Провадження № 2/638/7271/21
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

24 грудня 2021 року суддя Дзержинського районного суду міста Харкова Цвірюк Д.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, індексації аліментів, дозвіл на виїзд дитини за кордон без згоди батька та надання дозволу на вчинення дій без згоди батька, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Дзержинського районного суду м.Харкова із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј заробітку платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; провести індексацію аліментів та перерахувати суму аліментів, яка не відповідає 50% прожиткового мінімуму на дитину за 10 років, починаючи з 2011 року; нарахувати індексацію розміру аліментів за невиплатою; дозволити виписувати та реєструвати дитину за місцем проживання без згоди батька; дозволити вивозити дитину за кордон без дозволу батька, в тому числі для імміграції.

Перевіривши матеріали заяви, суддею встановлено, що позовна заява подана без додержання вимог, викладених у п.п.2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10 ч.3 ст.175, ч.ч.4, 5 ст.177 ЦПК України.

Зокрема, в п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява не містить реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, офіційну електронну адресу та адресу електронної пошти сторін, відомі номери засобів зв`язку відповідача.

В порушення п.3 ч.3 ст.175 ЦПК України позивачем не зазначена ціна позову, не наведено обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються. Зокрема, згідно п.3 ч.1 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців. Так зі змісту позову вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі в розмірі ј заробітку платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, позивач просить провести індексацію аліментів та перерахувати суму аліментів, яка не відповідає 50% прожиткового мінімуму на дитину за 10 років, починаючи з 2011 року, нарахувати індексацію розміру аліментів за невиплатою. Зазначені вимоги також є вимогами майнового характеру, а тому підлягають врахуванню при визначенні ціни позову. Також позивачем не наведено власний обґрунтований розрахунок сум, що підлягають стягненню з відповідача.

Крім того, всупереч до п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява не містить чіткий зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні. Зокрема зі змісту позову вбачається, що рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 06.05.2009 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дочки у розмірі 350 грн. щомісячно, починаючи з 31.03.2009 року. Тоді як у поданій заяві позивач просить суд також стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки у розмірі ј заробітку платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що суперечить вимогам чинного законодавства. Крім того, позовні вимоги, викладені у п.п.2, 3, 4, 5 також не мають чіткого змісту. Зокрема, позивачем не визначено кого саме необхідно зобов`язати провести індексацію аліментів та здійснити його перерахунок, не визначено у якому розмірі та кому саме необхідно нарахувати індексацію розміру аліментів. Не наведено чіткого розміру сум, що потребують нарахуванню. Не чіткою є також вимога про дозвіл виписувати та реєструвати дитину за місцем проживання без згоди батька з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статей 7, 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. (частина 3 статті 160 СК України).

У відповідності до статті 7 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» від 05.11.2021 року, який набрав законної сили 01.12.2021 року, дитина віком від 14 до 18 років самостійно декларує місце свого проживання за місцем проживання її батьків або інших законних представників чи одного з них без надання згоди такими особами (частина 2 статті); дитина віком від 14 до 18 років самостійно декларує місце свого проживання за адресою іншого житла, ніж зареєстроване або задеклароване місце проживання її батьків або інших законних представників, за згодою батьків або інших законних представників чи одного з них, крім випадку, встановленого статтею 15 цього Закону (частина 3 статті). Частиною 4 статт15 Закону передбачено, що під час декларування або реєстрації особою, яка є здобувачем освіти, місця проживання в гуртожитку, що належить до сфери управління закладу освіти, згода батьків або інших законних представників дитини віком від 14 до 18 років не вимагається.

З огляду на викладене не зрозуміло які саме права позивача та (або) її дитини, яка досягла 15 років, порушуються та ким саме.

В порушення п.5 ч.3 ст.175, ч.5 ст.177 ЦПК України позивачем не зазначено у позові виклад обставин, якими вона обґрунтовує заявлені позовні вимоги. Так, зокрема, позивачем не зазначено щодо місця проживання дитини, обґрунтування існування перешкод у її реєстрації за вказаною адресою за наявності в матеріалах заяви довідки про зареєстрований у житловому приміщенні.

Крім того, відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» передбачено, що виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків здійснюється, окрім іншого, за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Отже, виходячи з аналізу зазначених вище норм, дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька на підставі наведених нормативних положень є разовим, тобто таким, що надається судом на конкретно визначену поїздку із конкретно визначеним періодом перебування за кордоном.

Позивачем не зазначено та не додано докази в підтвердження вимог позову в частині надання дозволу на виїзд дитини за кордон, а саме: мети поїздки - способу подорожування (квитки на пасажирський транспорт - в обидві сторони (наявність зворотного квитка є важливим доказом на підтвердження наміру повернути дитину в Україну); - умов проживання за кордоном (докази на підтвердження забезпечення дитини нормальним проживанням - документи про бронювання, оренди житла, а також докази того, що в цьому приміщенні є всі необхідні умови для нормального проживання дитини); - підтвердження фінансової спроможності заявника (виписка з банківського рахунку про наявність достатньої кількості коштів для забезпечення дитини усім необхідним на час подорожі); - тощо. Адже, сама по собі можливість поїздки за кордон не є безумовним свідченням того, що така поїздка відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки істотне значення має країна поїздки, мета такої поїздки та період поїздки, що узгоджується з висновком Постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.07.2019 року, прийнятої у справі № 643/1090/17.

За таких обставин позовні вимоги підлягають уточненню.

Крім того, з зазначених норм випливає, що звернення з даним позовом до суду можливе у разі відсутності згоди одного з батьків на виїзд дитини за кордон.

В своїй позовній заяві позивач не посилається на докази, які б свідчили про те, що вона зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, а відповідач відмовив у наданні такої згоди, що відповідач порушив її право, яке вона просить поновити.

В порушення п.5 ч.3 ст.175, ч.5 ст.177 ЦПК України позивачем не зазначені у позові та не надані докази, в обґрунтування своїх позовних вимог в частині надання дозволу виписувати та реєструвати дитину за місцем проживання без згоди батька та вивозу дитини за кордон без дозволу батька, в тому числі для імміграції.

Також всупереч п.8 ч.3 ст.175 ЦПК України, заява не містить зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Також, відповідно до п.п.6, 7 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити: 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися.

Однак, в позовній заяві не зазначено відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору та заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися.

Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Зокрема, відповідно до положень ст. 12 ч. 1 Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. "Про права дитини" (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

У вітчизняному законодавстві теж закріплено відповідні положення; зокрема, згідно з положеннями статті 171 СК України думка дитини має бути врахована при вирішенні питань, що стосуються її життя.

Таким чином, думка дітей має бути з`ясована і врахована судом при розгляді всіх категорій справ, а тому позивачу необхідно надати докази чи з`ясовувалась думка дитини у встановленому законом порядку.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування має подавати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. В даному випадку письмовий висновок щодо доцільності надання дозволу на в`їзд дитини не неконтрольовану територію без згоди та супроводу одного із батьків та виїзд з неконтрольованої території.

Оскільки позивач, ставить питання про фактичну або тимчасову зміну місця проживання дитини, то необхідна обов`язкова участь при розгляді даної справи органу опіки та піклування, за місцем проживання дитини, оскільки позов стосується прав та інтересів неповнолітньої особи.

Але в порушення вказаних норм закону позивачем не залучено до розгляду у справі у якості третьої особи відповідний орган опіки та піклування, не долучено до справи висновок органу опіки і піклування.

Всупереч п.9 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява не містить попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Всупереч п.10 ч.3 ст.175 ЦПК України позивачем не додано до позовної заяви підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Крім того, у відповідності до вимог ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно ч.ч.2, 4, 5 ст.95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Всупереч вказаної норми позивачем надано до суду докази без належного їх засвідчення.

Крім того, вказана позовна заява підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч.4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частино 1 статті 4 ЗУ «Про судовий збір» №3674-VІ від 08.07.2011 року передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду - у відповідному співвідношенні до ціни позову у фіксованому розмірі.

Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» з 1 січня 2021 року встановлений показник прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2270 грн.

У відповідності до п.3 статті 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Разом із цим, як вбачається зі змісту позовної заяви позивачем, крім іншого, заявлено дві немайнові вимоги, а саме: про надання дозволу виписувати та реєструвати дитину за місцем проживання без згоди батька, а також надання дозволу вивозу дитини за кордон без дозволу батька, в тому числі для імміграції

Згідно п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір справляється в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в розмірі 908,00 грн.

Враховуючи викладене, позивачу необхідно сплатити судовий збір у розмірі 1816,00 грн. та надати до суду документ, що підтверджує сплату судового збору у визначеному розмірі.

За таких обставин, суд вважає позовну заяву такою, що не відповідає вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України та пропонує позивачу:

- у позові зазначити реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, офіційну електронну адресу та адресу електронної пошти сторін, відомі номери засобів зв`язку відповідача;

- у позовній заяві зазначити ціну позову з урахуванням заявлених позовних вимог, а також зазначити обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

- зазначити чіткий зміст позовних вимог;

- зазначити у позові виклад обставин в обґрунтування заявлених позовних вимог та надати докази, що підтверджують вказані у ньому обставини;

- надати до суду відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, а також відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

- зазначити докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначити щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

- надати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

- надати підтвердження того, що позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, що може бути оформлено шляхом складання письмової заяви із зазначенням таких відомостей або іншим зручним способом;

- надати оригінали письмових доказів або їх копії, засвідчені у порядку, встановленому ч.5 ст.95 ЦПК України;

- сплатити судовий збір відповідно у розмірі 1816,00 грн. та надати до суду документ, що підтверджує сплату судового збору.

Крім того, позивачу пропонується визначитись з колом осіб у справі,

Враховуючи викладене, позивачу пропонується привести позовну заяву у відповідність до вимог ЦПК України, з урахуванням викладених вище обставин.

Відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно ч.3 ст.185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи вищенаведене, вказані обставини позбавляють можливості відкрити провадження у справі.

Керуючись статями 175, 177, 185 ЦПК України, суддя,-

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, індексації аліментів, дозвіл на виїзд дитини за кордон без згоди батька та надання дозволу на вчинення дій без згоди батька - залишити без руху.

Надати позивачу строк 10 днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків.

Роз`яснити позивачу, що в разі якщо у вказаний строк недоліки позовної заяви не будуть усунуті, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Копію ухвали надіслати позивачеві.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя: Д.В.Цвірюк