки весь цей час він вимушений був доводити свою невинуватість. Отже, завдана йому моральна шкода полягає у тому, що внаслідок незаконних дій працівників поліції, прокуратури, йому були завдані страждання у вигляді душевних переживань та мук, постійному нервуванні, соромі, приниженості, погіршенні відносин з оточуючими, перед якими він повинен був виправдовуватись. У зв`язку з тривалим перебуванням під слідством, позивач не міг налаштувати звичайний для себе ритм життя. Враховуючи ступінь негативного впливу на життя позивача та свідомість, як факту безпідставного кримінального переслідування у цілому, так і факту його тривалого безпідставного перебування під дією запобіжного заходу у виді домашнього арешту, значні порушення життєвого укладу та моральні страждання, які поніс позивач через неможливість тривалого відновлення своїх прав, керуючись принципами рівності, поміркованості, виваженості, розумності, справедливості ОСОБА_1 вважає, що розмір моральної шкоди у сумі 120 000 грн. є достатнім та обґрунтованим.

При цьому, розмір відшкодування спричиненої йому моральної шкоди за час перебування під слідством та судом упродовж 15 місяців розрахований позивачем з урахуванням визначеного розміру мінімальної заробітної плати на день розгляду справи, за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Крім того, позивач вважав виправданим збільшити розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі мінімального розміру заробітної плати за кожен факт обмеження його прав, а саме: незаконне затримання, незаконне перебування під домашнім арештом, незаконне повідомлення про підозру, незаконне накладення арешту на майно.

До того ж, під час досудового розслідування кримінального провадження дружиною позивача було укладено в інтересах позивача договір від 24.10.2019 про надання правової допомоги із адвокатським бюро «Віктора Трофимова». 09.01.2020 позивач особисто уклав договір № 1-9-кс про надання правової допомоги із адвокатським бюро «Віктора Трофимова» для участі захисника на стадіях судового розгляду. Від імені Бюро безпосередній захист інтересів позивача здійснював адвокат Трофимов В.В. Оплату послуг адвоката під час досудового розслідування та в судах першої і апеляційної інстанції позивач здійснював особисто. За весь час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, позивачем було витрачено на оплату послуг адвоката 50 000 грн., з яких 15 000 грн. участь захисника на досудовому розслідуванні, 30 000 грн. участь захисника у суді першої інстанції, 5 000 грн. участь захисника у суді апеляційної інстанції.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 120 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування та прокуратури, 50 000 грн. в рахунок відшкодування витрат на оплату послуг адвоката в рамках кримінального провадження.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.07.2021, головуючим суддею у цій справі визначено суддю Гашук К.В.

Ухвалою судді від 19.07.2021 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні. Встановлено сторонам по справі строки для подання заяв по суті справи.

05.08.2021 від представника ГУНП в Запорізькій області надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування відзиву зазначено, що позивачем будь-яких підтверджень позбавлення можливості та реалізації своїх звичок та бажань, які завдали моральної шкоди позивачу, а також яким чином погіршились відносини з оточуючими людьми до матеріалів позовної заяви не надано. Для підтвердження позиції позивача, повинні бути проаналізовані та порівняні його соціальні зв`язки, ритм життя, надана оцінка освіті, роботі, міцності зв`язків у суспільстві, громадської позиція, конкретні фізичні та психологічні страждання, які зазнав позивач внаслідок пред`явлення йому обвинувального акту, як до пред`явлення, так і після винесення виправдувального вироку.

Законодавством чітко визначено обсяг моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню за Законом. Тому позивач повинен зазначити, які саме страждання (душевні або фізичні) мали місце, та чи отримані вони внаслідок або як результат діяльності органів державної влади.

Жодних посилань, які є відображенням положення закону та які завдали позивачу моральну шкоду, у тому числі які б підкріплювались поясненнями, доказами із зазначенням як такі страждання відобразились на повсякденному житті позивача та завдали йому моральної шкоди до суду не надано.

Таким чином, ГУНП в Запорізькій області вважає, що позивачем не обґрунтовано позовні вимоги, вони не підкріплені належними, достовірними, допустимими та достатніми доказами, що саме внаслідок протиправних дій посадових осіб ГУНП в Запорізькій області позивачу була завдана моральна та майнова шкода, а відтак зазначений позов задоволенню не підлягає

Крім того, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою, що позивачем зроблено не було. Сам факт ухвалення виправдувального вироку щодо позивача не є підтвердженням моральної шкоди, оскільки така шкода повинна бути реально встановлена.

До того ж, позивачем в обґрунтування відшкодування витрат на правничу допомогу не надано жодного процесуального документу, складеного під час досудового розслідування на підтвердження участі захисника у досудовому розслідуванні.

Як зазначає представник відповідача, позивачем невірно розраховано розмір завданої йому моральної шкоди. Так, позивачем розраховано моральну шкоду за 15 місяців. При цьому, позивач невірно зазначив кількість місяців перебування під слідством, оскільки, рішення Запорізького апеляційного суду, яким залишено без змін виправдувальний вирок Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 16.10.2020 постановлено 11.01.2021 року, повідомлено про підозру - 24.10.2019, тобто позивач перебував під слідством 14 місяців 19 днів. Вказані обставини свідчать про те, що розмір заявленої позивачем до стягнення моральної шкоди є завищеним.

10.08.2021 до суду надійшов відзив керівника Запорізької обласної прокуратури, в якому зазначено що наявні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення моральної шкоди лише на рівні мінімально визначеного 87 800 грн, а у задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Свою позицію, викладену у відзиві, прокурор обґрунтовує тим, що Запорізька обласна прокуратура не погоджується з періодом, який визначено позивачем для обрахування моральної шкоди та її розміром, а також з розміром вимог в частині відшкодування витрат на правову допомогу в рамках кримінального провадження та витрат на професійну правничу допомогу.

Як зазначено у відзиві, при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При розгляді справ даної категорії суд має спершу визначити мінімальний розмір моральної шкоди згідно з вимогами ч. 3 ст. 13 Закону, якщо ж є підстави для стягнення такої шкоди у більшому розмірі, позивач повинен обґрунтувати такий розмір відповідними мотивами та обставинами з обов`язковим посиланням на належні, допустимі та достатні докази.

При цьому, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Стягнення суми моральної шкоди у розмірі, більшому ніж визначений законодавством, призведе до економічно необґрунтованих збитків державного бюджету.

Період перебування ОСОБА_1 під кримінальним переслідуванням з 23.10.2019 (дата затримання та повідомлення про підозру) по 11.01.2021 (набрання законної сили реабілітуючим рішенням) становить 14 місяців та 19 днів., а відтак розмір моральної шкоди, який гарантовано державою становить 87 800,00 грн. (14 місяців х 6000 грн = 84 000 грн, 19 днів = 19*6000/30 = 3800 грн).

Разом з цим, позивач просить суд стягнути на його користь з Державного бюджету України відшкодування у розмірі 120 000,00 грн, ураховуючи при цьому невірно обрахований період перебування під слідством та судом й окремо розрахований період застосування запобіжного заходу, накладення арешту на майно та повідомлення про підозру, що є невірним та значно перевищує передбачений законодавством мінімальний розмір такого відшкодування.

Доводи позивача про те, що він нібито має право на відшкодування моральної шкоди окремо за затримання, повідомлення про підозру та вжиття запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки у даному випадку твердження позивача про завдання йому моральної шкоди не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Позивачем не обґрунтовані ані підстави, ані порядок, за яким, на його думку, окремо підлягає відшкодуванню моральна шкода за затримання, повідомлення про підозру та вжиття запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту під час перебування під слідством і судом, а отже відсутнє належне, допустиме та достовірне обґрунтування заподіяної моральної шкоди у розмірі 120 000,00 грн. Заходи забезпечення кримінального провадження були застосовані у відповідності до вимог КПК України, за наявності на то обґрунтованих підстав.

Щодо вимоги в частині стягнення з бюджету коштів, сплачених позивачем на правову допомогу в рамках кримінального провадження, а також витрат на професійну правничу допомогу відповідачем зазначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 здійснено оплату за послуги адвоката у кримінальному провадженні у розмірі 50 000 грн., а також 8 000 грн. за складання зазначеної позовної заяви, зустрічі з клієнтом, пошук та аналіз судової практики.

Такі послуги надано позивачу на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 24.10.2019 та додаткової угоди № 1 до нього, № 1/9-кс від 09.01.2020 та додаткової угоди № 1,2 до нього, договору № 8/21-цс від 08.07.2021 та акту виконаних робіт № 1 від 15.07.2021.

Зазначаючи про надання правової допомоги у кримінальному провадженні № 0002626 та участь у кримінальній справі № 335/13793/19, позивач не надав ані детального опису виконаних робіт, ані доказів участі у судових засіданнях або інших належних, допустимих та достатніх доказів для підтвердження фактично наданих адвокатом послуг, співмірності їх із складністю справи тощо, а з наданих позивачем копій квитанцій про оплату зазначені обставини встановити неможливо.

Таким чином, позивач не надав документального підтвердження обґрунтованості розміру понесених витрат на правничу допомогу, а тому є підстави для відмови у задоволенні вимог про відшкодування саме 50 тис. грн.

30.09.2021 до суду надійшов відзив Головного управління Державної казначейської служби України. В обґрунтування відзиву зазначено, що безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Державною казначейською службою України за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

Державна казначейська служба України є учасником судового процесу у справах про відшкодування шкоди лише у зв`язку з тим, що здійснює виконання судових рішень по таким справам відповідно до наданих повноважень.

Відповідно до Положення про єдиний казначейський рахунок, єдиний казначейський рахунок - це консолідований рахунок, відкритий Державній казначейській службі України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України. ЄКР консолідує кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державної казначейської служби України та регламентується законодавством, а тому безспірне списання коштів за судовими рішеннями про стягнення шкоди не може здійснюватися з єдиного казначейського рахунку, відкритого в Національному банку України.

Крім того у відзиві зазначено, що суттєві моральні страждання, про які позивач вказує у своїй позовній заяві (погіршення психологічного стану, порушення нормальних соціальних та життєвих зв`язків тощо) є лише припущенням, оскільки доказів на їх підтвердження позивачем не надано.

Позивачем не надано жодного доказу, що він не міг працевлаштуватися після закінчення дії запобіжного захисту. Також не надано доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральних страждань, втрат немайнового характеру, доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми, як і доказів втрати чи погіршення таких зв`язків через діяльність або бездіяльність правоохоронних органів, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

При застосуванні у відношенні позивача запобіжного заходу слідчі органи діяли в рамках положень КПК України.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, виправдовувальний вирок у відношенні ОСОБА_1 постановлено 16.10.2020, а тому розрахунок позивача моральної шкоди по 11.01.2021 - дату прийняття ухвали судом апеляційної інстанції є хибним.

Оскільки позивачем не надано жодного судового документу, яким би було визнано протиправність дій правоохоронного органу, яким завдано шкоду, позовну вимогу належним чином не обґрунтовано, то вона не може підлягати задоволенню.

Вимога позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених при розгляді кримінальної справи не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства у зв`язку з недотриманням позивачем порядку відшкодування матеріальної шкоди, передбаченого Законом України № 266/94-ВР та Положенням про застосування Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, затвердженим спільним наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04.03.1996 № 6/5/3/41, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06.03.1996 за № 106/1131.

Посилаючись на вказані обставини відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Інших заяв по суті справи до суду не надійшло.

У першому судовому засіданні головуючим суддею роз`яснено право відводу судді Гашук К.В., у тому числі, з`ясовувалось питання чи не мають представники сторін сумнівів у неупередженості та об`єктивності судді з тих підстав, що вирок суду відносно ОСОБА_1 постановлено Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя у складі головуючого судді Гашук К.В. Відводів складу суду не було заявлено, і представники сторін зазначили про те, що сумнівів у неупередженості та об`єктивності судді вони не мають.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Трофимов В.В. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Щодо вимог про стягнення судових витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги у цивільній справі, зазначив, що у позовній заяві повідомлено про орієнтовний розмір витрат позивача на правову допомогу у цивільній справі, а тому просив при ухваленні судового рішення по суті позову не вирішувати вказані вимоги, повідомив, що у подальшому має право звернутися до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу.

Представники відповідачів у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували з підстав, викладених у їх відзивах на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін у справі, всебічно проаналізувавши обставини справи у сукупності, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

23.10.2019 ОСОБА_1 було затримано, у порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, про що складено протокол затримання від 23.10.2019.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.10.2019, до підозрюваного ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із забороною підозрюваному залишати своє місце проживання цілодобово. Покладено на ОСОБА_1 обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою; носити електронний засіб контролю. Звільнено ОСОБА_1 з-під варти в залі суду.

Крім того, ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.10.2019 клопотання слідчого про обшук задоволено, та надано дозвіл на проведення обшуку автомобіля марки «VOLKSWAGEN» модель «PASSAT 1,8» в кузові сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_1 , з метою виявлення та вилучення кабельно-провідникової продукції.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.10.2019, накладено арешт на автомобіль «VOLKSWAGEN» модель «PASSAT 1,8» в кузові сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_1 та ключ до нього; рукавички робочі бежеві одна пара; рукавички робочі блакитні одна пара; змив на марлевий тампон та контрольний до нього з керма автомобілю; змив на марлевий тампон та контроль до нього з внутрішньої ручки відкривання передніх пасажирських дверей; змив на марлевий тампон та контроль до нього з внутрішньої ручки відкривання задніх правих дверей; змив на марлевий тампон та контроль до нього з внутрішньої ручки відкривання задніх лівих дверей; кусачки металеві; кусачки металеві із обмоткою блакитного кольору на ручках; сорок один фрагмент кабелю різної довжини.

Постановою слідчого Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 28.11.2019, змінено правову кваліфікацію кримінального правопорушення з ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України.

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.10.2020, ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, за недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. Скасовано арешт з транспортного засобу «VOLKSWAGEN» модель «PASSAT 1,8» в кузові сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , вирішено долю речових доказів.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 11.01.2021 вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.10.2020 змінено у частині зазначення підстави виправдання ОСОБА_1 , якого визнано виправданим у зв`язку із недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим ОСОБА_1 .

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (ч. 7 ст. 1176 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини першої статті 2 Закону).

Відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (ст. 4 вказаного Закону).

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Згідно з ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Відповідно до п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом.

Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Тобто Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Аналогічний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 квітня 2019 року у справі №236/893/17 (провадження № 14-4цс19), Верховним Судом у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі №754/8730/19 (провадження №61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження №61-7643св20) та від 25 жовтня 2021 року у справі №459/589/15-ц (провадження №61-12612св21).

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15 (провадження № 14-298цс18) розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження.

У даній справі судом встановлено, що вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.10.2020, який набрав законної сили 11.01.2021, ОСОБА_1 визнано невинуватим та виправдано, у зв`язку із недоведеністю, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, вчинено обвинуваченим, а отже він набув право на відшкодування моральної шкоди відповідно до положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

При визначенні періоду, за який слід стягнути на користь позивача моральну шкоду, суд виходить з того, що період перебування позивача під слідством та судом складає 14 місяців та 19 днів, а саме з 23.09.2019 (затримання ОСОБА_1 у порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення) по 11.01.2021 (постановлення ухвали Запорізьким апеляційним судом). Тобто саме із 11.01.2021 (з дня набрання вироком суду законної сили) позивач вважається таким, що реабілітований та позбавлений будь-яких обмежень, а кримінальне переслідування відносно нього завершеним.

Таким чином розмір відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди не може бути меншим, ніж 87 800 грн. (14 місяців х 6000 грн. (мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на час розгляду цієї справи) = 84 000 грн., 19 днів х 6 000 грн./30 = 3 800 грн.).

Встановлення правильного періоду перебування особи під слідством і судом впливає на правильність визначення мінімального розміру моральної шкоди, який не може бути зменшено, однак суд може його збільшити з урахуванням конкретних обставин справи.

Законодавством встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, але не граничний.

Заявляючи про стягнення збільшеного розміру моральної шкоди, позивач посилається на те, що моральну шкоду йому було також завдано внаслідок незаконного затримання, застосування запобіжного заходу, незаконного повідомлення про підозру та незаконного накладення арешту на майно.

Проте, застосування таких процесуальних дій та заходів забезпечення кримінального провадження охоплюється періодом перебування ОСОБА_1 під слідством та судом. При цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що внаслідок зазначених вище дій ОСОБА_1 було додатково спричинено моральної шкоди, яка би не охоплювалась обмеженнями, пов`язаними із кримінальним переслідуванням.

Крім того, суду не надано доказів незаконності застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а саме застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який діяв протягом двох місяців, лише на початковій стадії кримінального провадження, а також у вигляді арешту на транспортний засіб.

ОСОБА_1 , права якого обмежувались у зв`язку із накладенням арешту на майно, міг скористатися своїм правом або на оскарження ухвали слідчого судді в апеляційному порядку, або на подання клопотання про скасування арешту з майна у порядку, передбаченому ст. 174 ЦПК України. Проте, суду не надано доказів реалізації права позивача на скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження.

Таким чином, з урахуванням наведених норм процесуального права та встановлених фактичних обставин справи, суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у більшому розмірі ніж мінімальний розмір моральної шкоди, визначений Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

З огляду на викладені обставини, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд доходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково, стягнувши на його користь з Державного бюджету України у рахунок відшкодування моральної шкоди 87 800 грн.

Твердження відповідача Державної казначейської служби України про те, що позивачем до матеріалів справи не додано жодного судового документу про визнання протиправності дій правоохоронних органів є безпідставними, оскільки Закон № 266/94-ВР, на підставі якого позивач звернувся із позовом про відшкодування моральної шкоди, не передбачає необхідності встановлення у судовому порядку протиправності дій органів дізнання, досудового слідства та суду, та право особи на відшкодування моральної шкоди у зв`язку із ухваленням виправдувального вироку, прямо передбачено п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону № 266/94-ВР.

При вирішенні позовних вимог про стягнення 50 000 грн. у рахунок відшкодування витрат на оплату послуг адвоката у рамках кримінального провадження, суд виходить із таких обставин.

Так, за змістом ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у разі постановлення виправдувального вироку, громадянинові відшкодовуються суми, сплачені ним у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №688/2479/16-ц (пункт 44) зазначено, що механізм повернення обвинуваченому витрат, пов`язаних з розглядом кримінальної справи, чинний КПК України не передбачає. Проте такі витрати можуть бути повернуті на підставі пунктів 3 і 4 частини першої статті 3 Закону № 266/94-вр у випадках, передбачених цим законом. Тому Велика Палата Верховного Суду не погоджується з висновками апеляційного суду про те, що вимогу позивача про відшкодування йому витрат, понесених у кримінальному провадженні під час розгляду заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, треба розглядати за правилами КПК України. Вимога позивача у цій частині теж слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

Також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.05.2021 у справі №607/28482/19 зроблений наступний висновок, який в силу вимог ст. 263 ЦПК України підлягає застосуванню: «Внаслідок ухвалення судом виправдувального вироку, позивач має право на відшкодування сум, сплачених ним у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки в законі, а саме в статті 1176 ЦК України та Законі України від 01 грудня 1994 року № 266/94 ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон № 266/94-ВР).

Таким чином, чинним законодавством передбачено відшкодування витрат, понесених громадянином у зв`язку із поданням йому юридичної допомоги, у повному обсязі, і саме ці вимоги повинні розглядатися у порядку цивільного судочинства.

Як убачається з наданих суду доказів, у кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_1 користувався правом на захист, і в якості захисника у кримінальному провадженні приймав участь адвокат Трофимов В.В.

04.10.2019 між Адвокатським бюро «Віктора Трофимова» та ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги.

26.10.2019 між Адвокатським бюро «Віктора Трофимова» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги від 26.10.2019, згідно з якою Бюро прийняло доручення Клієнта та взяло на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу під час досудового розслідування. За надання правової допомоги за цим договором Клієнт сплачує Бюро гонорар. Розмір гонорару за надання правової допомоги під час досудового розслідування становить 15 000 грн. та може змінюватися за домовленістю сторін.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 2 від 26.10.2019 АБ «Віктора Трофимова» прийняло від ОСОБА_1 за надання правової допомоги за договором від 24.09.2019 15 000 грн.

09.01.2020 між Адвокатським бюро «Віктора Трофимова» та ОСОБА_1 укладено договір № 1/9-кс про надання правової (правничої) допомоги, за умовами якого Бюро прийняло доручення Клієнта та взяло на себе зобов`язання надати Клієнту правову допомогу.

10.01.2020 між Адвокатським бюро «Віктора Трофимова» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги від 09.01.2020, згідно з якою Бюро прийняло доручення Клієнта та взяло на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу під час судового розгляду кримінального провадження. За надання правової допомоги за цим договором Клієнт сплачує Бюро гонорар. Розмір гонорару за надання правової допомоги під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції становить 30 000 грн. та може змінюватися за домовленістю сторін.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 1 від 10.01.2020, АБ «Віктора Трофимова» прийняло від ОСОБА_1 за надання правової допомоги за договором від 09.01.2020 30 000 грн.

21.12.2020 між Адвокатським бюро «Віктора Трофимова» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 2 до договору про надання правової допомоги від 09.01.2020, згідно з якою викладено пункт договору щодо Гонорару наступним чином: За надання правової допомоги за цим договором Клієнт сплачує Бюро гонорар. Розмір гонорару за надання правової допомоги під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції становить 30 000 грн., під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції становить 5 000 грн. та може змінюватися за домовленістю сторін.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 4 від 21. 12.2020, АБ «Віктора Трофимова» прийняло від ОСОБА_1 за надання правової допомоги за договором від 09.01.2020 5 000 грн.

Таким чином, судом встановлено, що за договором про надання правової допомоги ОСОБА_1 , останнім сплачено АБ «Віктора Трофимова» гонорар за надання правової допомоги у кримінальному провадженні у загальному розмірі 50 000 грн.

З огляду на те, що договором про надання правової допомоги визначено фіксований розмір гонорару за надання правової допомоги, який не залежить від обсягу послуг та часу витраченого адвокатом при здійсненні захисту інтересів клієнта,суд доходить до висновку, що у даному випадку не потребується надання детального опису робіт та наданих послуг за договором.

Зважаючи на тривалість досудового розслідування та всього судового розгляду кримінального провадження, 14 місяців та 19 днів, протягом якого адвокатом здійснювався захист інтересів позивача у кримінальному провадженні, суд доходить до висновку, що визначений умовами договору та сплачений позивачем гонорар адвокату є реальним та співмірним із складністю та тривалістю справи, а відтак позовні вимоги про стягнення з Державного бюджету України 50 000 грн. в рахунок відшкодування витрат пов`язаних з наданням юридичної допомоги у кримінальному провадженні є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 шляхом стягнення з Державного бюджету України 137 800 грн., з яких в рахунок відшкодування моральної шкоди 87 800 грн., в рахунок відшкодування витрат пов`язаних з наданням юридичної допомоги 50 000 грн., а в іншій частині позовні вимоги слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 81, 89, 141, 261, 263-265, 268, 273 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Запорізькій області, Запорізької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями і діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 87 800 (вісімдесят сім тисяч вісімсот) гривень, в рахунок відшкодування витрат пов`язаних з наданням юридичної допомоги у кримінальному провадженні 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень, а всього стягнути 137 800 (сто тридцять сім тисяч вісімсот) гривень.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 15 грудня 2021 року.

Повне судове рішення складено 21 грудня 2021 року.

Суддя: К.В. Гашук