Справа № 646/7215/20
№ провадження 2/646/708/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

02 березня 2021 року м.Харків

Червонозаводський районний суд міста Харкова під головуванням

суддіДемчини Т.Ю.
з участю секретаря судового засіданняСаламахи В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Червонозаводського районного суду міста Харкова у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором безпроцентної позики в сумі 361337,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до письмового договору безпроцентної позики від 06 липня 2020 року, відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача в позику грошові кошти в сумі 361337,00 грн., про що надав позивачу письмову розписку, з умовою щомісячного повернення у розмірі не менше 20000,00 грн. та повного повернення до 22 січня 2022 року. Однак, в обумовлені договором строки, починаючи з 15.08.2020, ОСОБА_2 припинив повертати позику частинами, що стало підставою для звернення до суду.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник не з`явились, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомленим про час, дату і місце розгляду справи, про причини неявки суд не інформував, відзив на позов не подав. На підставі ст.280 ЦПК України, з урахуванням думки представника позивача, викладеній у письмовій заяві, судом ухвалено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Суд, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Підставами для такого висновку суду є наступне.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З наданих суду договору безпроцентної позики від 06 липня 2020 року та розписки встановлено, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 у позику грошові кошти в сумі 361337,00 грн., які зобов`язався повернути до 01 лютого 2022 року, на умовах щомісячного повернення не пізніше 15 числа кожного місяця частинами у сумі, не меншій 20000,00 грн. На договорі та розписці наявний підпис позичальника ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Так як з договору безпроцентної позики та розписки вбачається досягнення сторонами згоди щодо істотних умов договору позики, а саме суми позики, умов надання позики, строку та порядку її повернення, що засвідчено підписом позичальника, суд прийшов до висновку про додержання позичальником ОСОБА_2 та позичкодавцем ОСОБА_1 вимог закону про письмову форму договору позики, отже, про дійсність договору позики.

Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Так як договором безпроцентної позики та розпискою передбачено обов`язок ОСОБА_2 повернення позики частинами, а ОСОБА_2 починаючи з 15 серпня 2020 року прострочив повернення частин позики, що стверджується позивачем і відповідачем не спростовано, суд вбачає правові підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики у повному її розмірі - 361337,00 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

З положень ст.137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Верховного Суду у справі №175/1386/18 від 20 січня 2021 року зазначається, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Разом з позовною заявою позивачем ОСОБА_1 суду були надані: копія договору про надання правової допомоги №19 від 11.02.2019, копію додаткової угоди №1 від 06.11.2020 до договору про надання правової допомоги №19 від 11.02.2019, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та копія акту приймання-передачі наданих послуг від 13.11.2020 до договору про надання правової допомоги №19 від 11.02.2019. Втім, на підтвердження понесених позивачем розміру витрат на правничу допомогу суду не надано документ, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлений у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки), виходячи з чого на час винесення рішення суд не вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу.

Разом з тим, позивачка в подальшому відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України, має право звернутись до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу, надавши суду усі необхідні докази на підтвердження понесених нею витрат.

У відповідності до положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3613,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 206, 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 526, 533, 554, 1046, 1049, 1050 ЦК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) 361337 (триста шістдесят одну тисячу триста тридцять сім) грн. 00 коп. заборгованості за договором безпроцентної позики.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 3613 (три тисячі шістсот тринадцять) грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Головуючий суддя: Т.Ю.Демчина