Дата документу 28.12.2021 Справа № 333/1701/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/1701/19 Головуючий у 1 інстанції Валігурський Г.Ю.
Провадження № 22-ц/807/3853/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Крилової О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 24 вересня 2019 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У березні 2019 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» звернулося до суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу.

В обґрунтування позову зазначено, що 29.05.2016 року приблизно о 22 год. 00 хв. на 322 км а/д Одеса-Мелітополь мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mercedes», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Mercedes», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Mercedes», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відповідно до полісу обов`язкового страхування № АЕ/7081814 від 21.02.2016 року.

В результаті ДТП транспортному засобу «Mercedes» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 було завдано механічних пошкоджень.

Відповідно до постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.08.2016 року відповідача визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення.

На підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 24.10.2016 року власнику автомобіля «Mercedes» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 49500 грн., що підтверджується платіжним дорученням №47120 від 01.11.2016 року.

Просило суд стягнути в порядку регресу з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 49500 грн. та витрати по сплаченому судовому збору.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 24 вересня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» 49 500 грн., 1921 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору, а всього 51 421 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суд першої інстанції у цій справі залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач виплатив власнику транспортного засобу марки «Mercedes», державний номер НОМЕР_2 , 49500 грн. відшкодування витрат, пов`язаних з пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача у зв`язку з порушенням останнім п.п. 2.3. (а,б) ПДР. Причиною ДТП яка сталася 29.05.2016 року стала невідповідність технічного стану транспортного засобу, оскільки водій ОСОБА_1 порушив вимоги 2.3. (а,б) "Правил дорожнього руху", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, зокрема, не перевірив технічний стан транспортного засобу, а також не слідкував у дорозі за технічним станом.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, який узгоджується з правовою позицією висловленою в постанові Верховного суду від 16.04.2018 у справі №921/283/17-г/7.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що між ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», як страховиком, та ОСОБА_3 , як страхувальником, 21.02.2016 укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі полісу № АЕ/7081814.

Згідно вищезазначеного полісу застрахований транспортний засіб марки «Mercedes Benz», державний номерний знак НОМЕР_1 , 1995 року випуску, строк дії полісу з 21.02.2016 по 22.02.2017 року.

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.08.2016 року встановлено, що 29.05.2016 року о 22 год. 00 хв. ОСОБА_1 на 322 км + 600 м а/д Одеса-Мелітополь, керуючи автомобілем «Mercedes», державний номер НОМЕР_1 , перед виїздом не перевірив технічний стан транспортного засобу, а також не слідкував у дорозі за технічним станом, внаслідок чого відірвались два задніх лівих колеса та зіткнулись з автомобілем «Mercedes», державний номер НОМЕР_2 , водій ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП автомобілі пошкоджено, постраждалих немає.

Вказаною постановою відповідач визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 350 грн.

Посилання скаржника на те, що Постанова Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.08.2016 року по справі №333/3863/16-п не може вважатися належним та достатнім доказом технічної невідповідності забезпеченого транспортного засобу. Колегією суддів відхиляється з огляду на наступне.

За приписами ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, у відповідності до приписів ст. 82 ЦПК України вина ОСОБА_1 у вчиненні ДТП повторному доказуванню не підлягає, оскільки встановлена постановою в адміністративній справі .

Аналогічна позиція вказана зокрема і у п. 4 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

З огляду на вищевикладене, Постанова Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.08.2016 року по справі №333/3863/16-п, яка набрала законної сили, має преюдиційне значення при вирішення даного спору про правові наслідки порушення Відповідачем ПДР України та є належним доказом по справі.

Встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24.10.2016 року стягнуто з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на корить ОСОБА_2 49500 грн. страхового відшкодування.

Виплата страхового відшкодування проведена позивачем згідно платіжного доручення № 47120 від 01.11.2016.

Суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин та нормами, що їх регулюють.

Так, відповідно до ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За приписами статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пп. "г" п. 38.1.1ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами про відшкодування страхової виплати позивачу - особі яка здійснила страхову виплату, страхувальником в порядку регресу на підставі пп. "г" п. 38.1.1ст. 38 Закону, оскільки дорожньо-транспортна пригода за доводами позивача визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Судом першої інстанції вірно встановлено з наявних в матеріалах справи доказів, що позивач виплатив власнику транспортного засобу марки «Mercedes», державний номер НОМЕР_2 , 49500 грн. відшкодування витрат, пов`язаних з пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача у зв`язку з порушенням останнім п.п. 2.3. (а,б) ПДР.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що причиною ДТП яка сталася 29.05.2016 року стала невідповідність технічного стану транспортного засобу, оскільки водій ОСОБА_1 порушив вимоги 2.3. (а,б) "Правил дорожнього руху", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, зокрема, не перевірив технічний стан транспортного засобу, а також не слідкував у дорозі за технічним станом.

Вказані обставини, підтверджені постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.08.2016 року у справі №333/3863/16-ц, за якою відповідача притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП .

В апеляційній скарзі стражник посилається на те, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи, що позбавило його права на захист своїх прав.

Колегією суддів вказані доводи апеляційної скарги відхиляються з огляду на наступне.

За приспиами статті 128 ЦПК України, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомлешіями. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Згідно ст.130 ЦПК України, у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

Частиною 11. ст. 128 ЦПК України визначено, що відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання, З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач належним чином повідомлявся про дату, час місце проведення судового засідання, що підтверджується поштовим відправленням як на його адресу проживання, зареєстровану у встановленому законом порядку, яка до того ж була зазначена і самим відповідачем та його представником у клопотанні від 27.05.2019 (а.с. 51), так і на адресу зазначену у позовній заяві. Проте, надіслана на адреси відповідача кореспонденція повернулась до суду з відмітками «адресат відсутній» і «за закінченням терміну зберігання».

Про дату, час місце проведення підготовчого засідання повідомлявся також представник відповідача адвокат Буділка П.В. (а.с. 51), що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення з штриховим ідентифікатором 70 1. Проте, вказаний представник також не прибув у судове засідання, будь-яких заяв та клопотань до суду не подавав.

Таким чином, відповідач та його представник були обізнані про розгляд справи, що переглядається.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що огляд КТЗ проводився без його участі, що є порушенням.

Згідно п.5.2 Наказу № 142/5/2092 від 24.11.2003 року «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату.

Таким чином, виклик зацікавлених осіб на огляд пошкодженого транспортного засобу не є обов`язковим, а здійснюється у разі потреби, а отже посилання скаржника на істотні порушення є необґрунтованим та безпідставним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що у разі призначення справи до апеляційного розгляду, ним будуть заявлені клопотання про призначення експертизи щодо встановлення розміру відшкодування матеріального збитку особою, відповідальною за заподіяним збиток на підставі полісу. Також, буде заявлено клопотання про призначення експертизи щодо встановлення відповідності технічного стану автомобіля або його обладнання (колеса які відірвалися) існуючим вимогам ПДР.

З цього приводу колегія суддів дійшла висновку про те, що ОСОБА_1 був обізнаний про розгляд справи в суді першої інстанції, однак своїм правом щодо подання клопотань з цього приводу не подавав.

ОСОБА_1 скористався своїм правом на апеляційне оскарження судового рішення, подав апеляційного скаргу, за якою відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження. ОСОБА_1 отримав особисто ухвалу апеляційного суду про відкриття провадження у цій справі, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення з особистим підписом ОСОБА_1 .

Проте, своїм правом на подання клопотання щодо призначення експертиз чи будь-яких інших клопотань не скористався.

Таким чином, судом першої інстанції, на підставі наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що позивачем доведено належними та допустимими доказами наявність правових підстав для задоволення позову.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на неналежну оцінку судом доказів по справі, оскільки, відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. А не зазначення в мотивувальній частині рішення мотивів, з яких суд бере до уваги або відхиляє докази, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, не може бути підставою для скасування чи зміни рішення суду, якщо справа вирішена по суті правильно.

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

При цьому, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення). Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 24 вересня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді: