Справа № 740/5633/21
Провадження № 2/740/1471/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 грудня 2021 року м. Ніжин
Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участю секретаря судового засідання Зінич А. М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

установив:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , які стягуються з нього на підставі судового наказу, виданого Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області від 08 липня 2021 року, в розмірі 1/4 частки доходів платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 29 червня 2021 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є батьком неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Судовим наказом Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 08 липня 2021 року з нього на утримання дочки стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частки його доходів щомісячно. Ніжинським ВДВС відкрито виконавче провадження щодо виконання судового наказу та розпочато примусове стягнення.

Позивач працює у в/ч НОМЕР_1 на посаді охоронника, розмір середньої заробітної плати у 2021 році становить 6215,00 грн. Щомісячні відрахування за аліментами становлять 1554 грн, розмір виплаченої зарплати 4661,00 грн. У позивача у 2021 році було виявлено захворювання суглобів, указана хвороба потребує періодичного лікування в умовах стаціонару із застосуванням медичних препаратів, курс лікування становить десять днів один раз на квартал, приблизна вартість лікування на рік становить 36 560,00 грн. Ураховуючи необхідність заощаджувати задля забезпечення лікування, у позивача залишається сума в розмірі 1666 грн, і оскільки інших доходів, окрім заробітної плати позивач не має, тому не має можливості сплачувати аліменти в розмірі, встановленому судом, і просить зменшити розмір аліментів до 1/8 частини доходів.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачка ОСОБА_2 подала до суду заяву, в якій позову не визнала, просила відмовити, зазначила, що є особою з інвалідністю з дитинства, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 и, виданим 09.01.2020 року, і отримує пенсію у розмірі 2200 грн, інших доходів не має. Після сплати комунальних платежів їм з дочкою на харчування та одяг залишається мізерна сума. Розгляд справи просила проводити без її участі. Указала, що позивач отримує зарплату та доходи від оренди паїв.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази кожного окремо та в сукупності, керуючись своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про народження від 10 травня 2006 року серії НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_3 , батьками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а. с. 7).

Судовим наказом Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 08 липня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 29 червня 2021 року (а. с. 10).

Згідно з наданою позивачем довідкою № 21 від 24 вересня 2021 року, виданою В/Ч НОМЕР_1 , заробітна плата ОСОБА_1 з 01.09.2020 року по 31.08.2021 року становить 92 650,40 грн (а. с. 8).

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 , виданої лікуючим лікарем ОСОБА_5 , позивачу встановлено діагноз «птоз С набрякового-больового синдрому формо-стегново-підколінно-стегнового сегменту лівої нижньої кінцівки» та рекомендовано еластичне бинтування кінцівки та повторити курс лікування через 4-6 місяців.

Згідно з наданою на адвокатський запит відповіддю Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека №13», вартість препаратів станом на 01 жовтня 2021 року, призначених лікарем у медичній картці амбулаторного хворого ОСОБА_1 , становить 962,42 грн.

Згідно з пенсійним посвідченням № НОМЕР_4 ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства (а. с. 20).

Довідкою про доходи № 2962 1899 8699 1220, виданою ОСОБА_2 , підтверджується те, що з червня 2021 року по листопад 2021 року вона отримала пенсію у розмірі 13 200,00 грн (а. с. 21).

Статтею 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з положеннями ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у сімейному Кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на вказане, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Погіршення або поліпшення стану здоров`я платника або одержувача аліментів враховується судом як підстава для зміни розміру аліментів.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в п. 23 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

При розгляді цієї категорії справ необхідно також врахувати, що стягувані аліменти є власністю дитини (частина перша статті 179 СК України), а в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (статті 142, 181 СК України), у тому числі й на рівне утримання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків.

11 липня 2017 року Європейським судом з прав людини було ухвалено рішення у справі «М.С. проти України», в якому йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Отже, при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти, платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд з урахуванням установлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Позивач зазначив про погіршення свого стану здоров`я, що, на його думку, є підставою для зменшення розміру присуджених раніше на утримання дитини аліментів. Проте оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження зміни майнового стану позивача в сторону погіршення у результаті зазначеного діагнозтованого захворювання або неможливості працювати за станом здоров`я, то підстави для зміни раніше визначеного судом розміру аліментів відсутні.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів зміни майнового та стану здоров`я позивача, які б впливали на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному (мінімальному) розмірі. При цьому суд ураховує, що зменшення розміру аліментів суперечитиме інтересам дитини.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 76 - 81, 89, 259, 263 265, 274, 280 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складене та підписане 28 грудня 2021 року.

Суддя І. М. Шевченко