печерський районний суд міста києва
Справа № 757/2122/21-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року

Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Хайнацького Є.С.,

при секретарі судових засідань - Самолюк Ю.Ю.,

за участю:

позивача: не з`явився,

представника відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство» (далі - відповідач, ДП «УкрДАГП»), у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 67 356 грн. 42 коп. заборгованості із заробітної плати та 51 248 грн. 80 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а всього - 118 605 грн. 22 коп., а також понесені судові витрати, а саме 4 тис. грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що з серпня 2019 року перебувала у трудових відносинах з ДП «УкрДАГП». 31.07.2020 року її звільнено з роботи за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Позивач вважає, що на день звільнення заборгованість відповідача перед нею з виплати заробітної плати становила 67 356 грн. 42 коп.

Зазначену суму заборгованості позивач обґрунтовує такими доказами: згідно з Індивідуальними відомостями про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (довідка Пенсійного фонду України від 29.10.2020 року) ОСОБА_1 за період з грудня 2019 року по липень 2020 року була нарахована заробітна плата: за грудень 2019 року - 32 767 грн. 41 коп.; за січень 2020 року - 9 210 грн.; за лютий 2020 року - 9 210 грн.; за березень 2020 року - 9 835 грн.; за квітень 2020 року - 9 226 грн. 88 коп.; за травень 2020 року - 9 328 грн. 62 коп.; за червень 2020 року - 14 456 грн. 13 коп.; за липень 2020 року - 19 251 грн. 07 коп. Всього - 113 285 грн. 11 коп.

Виплати із заробітної плати позивачу здійснювалися відповідачем шляхом зарахування грошових коштів два рази на місяць на картковий рахунок позивачки, відкритий в Акціонерному товаристві «Укрсиббанк» (далі - АТ «Укрсиббанк).

За період роботи позивачу з грудня 2019 року по липень 2020 року була нарахована заробітна плата в розмірі 113 285 грн. 11 коп.

Відповідно до виписки АТ «Укрсиббанк» за картковим рахунком ОСОБА_1 за період з 01.12.2019 року по 29.10.2020 року відповідач виплатив позивачу 45 928 грн. 69 коп. заробітної плати.

Таким чином, заборгованість відповідача із заробітної плати позивачу станом на 29 жовтня 2020 року становила 67 356 грн 42 коп.

На підставі ст. 117 КЗпП України відповідач повинен також виплатити позивачу 51 248 грн. 80 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (441 грн. 80 коп. х 116 робочих днів) за період з 01.08.2020 року (наступний день, що йде за днем звільнення) по 15.01.2020 року (день звернення до суду з позовом).

Крім того, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 4 тис. грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.01.2021 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ДП «УкрДАГП» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 17.03.2021 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.03.2021 року розгляд справи відкладено на 09.04.2021 року.

09.04.2021 року позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та надала докази направлення відповідачу заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.04.2021 року розгляд справи у судовому засіданні відкладено на 28.04.2021 року.

У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 17.03.2021 року, відповідач просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору та зменшити судові витрати на професійну правничу допомогу до 500 грн.

Відзив обґрунтований тим, що вимоги позивача про стягнення заборгованості із заробітної плати є безпідставними, оскільки згідно з даними оборотно-сальдової відомості по рахунку 661 у частині сплати позивачу заробітної плати заборгованість сплачено в повному обсязі. Відповідач вважає, що оскільки станом на 15.03.2021 року заборгованість перед позивачем він погасив у повному обсязі, то у справі відсутній предмет спору, і провадження у справі в частині стягнення заборгованості із заробітної плати підлягає закриттю.

Крім зазначеного, відповідач не погоджується із заявленим позивачем до відшкодування розміром витрат на професійну правничу допомогу, вважаючи його необґрунтованим та неспівмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

09.04.2021 року відповідач подав до суду клопотання/заяву, у якому просив залишити без розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, оскільки позивач пропустила строк подання такої заяви, та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору. Відповідач посилався на те, що станом на липень 2020 року заборгованість відповідача перед позивачкою становила 34 709 грн. 75 коп. Однак згідно з відомостями про нарахування коштів №№ 37, 77, 94, 112, 51, 132, 131 позивачу було виплачено 35 186 грн. 45 коп. Отже заборгованість відповідача перед позивачем сплачена у повному обсязі.

Позивач в судове засідання не з`явилась, про день, час, місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просив у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

За положеннями ч. 3 ст. 182 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено - він встановлюється судом.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 222 ЦПК України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Оскільки заяву про збільшення розміру позовних вимог позивач подала до суду 09.04.2021 року, тобто з порушенням вимог, передбачених п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, вказана заява ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог підлягає залишенню без розгляду.

Судом встановлено, що з 01.08.2019 року ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ДП «УкрДАГП».

Згідно наказу ДП «УкрДАГП» від 31.07.2020 року № 79-к ОСОБА_1 , начальника відділу фотограмметричних робіт, звільнено з 31.07.2020 року за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Згідно з відомостями із Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків, отриманими від ДПІ у Деснянському районі м. Києва Головного управління ДПС у м. Києві у відповідь на запит у електронному вигляді від 29.03.2021 року, за 1 квартал 2020 року позивачу нараховано дохід в розмірі 28 255 грн., за 2 квартал 2020 року - 33 011 грн. 63 коп.; за 3 квартал 2020 року - 19 251 грн. 07 коп.; за 4 квартал 2020 року - 187 грн. 92 коп., а всього за 2020 рік - 80 705 грн. 62 коп.

Відповідно до виписок за картковим рахунком НОМЕР_1 ОСОБА_1 за період з 01.12.2019 року по 29.10.2020 року, з 01.07.2020 року по 15.03.2021 року та з 01.01.2021 року по 02.04.2021 року на рахунок позивача проведено наступні зарахування заробітної плати та виплат, прирівняних до неї: 03.03.2020 року - 2 220 грн.; 06.03.2020 року - 500 грн.; 01.04.2020 року - 1 558 грн. 22 коп.; 29.04.2020 року - 1 817 грн. 92 коп.; 30.04.2020 року - 1 817 грн. 91 коп.; 05.05.2020 року - 5 тис. грн.; 22.05.2020 року - 4 828 грн. 10 коп.; 10.06.2020 року - 7 417 грн. 17 коп.; 26.06.2020 року - 5 114 грн. 82 коп.; 30.07.2020 року - 2 246 грн. 91 коп.; 06.08.2020 року - 7 427 грн. 64 коп.; 08.09.2020 року - 3 тис. грн.; 23.10.2020 року - 3 тис. грн.; 26.11.2020 року - 8 031 грн. 91 коп.; 30.12.2020 року - 5 тис. грн.; 02.03.2021 року - 325 грн. 43 коп.; 02.03.2021 року - 8 401 грн. 47 коп. Всього на суму: 67 707 грн. 50 коп.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право на своєчасне одержання винагороди за працю, яке захищається законом.

Це право кореспондується з вимогами ст. 233 КЗпП України та ст. 21 Закону України «Про оплату праці».

Згідно із ч. 1 ст. 3 та ст. 4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За положеннями ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Стаття 12 цього Кодексу передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Відповідач надав суду відомості про нарахування коштів №№ 37, 77, 94, 112, 51, 132, 131 та відповідні платіжні доручення від 06.08.2020 року № 386, від 08.09.2020 року № 486, від 23.10.2020 року № 603, від 26.11.2020 року № 698, від 30.12.2020 року № 770, від 02.03.2021 року №№ 918, 919, за якими позивачу було виплачено 35 186 грн. 45 коп.

Позивач надала суду на підтвердження невиплаченої заробітної плати відомості із Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків, отримані від ДПІ у Деснянському районі м. Києва Головного управління ДПС у м. Києві у відповідь на запит у електронному вигляді від 29.03.2021 року, згідно з якими позивачу нарахована заробітна плата за 2020 рік у розмірі 80 705 грн. 62 коп., а також виписки за картковим рахунком НОМЕР_1 ОСОБА_1 за період з 01.12.2019 року по 29.10.2020 року, з 01.07.2020 року по 15.03.2021 року та з 01.01.2021 року по 02.04.2021 року, згідно з якими відповідач виплатив позивачу 67 707 грн. 50 коп.

За таких обставин, судом встановлено, що відповідач нарахував позивачу за 2020 рік 80 705 грн. 62 коп. заробітної плати, а виплатив 67 707 грн. 50 коп., отже заборгованість відповідача із заробітної плати перед позивачем становить 12 998 грн. 12 коп.

Отже, доводи відповідача про наявність підстав для закриття провадження у справі є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість із заробітної плати в розмірі 12 998 грн. 12 коп.

Крім зазначеного, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 51 248 грн. 80 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Негативні для підприємства, установи, організації наслідки невиконання вказаних у ст. 116 КЗпП України вимог передбачені у ст. 117 цього Кодексу.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено ст. 117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 8 розділу 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Так, позивача було звільнено з роботи у липні 2020 року, а отже для розрахунку середньоденної заробітної плати належить застосовувати два місяці, що передували місяцю звільнення - травень та червень 2020 року.

Отже, середньоденна заробітна плата позивача становить 609 грн. 90 коп. ((9 328 грн. 62 коп. + 14456 грн. 13 коп.) / 39 робочих днів).

У період з 01.08.2020 року до 04.04.2021 року кількість робочих днів становить 169.

Відтак сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 609 грн. 90 коп. х 169 робочих днів = 103 073 грн. 10 коп.

Разом з тим, указана сума значно перевищує суму заборгованості із заробітної плати, а тому суд вважає за необхідне застосувати принцип співмірності з огляду на такі критерії: розмір простроченої заборгованості роботодавця; період затримки (прострочення), а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15-ц.

Так, позивач повинна була дізнатися про те, що відповідач не розрахувався з нею у повному обсязі 01.08.2020 року.

11.11.2020 року за ініціативою позивача відповідачу було направлено адвокатський запит щодо стягнення на користь позивача невиплаченої заробітної плати, на який відповідач відповіді не надав.

Отже, протягом трьох місяців позивач не вчиняла жодних дій стосовно стягнення заборгованості з відповідача.

З урахуванням наведеного, суд застосовує принцип співмірності шляхом зменшення суми компенсації за затримку розрахунку при звільненні на 30 тис. грн. (по 10 тис. грн. за кожен місяць, протягом якого позивач не вчиняла дій щодо стягнення із відповідача заборгованості в судовому порядку).

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 73 073 грн. 10 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Крім того, позивач просила стягнути з відповідача понесені судові витрати, а саме витрати на правничу допомогу в розмірі 4 тис. грн.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Згідно з положеннями ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), акт виконаних робіт (детальний опис робіт, наданих послуг).

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату цих послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, акту виконаних робіт, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем надано на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу: договір про надання правової допомоги від 04.11.2020 року (з додатком 1 до цього договору), за пунктом 4.2 якого вартість вступу у справу, вивчення матеріалів, підбір нормативно-правових актів і практики, збір доказів, у тому числі написання та відправлення адвокатського запиту, становить 2 тис. грн., а за написання позовної заяви (уточнень, додаткових пояснень), формування пакету документів та подачу до суду вартість становить 2 тис. грн.; товарні чеки № 05-1/11/20 від 05.11.2020 року на суму 2 тис. грн. та № 24-1/12/20 від 24.12.2020 року на суму 2 тис. грн.

Оскільки позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 118 605 грн. 22 коп., однак суд задовольняє позовні вимоги лише в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в загальному розмірі 86 071 грн. 22 коп., що становить 72,6 %, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 904 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, оскільки позивач згідно із Законом України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення заробітної плати, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 21, 27 Закону України «Про оплату праці», Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, ст.ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263-265, 273, 274, 275, 279, 353-355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство» на користь ОСОБА_1 12 998 (дванадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто вісім) грн. 12 коп. заборгованості із заробітної плати.

Стягнути з Державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство» на користь ОСОБА_1 73 073 (сімдесят три тисячі сімдесят три) грн. 10 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство» на користь ОСОБА_1 2 904 (дві тисячі дев`ятсот чотири) грн. 00 коп. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з Державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство» в дохід держави судовий збір в розмірі 861 (вісімсот шістдесят одна) грн. 07 коп. АБО 1 186 (одна тисяча сто вісімдесят шість) грн. 05 коп.

Позивач - ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 ; РНКОПП № НОМЕР_2 .

Відповідач - Державне підприємство «Українське державне аерогеодезичне підприємство»: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 69, .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, (а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду), а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 28.04.2021 року.

Суддя Є.С. Хайнацький