РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючої судді - Панас О.В.

при секретарі судового засідання - Корнійчук А.В.

з участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Смолярова О.В. відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - адвоката Рудики С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за утримання спільного сумісного майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за утримання спільного сумісного майна подружжя, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти сплачені за житлово - комунальні послуги по утриманню домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 46 935, 44 грн., інтернет та телебачення в сумі 2 750 грн., всього на загальну суму 49685,44 грн. Судові витрати покласти на позивача та відповідача в рівних частках.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , який був розірваний заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області по цивільній справі № 569/4544/17, за його позовом в зв`язку з подружньою зрадою відповідача. Питання про поділ спільного сумісного майна подружжя судом не розглядалося, так як була домовленість з відповідачем про розподіл майна в подальшому по взаємній домовленості.

Після розірвання шлюбу продовжують проживати в одному будинку з надвірними будівлями та спорудами (домоволодіння), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 разом з двома їхніми спільними доньками, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також з донькою відповідача від першого шлюбу ОСОБА_5 та її дитиною ОСОБА_6 . Дане домоволодіння, а також земельна ділянка розміром 0.12 га, кадастровий номер 56:246:859:00:02:005:0647, розташована за адресою: АДРЕСА_1 були придбані ними під час шлюбу за спільні кошти і являються їхньою з відповідачем спільною сумісною власністю подружжя. Протягом 2017- 2019 років він неодноразово звертався до відповідача ОСОБА_2 з пропозиціями по розподілу спільного сумісного майна подружжя, проте мирним шляхом вирішити це питання не вдалося. З часу розлучення і по даний час, за період з липня місяця 2017 року по квітень 2020 року відповідач ОСОБА_2 не проводила жодної оплати по утриманню домоволодіння, розташованого за адресою : АДРЕСА_1 , не сплачувала також за надання Інтернету та телебачення. За вказаний період часу, ним здійснено одноособово оплату житлово - комунальних послуг по утриманню вказаного домоволодіння, а також за надання послуг за користування Інтернетом та телебаченням, що підтверджується копіями квитанцій про їх оплату. На сьогоднішній день між ними не досягнуто жодної згоди щодо відшкодування йому частини витрат по утриманню названого домоволодіння. Позивач ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Смоляров О.В. в судовому засіданні вимоги викладені у позовній заяві підтримали в повному обсязі, просили задовольнити. Відповідачка ОСОБА_2 , представник відповідачки адвокат Рудика С.Ю. позовні вимоги не визнали. Будучи допитаною у якості свідка відповідачка ОСОБА_2 суду пояснила, що між ними була домовленість, що вона не буде пред`являти позов про стягнення аліментів на утримання дітей , а позивач буде оплачувати комунальні послуги. Письмових угод при цьому ніяких не укладали. Вважає, що даний позов поданий у зв`язку з перебуванням в провадженні суду позову про поділ майна подружжя. З квітня по грудень 2020р. вона сплачує комунальні послуги одноосібно. Просили суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі за його необґрунтованістю та недоведеністю. Ухвалою суду від 24.07.2020 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду. Відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі, призначено розгляд справи з викликом сторін. Судом було задоволено клопотання представника відповідачки адвоката Рудики С.Ю . про виклик та допит свідків: відповідачки ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . В судовому засіданні 28.12.2020 року була допитана в якості свідка відповідачка ОСОБА_2 . Від допиту свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 відмовились в судовому засіданні 24.02.2021 р. Позивач відмовився від допиту заявлених ним свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачки, представника відповідачки, показання свідка, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 28.08.2000 р. по 20.07.2017 р. перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , який був розірваний заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20.07.2017 року у цивільній справі № 569/4544/17. Питання про поділ спільного сумісного майна подружжя судом не розглядалося. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено поданими до суду доказами на час розгляду справи судом, право власності ОСОБА_2 на 1/1 частки житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується витягом про державну реєстрацію КП РМБТІ № 32244067 від 29.11.2011 р. , свідоцтвом про право власності на нерухоме майно , зареєстроване електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 29.11.2011 р. Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.08.2010 р. вбачається, що ОСОБА_2 придбала земельну ділянку площею 0.12 га, кадастровий номер 56:246:859:00:02:005:0647, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з державного реєстру правочинів № 88446266 від 04.08.2010 р. Отже, домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка розміром 0.12 га, кадастровий номер 56:246:859:00:02:005:0647, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , придбані під час перебування сторін у шлюбі. З оглянутих судом квитанцій про оплату комунальних послуг встановлено, що в період з липня 2017 року по квітень 2020 року ОСОБА_1 сплачено кошти на утримання домоволодіння: газопостачання, електроенергія, інтернет, телебачення, всього на загальну суму 99 370,88 грн., з них: 42275,98 грн. електроенергія; 51594,90 грн. - газопостачання; 3386 - інтернет; 2114 грн. телебачення. Разом з тим, суд не приймає як доказ квитанції № 0.0.837544237.1 від 29.08.2017 на суму 252,00 грн., № 0.0.879276022.1 від 25.10.2017 р., № 0.0.952183103.1 від 30.01.2018 р., № 0.0.961615123.1 від 12.02.2018 р. на загальну суму 3798,94 грн., оскільки відправником коштів зазначена ОСОБА_2 та зазначено призначення платежу як оплата за електроенергію від ОСОБА_2 . Відповідачкою ОСОБА_2 були подані до суду копії квитанцій про сплату житлово-комунальних послуг (газопостачання, електроенергія), які не приймаються судом до уваги як належний доказ, оскільки оплата була здійснена у період з вересня 2020 р. по лютий 2021 р. та не стосується спірного періоду, визначеного позивачем. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно зі ст. 4 «Право на звернення до суду» ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За правилами ст. 16 ЦК України, особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначенні цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. На момент виникнення спірних правовідносин діяв Закон України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV в редакції від 24.06.2004 року, у відповідності до ст. 19 «Учасники договірних відносин у сфері житлово- комунальних послуг» якого, учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник. За положеннями ч. 1 ст. 1 «Визначення термінів», ч. 3 ст. 23 «Права власника» вищевказаного Закону, власником приміщення є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпорядженням приміщенням. У разі спільної власності кількох співвласників рішення щодо управлінням майном приймається відповідно до закону. Споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Ст. 20 «Права та обов`язки споживача» Закону України «Про житлово- комунальні послуги» № 1875-ІV в редакції від 24.06.2004 року передбачений обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом та одержувати від виконання вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги. Вказана норма кореспондує зі ст. 322 «Тягар утримання майна» ЦК України - власник зобов`язаний утримувати майно, що цьому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 162 ЖК УРСР визначено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. З аналізу наведених норм вбачається, що співвласники, які володіють майном на праві спільної сумісної (або часткової) власності, зокрема житловим приміщенням (домоволодінням), несуть рівні обов`язки, щодо утримання такого майна, якщо інше не встановлено угодою між ними. Згідно ч. 1 ст. 541 «Солідарне зобов`язання» ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, у разі неподільності предмета зобов`язання. У відповідності до ч. 4 ст. 543 «Солідарний обов`язок боржників» ЦК України виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. Як передбачено ч. 1 ст. 544 «Право боржника, який виконав солідарний обов`язок, на зворотну вимогу» ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахування частки, яка припадає на нього. Враховуючи те, що домоволодіння за адресою : АДРЕСА_1 та земельна ділянка розміром 0.12 га, кадастровий номер 56:246:859:00:02:005:0647, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , були придбані в період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а відтак належать сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, сукупністю встановлених судом достовірних доказів підтверджується, що позивач поніс витрати по утриманню майна, яке належить йому та відповідачці на праві спільної сумісної власності на загальну суму 95571,94 грн. , а саме : 38477,04 грн. - оплата електроенергії; 51594.90 грн. - оплата за газ; 3386 грн. - оплата за інтернет; 2114 грн. - оплата за телебачення, у зв`язку з цим у нього виникло право на відшкодування коштів, які ним були сплачені, відтак позовну заяву слід задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_2 кошти сплачені за утримання спільного сумісного майна подружжя на суму 47 785,97 грн. , що становить 50% від сплаченої суми позивачем за вказаний період. Що стосується понесених позивачем судових витрат у формі судового збору. Фактична сплата позивачем судового збору за подачу позовної заяви підтверджується оригіналом банківської квитанції на суму 847,20 грн., відповідно до ст. 141 ЦПК підлягають до стягнення з відповідачки на користь позивача понесені судові витрати судовий збір в сумі 423,60 грн. (що становить 50% сплаченого позивачем судового збору). Для підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано суду довідку про оплату коштів за надання інформаційно-консультативних послуг адвоката від 03.07.2020 р. на суму 1000,00 грн., відповідно до ст.141 ЦПК України, понесені витрати на правничу допомогу в сумі 500,00 грн. підлягають до стягнення з відповідачки на користь позивача, що на думку суду відповідає засадам розумності та справедливості. На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-268, 273,354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд ,

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти сплачені за утримання спільного сумісного майна подружжя на суму 47 785 (сорок сім тисяч сімсот вісімдесят п`ять) грн. 97 коп..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 923 (дев`ятсот двадцять три) грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 . Повний текст рішення виготовлено 03.03.2021 року.

Суддя: О.В.Панас