КОМСОМОЛЬСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
Справа № 534/831/18
Провадження № 2/534/5/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2021 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області в складі головуючого судді Куц Т.О., з участю секретаря судового засідання Сидоренко Т.Ю., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому прохає здійснити поділ квартири АДРЕСА_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Визнати за нею право власності на Ѕ частину квартиру АДРЕСА_1 . Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 23.07.2010, який було розірвано 14.05.2020. в період перебування у шлюбі ними була придбана квартира АДРЕСА_1 , яка була зареєстрована за відповідачем.

Процедурні питання, пов`язані із рухом справи в суді та інші процесуальні дії.

Провадження у справі відкрито за ухвалою суду від 14.01.2021 (а.с.56) з призначенням справи до судового розгляду.

03.03.2021 від ОСОБА_3 надійшла зустрічна позовна заява про поділ спільного сумісного майна подружжя, яка ухвалою суду від 25.03.2021 прийнята судом, в якому просить визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 та Ѕ частину автомобіля Renault Kangoo реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 та визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину зазначеного вище майна. Свої вимоги мотивує тим, що під час шлюбу з ОСОБА_1 вони придбали квартиру АДРЕСА_2 та автомобіль Renault Kangoo реєстраційний номер НОМЕР_1 , які були зареєстровані за ОСОБА_5

12.04.2021 від ОСОБА_1 надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, просить відмовити в задоволенні зустрічного позову, посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_2 була придбана за кошти з продажу квартири батьків де їй належала ј частина, продаж було здійснено за 180420 грн, де її частка склала 45 105 грн, а квартиру АДРЕСА_2 було придбано того ж дня за 30 050 грн. Щодо автомобіля Renault Kangoo реєстраційний номер НОМЕР_1 , зазначає, що вказаний автомобіль знаходиться у неї в користуванні, а у відповідача залишилося все інще майно, а саме: меблі, побутова техніка, предмети побуту, в зв`язку з цим просить право власності на автомобіль залишити за нею.

Стислий виклад позиції сторін.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Макарчук Ю.М. підтримав позовні вимоги та заперечував проти вимог за зустрічною позовною заявою, посилаючись на обставини зазначені у позові та відзиві на зустрічну позовну заяву .

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зустрічну позовну заяву підтримав, посилаючись на обставини зазначені у ній.

Встановлені судом фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_3 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 23.07.2010, прізвище дружини пілся реєстрації шлюбу ОСОБА_7 (а.с.7).

Згідно договору купівлі-продажу квартири 19.09.2013 ОСОБА_3 купив квартиру АДРЕСА_1 (а.с.19-20).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 04.03.2017 автомобіль Renault Kangoo реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_1 (а.с.58).

Встановивши фактичні обставини справи, з`ясувавши правові позиції сторін, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, та здійснюючи розгляд справи виключно в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, зазначає, що виниклі між сторонами спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435-ІV.

Оцінка наведених учасниками справи аргументів, норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто Використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Статтею 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, спірна квартира АДРЕСА_1 та автомобіль є спільним майном подружжя.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, а саме : квартири АДРЕСА_3 та автомобіля Renault Kangoo реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Перелік майна, яке є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, визначено статтею 57 СК України. Зокрема, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя,тощо.

Верховний Суд України в п.п.23, 24 Постанови Пленуму від 21.12.2007 р. № 1 "Про практику застосування судами законодавства про розгляді справ право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснив, що при вирішенні спорів між подружжям про майно необхідно з`ясувати джерело і час його придбання, а також роз`яснив, що не належить до спільної сумісної власності майно набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Відповідно до правового висновку, що міститься у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-1327цс15, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен на підставі доказів встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти подружжя або їх спільна праця.

Як встановлено в судому засіданні та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 за час шлюбу придбали автомобіль Renault Kangoo реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за ОСОБА_1 .

Отже в розумінні ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя.

Посилання ОСОБА_1 на те, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 залишив у своєму користуванні придбане в шлюбі майно, а саме: побутову техніку, меблі та предмети побуту і через це залишити за нею право власності на автомобіль, не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і доказів на підтвердження вказаних обставин суду надано не було.

Крім того 20.07.2018 в період шлюбу ОСОБА_7 купила квартиру АДРЕСА_2 , вартість якої зазначена 30050 грн .

Того ж дня 20.07.2018 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 передали квартиру (продали) у рівних частках № 53 по АДРЕСА_4 180420 грн (а.с.86-88).

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 продала ј частину належної їй на праві особистої приватної власності квартири 20.07.2018 року за 45105 грн., а спірна квартира була придбана того ж дня за 30050 грн.

Пояснення позивача за первісним позовом щодо повного використання коштів від продажу зазначеної вище квартири на купівлю спірної квартири, суд вважає достовірними з огляду на те, що вказані договори купівлі продажу квартир були вчинені в один день.

Отже, зазначена квартира, в розумінні вимог ст. 57 СК України є особистою приватною власністю ОСОБА_1 .

Будь-яких доказів, крім, особистих пояснень відповідача, які б підтверджували факт придбання спірної квартири за спільні кошти подружжя ОСОБА_11 та ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_11 в частинні визнання за ним Ѕ частин квартири АДРЕСА_2 до задоволення не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на наведене, суд вважає за потрібне визнати спірну квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль Renault Kangoo реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єктом спільної сумісної власності сторін та поділити його в рівних частках.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. ст. ст.5,12,13, 264-266 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Поділити спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , визнавши за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири

АДРЕСА_1 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя задовольнити частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину автомобіля Renault Kangoo реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 .

В решті позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_3 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду через Комсомольський міський суд Полтавської області.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Відомості, що не оголошуються:

Повне ім`я позивача: ОСОБА_7 ( АДРЕСА_5 )

Повне ім`я відповідачів: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_6 )

Суддя Т.О.Куц

Повний текст рішення виготовлено 06.12.2021