САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №175/1767/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2021 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретареві Биковій Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду у м. Дніпро матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки та збитків за грошовим зобов`язанням,

за участі: представника позивача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 , -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки та збитків за грошовим зобов`язанням. В обґрунтування позовних вимог представник посилається на те, що 27.06.2017 року о 07.40 год. на вул. Молодогвардійській в м. Дніпро, за участю водія ОСОБА_5 , який керував Трамваєм Т-3 б/н НОМЕР_1 , та відповідача, який керував автомобілем «Шевроле», державний номер НОМЕР_2 , сталась дорожньо-транспортна пригода внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. 15.08.2017 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було укладено договір про відступлення права вимоги. Відповідно до п.1 вказаного договору позивач набув право вимоги о осіб, відповідальних за спричинення кредитору матеріального збитку, заподіяного йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 27.06.2017 року. За умовами п.4 Договору, новий кредитор після підписання теперішнього договору, та отримання від кредитора нотаріально посвідченої довіреності згідно умов п.6 цього договору, зобов`язується відремонтувати власними силами та за власний кошт належний кредитору транспортний засіб автомобіль «Шевроле», д.н. НОМЕР_2 , що був пошкоджений внаслідок вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди. Виконуючи свої зобов`язання за Договором, позивач за власний кошт відремонтував у третьої особи по справі пошкоджений у ДТП транспортний засіб відповідача «Шевроле», державний номер НОМЕР_2 , та оплатив ФОП « ОСОБА_7 » проведені ремонтно-відновлювальні роботи в розмірі 84830,00 грн. Відповідно до п.15 договору його сторони погодили, що якщо за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення з приводу скоєння дорожньо-транспортної пригоди, зазначеної у п.1 цього договору, судом винним визнано кредитора та/або іншого учасника ДТП визнано не винним у вчиненні адміністративного правопорушення по факту вищезазначеного ДТП, то кредитор зобов`язаний відшкодувати новому кредитору всі фактичні понесені ним витрати у зв`язку із виконанням цього договору. Відповідно до постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.12.2018 року водія ОСОБА_5 , який керував транспортним засобом трамваєм Т-3 б/н НОМЕР_1 визнано не винним у скоєному ДТП, провадження по справі закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Відповідно до п.15 договору відповідач зобов`язаний відшкодувати новому кредитору всі фактичні понесені ним витрати у зв`язку із виконанням цього договору. Фактичні витрати позивача, які понесені ним при виконанні договору відступлення права вимоги складаються із оплаченої ним вартості ремонтно-відновлювальних робіт СТО «ФОП « ОСОБА_7 » №70 від 30.12.2017 року та квитанцією ПАТ КБ «Приватбанк» до нього від 27.02.2019 року. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.06.2019 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ФОП ОСОБА_7 про стягнення суми за договором уступки права вимоги задоволена в повному обсязі, та з відповідача стягнуто заборгованість за договором від 15.08.2017 року в розмірі 84830 грн., та понесені судові витрати 848,30 грн. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08.10.2020 року апеляційна скарга відповідача задоволена, рішення суду першої інстанції скасовано у повному обсязі, в задоволенні позовних вимог відмовлено. Постановою Верховного Суду від 10.03.2021 року постанова Дніпровського апеляційного суду від 08.10.2020 року скасована, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.06.2019 року залишено в силі. Рішення на сьогодні відповідачем не виконано. Оскільки відповідач 18.12.2018 року повинен був повернути позивачу грошову суму в розмірі 84830 грн., то розмір інфляційних втрат на цей час складає 11600,95 грн., а три відсотки річних 6059 грн. Просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь неустойку(пеню) за договором відступлення права вимоги в розмірі 84830 грн., інфляційні витрати в розмірі 11600,95 грн., та три відсотки річних у розмірі 6059 грн., а разом 102489,95 грн., а також суму сплаченого судового збору у розмірі 1025 грн. та витрати на професійну правничу допомогу.

04 червня 2021 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська по справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження на 13.07.2021 року на 09.00 год. (а.с. 26).

12.07.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого останній заперечував проти позовних вимог та зазначив, що він дійсно був учасником ДТП однак не визнаний винним судом, тому вважав, що не має повертати позивачу грошові кошти. Про рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.09.2019 року йому стало відомо навесні 2020 року. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08.10.2020 року вказане рішення було скасоване і позивачу було відмовлено в позові, т.ч. будь-яких правових підстав для нарахування штрафних санкцій за невиконання договірних зобов`язань за той період вважає безпідставним. Постановою Верховного Суду від 10.03.2021 вищезазначена постанова була скасована та рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.09.2019 року залишено в силі. Таким чином, інфляційні витрати та три відсотки річних, є безпідставними, оскільки відповідно до ст.625 ЦК України не є неустойкою, а є заходом цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов`язання, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

23.07.2021 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої останній заперечував проти обставин викладених у відзиві та зазначив, що у зв`язку із втратою при пересиланні первинного виконавчого листа із заявою про видачу його дублікату він звернувся в червні 2021 року, у зв`язку з чим заперечує факт навмисного сприяння збільшенню неустойки.

05.08.2020 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких останній зазначив, що доводи та висновки представника позивача викладені ним у відповіді не відповідають дійсним обставинам справи, а тому позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що після ДТП між позивачем та відповідачем було укладено договір, відповідно якого позивач зобов`язався відремонтувати авто відповідача за власний кошт. Виконуючи умови договору авто було відремонтовано, та за умовою договору, якщо позивача буде визнано не винним, відповідач зобов`язується повернути всі потрачені кошти на ремонт авто, та відповідач нічого повертати не став і таким чином не виконав зобов`язання за договором. Рішення Верховного Суду за зазначеним спором було 08.10.2020 року, виконавчий лист пред`явлено до виконання 21.10.2021 року.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та пояснила, що рішення Верховного Суду щодо предметного спору про стягнення грошових коштів за договірними зобов`язаннями з відповідача набрало законної сили 10.03.2021 року, у зв`язку з чим позивачем безпідставно висунуто вимогу щодо стягнення грошових коштів, інфляційних витрат та трьох відсотків річних, оскільки наразі рішення суду виконується в межах діючого законодавства.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди.

В судовому засіданні було встановлено, що 27.06.2017 року о 07.40 год. на вул. Молодогвардійській в м. Дніпро, за участю водія ОСОБА_5 , який керував Трамваєм Т-3 б/н НОМЕР_1 , та відповідача, який керував автомобілем «Шевроле», державний номер НОМЕР_2 , сталась дорожньо-транспортна пригода внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

15.08.2017 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до п.1 якого позивач набув право вимоги о осіб, відповідальних за спричинення кредитору матеріального збитку, заподіяного йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 27.06.2017 року (а.с.7).

За умовами п.4 договору, новий кредитор після підписання теперішнього договору, та отримання від кредитора нотаріально посвідченої довіреності згідно умов п.6 цього договору, зобов`язується відремонтувати власними силами та за власний кошт належний кредитору транспортний засіб автомобіль «Шевроле», державний номер НОМЕР_2 , що був пошкоджений внаслідок вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди.

Позивачем були проведені ремонтно-відновлювальні роботи відносно пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді автомобіля «Шевроле», державний номер НОМЕР_2 на суму в розмірі 84830,00 грн., та сплачено відповідну суму на рахунок ФОП « ОСОБА_7 ».

Відповідно до п.15 договору, у разі якщо за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення з приводу скоєння дорожньо-транспортної пригоди, судом винним визнано кредитора та/або іншого учасника ДТП визнано не винним у вчиненні адміністративного правопорушення, кредитор зобов`язаний відшкодувати новому кредитору всі фактичні понесені ним витрати у зв`язку із виконанням цього договору.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.12.2018 року водія ОСОБА_5 , який керував транспортним засобом трамваєм Т-3 б/н НОМЕР_1 , визнано не винуватим у скоєному ДТП, провадження по справі закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.06.2019 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ФОП ОСОБА_7 про стягнення сум за договором уступки права вимоги задоволена в повному обсязі, та з відповідача стягнуто заборгованість за договором від 15.08.2017 року в розмірі 84830 грн., та понесені судові витрати 848,30 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08.10.2020 року апеляційна скарга відповідача задоволена, рішення суду першої інстанції скасовано у повному обсязі, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 10.03.2021 року постанова Дніпровського апеляційного суду від 08.10.2020 року скасована, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.06.2019 року залишено без змін (а.с.8-13).

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд виходить з наступного.

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

Як було встановлено в судовому засіданні та чого не заперечували обидві сторони, виконавчий лист за результатами рішення суду зі стягнення з відповідача боргу у розмірі 84830 грн. було пред`явлено до виконання 21.10.2021 року.

Відповідно до правової позиції викладеної в постанові ВП ВС від 15.01.2020 року в справі №305/2082/14-ц наявність судового спору за позовом кредитора до боржника про стягнення заборгованості спростовує висновок про безспірність заборгованості боржника.

З вищенаведеного вбачається, що нарахування пені за вказаний позивачем період, а саме, після 19.06.2019 року не містить під собою належного правового обґрунтування, оскільки спір між сторонами про існування заборгованості вирішився шляхом набрання сили відповідним рішенням суду 10.03.2021 року.

Враховуючи вищенаведене та аналізуючи матеріали справи в їх сукупності, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність та взаємозв`язок, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог.

Оскільки позивачу відмовлено у задоволені її позовних вимог в повному обсязі, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати на його користь не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 625 ЦК України, ст.ст. 6-13, 33-34, 76-81, 83, 133, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про стягнення неустойки та збитків за грошовим зобов`язанням відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 24.12.2021.

Суддя О.П.Румянцев