УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.10.2021 м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі головуючого судді - Зуєвич Л.Л., за участю:

секретаря судового засідання - Кушніра Р.С.,

представника скаржника - ОСОБА_1 (ордер від 13.07.2021);

приватного виконавця - Байрамова Т.Р. (особисто, паспорт);

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві скаргу ОСОБА_2 /далі - ОСОБА_2 , боржник/ (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; адреса представника: АДРЕСА_2 ) на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Байрамова Талята Рафатовича /далі - приватний виконавець Байрамов Т.Р./ (адреса: 01135, м. Київ, вул. В.Чорновола, буд. 26/2, оф. 2), заінтересована особа: ОСОБА_3 /далі - ОСОБА_3 , стягувач/ (РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_3 ),

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

16.07.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана скарга, датована 13.07.2021, за підписом представника скаржника - адвоката Бутко Д.Г. (діє на підставі ордеру), в якій скаржник в порядку ст.ст. 447-449 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) просить:

- визнати протиправною бездіяльність приватного виконавця Байрамова Т.Р. щодо не зняття арешту коштів ОСОБА_2 з рахунку IBAN НОМЕР_3 , відкритому у АТ «Ощадбанк», накладеного постановою про арешт коштів боржника від 07.04.2021 у виконавчому провадженні № 65051130, які знаходяться та надходять на вказаний рахунок як пенсійні виплати;

- зобов`язати приватного виконавця Байрамова Т.Р. зняти арешт з рахунку IBAN НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_2 , відкритому у АТ «Ощадбанк», накладеного постановою про арешт коштів боржника від 07.04.2021 у виконавчому провадженні № 65051130, які знаходяться та надходять на вказаний рахунок як пенсійні виплати;

- зобов`язати приватного виконавця Байрамова Т.Р. в межах повноважень, забезпечити дотримання положень ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» при виконанні постанови виконавця від 28.04.2021 у виконавчому провадженні № 65051130 щодо звернення стягнення на кошти ОСОБА_2 з рахунку IBAN НОМЕР_3 , відкритому у АТ «Ощадбанк» з урахуванням стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_4 у розмірі 50 % доходу.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.07.2021 для розгляду зазначеної скарги визначено суддю Зуєвич Л.Л.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 26.07.2021 вказану скаргу прийнято до провадження та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 07.09.2021.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 07.09.2021 розгляд справи було відкладено на 05.09.2021.

У судове засідання, призначене на 05.10.2021 з`явились представник скаржника та приватний виконавець, які підтримали доводи та вимоги викладені в письмових заявах, які надавались ними до суду.

Обгрунтування скарги

У своїй скарзі ОСОБА_2 звертає увагу, зокрема, на наступне:

« ОСОБА_2 (далі по тексту - Заявник) являється пенсіонером і єдиним видом доходу боржника є його мізерна пенсія, такі обставини підтверджуються довідкою про доходи ОСОБА_2 виданої Головним управлінням пенсійного фонду України вих. № 2559 від 18.05.2021 року.

Єдиний спосіб отримання пенсії є зарахування коштів на банківський рахунок. Отримання готівки не передбачено.

Така пенсія заявника надходить на пенсійний картковий рахунок НОМЕР_4 , що відкритий в установі головне управління по м. Києву та Київської області АТ «ОЩАДБАНК». Такі обставини підтверджуються карткою реквізитів пенсійного карткового рахунку виданою в установі головне управління по м. Києву та Київської області АТ «ОЩАДБАНК».»

Це також підтверджується випискою по картковому рахунку НОМЕР_3 .

Рішенням Солом`янського районного суд м. Києва від 31.10.2013 року у справі № 760/19137/13-ц прийнято рішення про стягнення з Заявника на користь ОСОБА_4 аліменти в рохмірі1/2 частини усіх видів заробітку щомісячно.

На виконання такого рішення суду було видано виконавчий лист від 31.102.2013 року

Також, як вбачається із даної довідки та довідки виданої Головним управлінням пенсійного фонду України вих. 2436 від 11.05.2021 року, з ОСОБА_2 утримуються аліменти в розмірі 50% на утримання ОСОБА_4 .

Тобто Заявник отримує на свій пенсійний рахунок лише 50% від свої пенсії, що складає приблихно 3000 грн.

07.04.2021 року, на підставі виконавчого листа № 2-5645/12 від 10.12.2014 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Байрамова Талята Рафатовича (далі по тексту - Виконавець) відкриває виконавче провадження № 65051130 про стягнення з Заявника на користь ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 454 398,20 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі триста дев`яносто вісім) грн. 20 коп.

07.04.2021 року Виконавець, в рамках вищевказаного виконавчого провадження склав постанову про арешт коштів боржника та про арешт майна боржника. Таким чином було накладено арешт на особовий рахунок ОСОБА_2 НОМЕР_4 , що відкритий в АТ «ОЩАДБАНК».

28.04.2021 року приватний виконавець Байрамов Т. Р., в рамках вищевказаного виконавчого провадження склав постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Даною постановою приватний виконавець прийняв рішення про проведення щомісячних відрахувань з усіх видів заробітку що належать до виплати боржник, після всіх відрахувань податків, 20% заробітку до погашення боргу.

Тобто, від мізерної пенсії заявника, після утримання пенсії залишаються кошти, в сумі яка не дає можливість належно виживати пенсіонеру.

Так в результаті постанов Виконавця про арешт коштів боржника та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, заявник взагалі лишився без будь-якого доходу, а тому без засобів на проживання. Немає можливості оплачувати комунальні платежі та взагалі існувати. Особливо гостро постала ця проблема в умовах пандемії та запровадження карантину.

А тому Заявник вважає, що Виконавець своїми діями порушив його права.

Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника визначений статтею 48 Закону № 1404-VIII.

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову (частина перша статті 48 Закону № 1404-VIII).

Згідно із частиною другою статті 70 Закону № 1404-УІІІ з пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Отже, загальний розмір усіх відрахувань за усіма виконавчими документами не може перевищувати 50 % від суми зарплати, що належить до виплати.

Однак, як зазначалося вище, із Заявника вже стягуються 50% на утримання ОСОБА_4 , що підтверджено належними та допустимими доказами.

Проте, накладення арешту на кошти, розміщені на основному рахунку, на який здійснюється зарахування пенсії Заявника, призводить до 100 відсоткового утримання пенсії позивача, тобто до перевищення граничного розміру можливих відрахувань з пенсії боржника та порушення положень частини другої статті 70 Закону № 1404-УІІІ, що є неприпустимим.

Необхідно звернути увагу на ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», якою визначені підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. Зокрема, однією з підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

В свою чергу, 11.06.2021 року Заявник звертався до Виконавця із заявою про зняття арешту, що підтверджується відповідними доказами. Такою заявою Заявник повідомляв про стягнення з його пенсії 50%, але Виконавець жодним чином не відреагував на таке звернення, що також є порушенням закону України про звернення громадян.

Щодо статусу рахунку Заявника

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VІІІ не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Законодавчими положеннями обмежено право виконавця в частині накладення арешту на кошти боржника, звернення стягнення на які заборонено законом.

Постановою правління Національного банку України 12.11.2003 № 492 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) затверджено Інструкцію про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів" (далі - Інструкція).

Пунктом 68 розділу V Інструкції визначено, що банк відкриває поточні рахунки фізичним особам для здійснення деяких видів виплат (заробітної плати, дивідендів, стипендій, пенсій, соціальної допомоги, повернення надлишково сплачених сум, інших виплат) за зверненням суб`єкта господарювання, який укладає з банком договір про відкриття поточних рахунків на користь фізичних осіб.

Згідно з пунктом 69 розділу V Інструкції банк відкриває фізичній особі окремий поточний рахунок для зарахування виключно заробітної плати, стипендії, пенсії, соціальної допомоги та інших передбачених законодавством України соціальних виплат у порядку, визначеному в пункті 62 розділу V цієї Інструкції, або використовує вже відкритий для цих цілей рахунок (далі у цьому пункті - окремий рахунок).

Клієнт зобов`язаний під час відкриття окремого рахунку в заяві про відкриття поточного рахунку (додаток 3) у рядку "Додаткова інформація" зазначити, що рахунок відкривається для зарахування заробітної плати, стипендії, пенсії, соціальної допомоги та інших передбачених законодавством України соціальних виплат. Така інформація для діючого поточного рахунку зазначається в додатковому договорі до договору банківського рахунку.

Постановою правління Національного банку України від 11.09.2017 № 89 "Про затвердження нормативно-правових актів Національного банку України з бухгалтерського обліку" затверджено: План рахунків бухгалтерського обліку банків України та Інструкцію про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, (далі - Інструкція та План рахунків).

Додатком 1 до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України "Призначення та ознаки рахунків бухгалтерського обліку банків України" передбачено, що група рахунків 262 - кошти на вимогу фізичних осіб, зокрема, 2620 - кошти на вимогу фізичних осіб.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 висловлено правову позицію, що: "Чинним законодавством не передбачено відкриття суб`єктами господарювання рахунків зі спеціальним режимом їх використання для виплати заробітної плати .... Рахунок боржника № НОМЕР_5 на кошти на якому державним виконавцем накладено арешт є поточним рахунком боржника ... . Зазначений рахунок не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на які заборонено.".

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року справа № 344/8982/17 і Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від такої позиції.

Приписами частини першої статті 2, частини другої статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01 липня 1949 року № 95, ратифікованої Україною 04 серпня 1961 року, визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися пенсія. Пенсійні виплати повинні охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання пенсіонера.

Пенсія в розумінні поняття "власності" є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в статях 3 та 46 Конституції України.

Зазначене свідчить про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на соціальний захист.

За вищевказаними обставинами, керуючись положеннями абзацу другого частини другої статті 59 Закону № 1404-VIII, Виконавець мав зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження відповідного клопотання, чого відповідачем зроблено не було.

Щодо статусу коштів, які зараховуються на рахунок Заявника.

Верховний Суд у постанові від 17.01.2020 у справі № 340/1018/19 зазначив наступне: "...рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби".

З огляду на вищезазначене, приватний виконавець самостійно визначає, які саме рахунки із належних боржнику є рахунками зі спеціальним режимом користування, та, одержуючи відомості про операції за рахунками, може виокремити на які виплати, що надходять на відповідні рахунки, стягнення не може бути звернуто та/або не здійснюється. Зокрема, однією з підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Таким чином, виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Отже, після отримання від боржника повідомлення з документальним підтвердженням про те, що на відповідні рахунки здійснюється зарахування пенсії та соціальних виплат, а також беручи до уваги встановлений Законом України «Про виконавче провадження» порядок звернення стягнення на заробітну плату та пенсію боржника (фізичної особи), та також гарантоване чинним законодавством право фізичної особи на своєчасне отримання пенсії та соціальних виплат, приватний виконавець має правові підстави для зняття арешту з коштів боржника в частині накладеного арешту на кошти на банківському рахунку, які надходять як пенсія та соціальні виплати.

Накладення в спірному випадку арешту на кошти на рахунку позивача, що використовується для зарахування соціальних та пенсійних виплат, вплинуло на рівень життя Заявника та позбавило останнього права на своєчасне отримання вказаних виплат.

Рішенням Конституційного Суду України № 25рп/2009 від 07.10.2009 визначено, що право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел та забезпечується статтями 7, 22, 46, 58, 68 Конституції України.

Звертаємо увагу на зміст статті 46 Конституції України, якою встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Щодо статусу коштів, які вже зараховані на рахунок Заявника.

Необхідно наголосити, що Грошові кошти після зарахування на рахунок боржника є його власністю, втрачають свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набувають статус вкладу (постанова ВСУ від 24 червня 2015 року у справі № 6-535цс15).

А тому, в момент зарахування пенсії на пенсійний рахунок заявника, Виконавець користується своїм правом та одразу стягує як майно у вигляді вкладу, що унеможливлює Заявника користуватися своїм правом на отримання частини пенсії, яка залишається після всіх відрахувань за всіма виконавчими листами, шляхом зняття з рахунку.

Тобто фактично звернено стягнення на 100 відсотків його заробітної плати та пенсії, що суперечить чинному законодавству.

Єдиним способом отримувати залишок пенсії, як такої/, після всіх стягнень, є саме зняття арешту з рахунку, який існує виключно для отримання пенсії.

Щодо поновлення строків

Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Згідно з приписом ч.1 ст. 448, п.1 ч.1 ст. 449 Цивільного процесуального кодексу України така скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції, у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Частиною 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлений такий же строк й для оскарження рішень та дій виконавця.

Відповідно до ч. 2 ст. 449 Цивільного процесуального кодексу України, якщо строк для подання скарги був пропущений з поважних причин, то суд може його поновити.

ЦПК України не містить вичерпного переліку підстав, які відносяться до поважних і є підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.

Як вже зазначалося вище, Заявник 11.06.2021 року звертався до Виконавця із заявою про зняття арешту із особового рахунку.

Метою такого звернення є саме досудове врегулювання такого спору.

І строк для звернення до суду має відраховуватись з моменту відмови у знятті арешту з карткового рахунку. Однак досі жодної реакції від виконавця не надійшло, що вказує на неможливість встановлення конкретної дати порушення права Заявника, що в свою чергу є підставою для поновлення строку для звернення до суду із скаргою».

Обґрунтування відзиву

05.10.2021 до суду надійшов відзив на скаргу в якому приватний виконавець Байрамов Т.Р. просить суд відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_2 від 13.07.2021 на бездіяльність приватного виконавця Байрамова Талята Рефатовича щодо винесення постанови про арешт коштів в межах виконавчого провадження № 65051130 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-5645/12 виданого Солом`янським районним судом міста Києва про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у розмірі 454 398,20 грн. В обгрунтування таких вимог звертає увагу на таке:

«Щодо пропуску строк оскарження постанов приватного виконавця

Відповідно ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувану, повідомлення стягувану про повернення виконавчого документ без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Згідно поштового повідомлення № 553 боржнику було відправлено постанова № 65051130 про відкриття виконавчого провадження та вручена особисто боржнику 04.05.2021.

У п.6 зазначеної постанови вказано номер ідентифікатора доступу до матеріалів виконавчого провадження до автоматизованої системи виконавчого провадження в мережі Інтернет. За допомогою якого боржник має можливість знайомитися з будь якими матеріалами зазначеного виконавчого провадження.

У зв`язку з чим боржником пропущено строк оскарження постанови № 65051130 про арешт коштів боржника від 07.04.2021

Щодо правової обґрунтованості накладення арешту на кошти боржника та відсутності підстав щодо його зняття

На виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Байрамова Талята Рефатовича перебуває виконавче провадження № 65051130 з примусового виконання виконавчого листа № 2-5645/12 від 10.12.2014 року виданого Солом`янським районним судом міста Києва про стягнення боргу із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у розмірі 454 389,20 грн.

Приватним виконавцем Байрамовим Т.Р. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 07.04.202Іроку, копію якої було направлено сторонам виконавчого провадження.

В той же день приватним виконавцем винесено постанови про стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, копії яких направлено сторонам виконавчого провадження.

Також 07.04.2021 року винесено постанову про арешт майна боржника та постанову про арешт коштів боржника, копії яких направлено сторонам виконавчого провадження для відома та банківським установам для виконання.

Згідно відповіді Пенсійного фонду України № від 07.04.2021 було встановлено що боржник отримує пенсію про що було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, та інші доходи боржника від 28.04.2021 року, в п. 2 якої зазначено, що «утримання з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати боржнику, після відрахування податків, становить 20% заробітку до погашення боргу».

З приводу зазначених у заяві рахунків повідомляю :

Відповідно до вимог ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1)отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2)надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3)отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4)наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5)відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6)отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7)погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8)отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9)підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Тобто ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено вичерпний перелік підстав для зняття арешту з майна (коштів) боржника. Враховуючи вищевикладене у приватного виконавця відсутні підстави для зняття арешту з коштів боржника.

Також требо звернути увагу на те, що у постанові про арешт коштів боржника зазначено «накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику».

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. У п. 9 ч 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є обов`язковою для застосування судами відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України і Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Рішення ЄСПЛ у справі "Хорнсбі проти Греції" ("Hornsby v. Greece") від 19.03.1997 (п. 40). У Рішенні ЄСПЛ у справі "Войтенко проти України" ("Voytenko v. Ukraine") від 29.06.2004 Європейський суд з прав людини нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1.

Відповідно до ст. 448 ЦПК України, ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно із ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими ст. 450 ЦПК України, за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Нормою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" роз`яснено, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом України "Про виконавче провадження" передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом України "Про виконавче провадження" заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02. 2014 № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" судом роз`яснено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дії, є повне виконання рішення суду. Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дії, що є недопустимим з огляду на статтю 129-1 Конституції України.

Така правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 619/562/18 (провадження N 61-39095св18).

У відповідності до положень Закону України "Про виконавче провадження" приватний виконавець наділений повноваженнями накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на рахунках боржника, та звертати на такі кошти стягнення.

Законодавцем не покладено на приватного виконавця обов`язку виокремлювати рахунки зі спеціальним режимом використання.

Вбачається, що виконавець може накладати арешт на будь-які кошти боржника, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів, згідно з ч. 4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" (таку правову позицію підтримав Київський апеляційний суд у постанові від 20.04.2021 у справі № 22-ц/824/6589/2021).

Одним із способів примусового виконання рішень майнового характеру є звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, порядок та умови якого визначені Розділом 9 Закону України «Про виконавче провадження».

Зокрема ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Статтею 68 Закону України «Про виконавче провадження» визначено розмір можливих відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника.

Так, розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості:

1) у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків;

2) за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. А за іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами.

Законодавцем визначено, що не може бути звернено стягнення на такі виплати:

1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника;

2) компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням;

3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних;

4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю;

5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами;

6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини;

7) допомогу при усиновленні дитини;

8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування;

9) допомогу на дітей одиноким матерям;

10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом;

11) допомогу на лікування;

12) допомогу на поховання;

13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення;

14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.

Стягнення також не здійснюється із сум: 1) неоподатковуваного розміру матеріальної допомоги; 2) грошової компенсації за видане обмундирування і натуральне постачання; 3) вихідної допомоги в разі звільнення (виходу у відставку) з військової служби, служби в поліції та Державної кримінально-виконавчої служби України, а також грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та в інших випадках, передбачених законом; 4) одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві; 5) грошової допомоги, пов`язаної з безоплатним забезпеченням протезування (ортезування) учасника антитерористичної операції, учасника здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, які втратили функціональні можливості кінцівок, благодійної допомоги, отриманої зазначеними особами, незалежно від її розміру та джерела походження.

Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що рахунки для отримання заробітної плати та пенсії не є рахунками зі спеціальним або обмеженим режимом використання та списання грошових коштів із таких рахунків в ході виконавчого провадження відповідає положенням Закону України "Про виконавче провадження".

Таким чином, доводи скарги не знайшли свого підтвердження.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 259-261, 268, 352, 354, 355, 447-453 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Байрамова Талята Рафатовича, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Суддя Л. Л. Зуєвич