Справа № 456/167/20 Головуючий у 1 інстанції: Янів Н.М.
Провадження № 22-ц/811/75/21 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року м.Львів

Справа № 456/167/20
Провадження № 22ц/811/75/21

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляк Р.В.
секретар Іванова О.О.
з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув цивільну справу за апеляційною скаргою Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області, ухвалене у м. Стрию 1 жовтня 2020 року у складі судді Яніва Н.М., у справі за позовом заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі Державного концерну «Укроборонпром», правонаступником якого є Фонд Державного майна України, Державного підприємства «Укроборонресурси» до ОСОБА_3 , правонаступниками якого є ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , про визнання договору недійсним та повернення майна, -
встановив:
11 січня 2020 року заступник військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі Державного концерну «Укроборонпром» та Державного підприємства «Укроборонресурси» звернувся з цим позовом. Просив визнати недійсним договір купівлі-продажу 3/100 ідеальних частин будівель та споруд військового містечка № НОМЕР_1 Військової частини НОМЕР_2 , а саме: цех консервації «И-1»- 802,5кв.м, огорожу № 5 - 51,0 м.п, огорожу № 4- 51,0 м.п на АДРЕСА_1 , укладений між ДП «Укроборонресурси» та ОСОБА_3 , повернути Державі Україна в особі Державного концерну «Укроборонпром» в повне господарське відання Державного підприємства «Укроборонресурси» спірне майно, яке було передано на виконання недійсного правочину - договору купівлі-продажу від 21 січня 2010 року. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що Військовою прокуратурою Західного регіону України встановлено факт порушення законних інтересів держави щодо продажу об`єкта нерухомості суб`єктом господарювання без відповідних на те повноважень у ДП «Укроборонресурси». 24 травня 2001 року відповідно до наказу генерального директора ДП «Укроборонресурси» № 84 створено Західну філію підприємства, директором якої призначено Перскова І.В. Наказом Міністерства оборони України від 11 січня 2005 року № 13 підприємству передано до його статутного фонду майно, яке належало 3205 центральній автомобільній базі (Військова частина НОМЕР_2 ). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29 листопада 2005 року власником спірного майна є держава в особі Верховної Ради України. 30 грудня 2008 року Міністерством оборони України надіслано лист до Фонду державного майна України щодо надання погодження на відчуження об`єктів нерухомості, які перебувають на балансі ДП МОУ «Укроборонресурси», та розташовані за адресою: м.Стрий і м.Одеса. Зазначає, що 11 березня 2009 року Фонд державного майна погодив відчуження нерухомого майна шляхом продажу виключно на аукціоні. У наказі Міністра оборони України № 131 від 23 березня 2009 року «Про надання згоди на відчуження майна ДП МОУ «Укроборонресурси» про можливість зменшення початкової вартості майна не більше як на 30% у разі повторного проведення аукціону. 12 травня 2009 року Фонд державного майна України надіслав лист до МОУ щодо відкликання листів щодо погодження відчуження державного майна. Незважаючи на відсутність дозволу Фонду державного майна України, 21 січня 2010 року між ДП «Укроборонресурси» в особі ОСОБА_6 та ОСОБА_3 укладено оспорюваний договір купівлі - продажу. Вважає, що оспорю.ваний договір укладено особою, яка не мала на момент вчинення правочину достатньої цивільної дієздатності, державне майно вибуло поза волею власника (держави), тому є всі підстави для визнання такого договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину - повернення майна законному володільцю (Державі Україна) в особі ДК «Укроборонпром» в повне господарське відання ДП «Укрборонресурси».

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 1 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні позову

Рішення суду оскаржує Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Західного регіону.Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на доводи позовної заяви.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі статей 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Судом встановлено, що відповідно до п. 1.1 Статуту ДП Міністерства Оборони України «Укроборонресурси», затвердженого Міністром оборони України 22 вересня 1997 року та чинного на момент укладення оспорюваного договору, підприємство «Укроборонресурси» є державним підприємством, заснованим на майні, що є державною власністю, створеним МОУ і підпорядкованим йому. Згідно п. 5.2 майно підприємства, що є державною власністю, закріплюється за ним на праві повного господарського відання. Здійснюючи право повного господарського відання, підприємство володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном на свій розсуд, вчиняючи щодо нього будь - які дії, що не суперечать чинному законодавству та цьому Статуту.

У наказі Міністерства оборони України № 13 від 11 січня 2005 року «Про додаткове наділення ДП МОУ «Укроборонресурси» зазначено, що до статутного фонду підприємства було передано майно, яке належало 3205 центральній автомобільній базі (Військова частина НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ), визначене у Додатку №1 та №2 до цього наказу.

31 січня 2005 року складено акт прийому - передачі фондів та майна військової частини НОМЕР_2 (м.Стрий) до статутного фонду ДП МОУ «Укрборонресурси».

Відповідно до свідоцтва про право власності Серії НОМЕР_3 від 29 листопада 2005 року, виданого на підставі рішення Виконкому Стрийської міської ради, власником будівель та споруд військового містечка НОМЕР_2 , до яких входить і спірне майно, є держава в особі Верховної Ради України у повному господарському віддані ДП Міністерства оборони України «Укроборонресурси».

30 грудня 2008 року Міністерство оборони України зверталось до Фонду державного майна України стосовно надання погодження на відчуження шляхом продажу об`єктів нерухомості, що перебувають на балансі ДП МОУ «Укроборонресурси», розташованих за адресою: Львівська область, м.Стрий, вул. Сколівська,14 і м. Одеса.

Згідно відповіді Фонду державного майна України від 11 березня 2009 року, Фонд погодив відчуження шляхом продажу виключно на аукціоні нерухомого майна, що перебуває на балансі ДП МОУ «Укроборонресурси», відповідно до погоджених висновків про його вартість.

У зв`язку з погодженням Фонду державного майна України на відчуження нерухомого майна 23 березня 2009 року, Міністерством оборони України у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 6 червня 2007 року № 803 «Про затвердження порядку відчуження об`єктів державної власності», видано наказ № 131 «Про надання згоди на відчуження майна державного підприємства Міністерства оборони України «Укроборонресурси». Згідно цього наказу ДП МОУ «Укробороноресурси» надано згоду здійснити відчуження майна згідно з Переліком будівель зі складськими приміщеннями ДП МОУ «Укроборонресурси», щодо яких надано дозвіл на відчуження.

Згідно п.2 наказу директору ДП МОУ «Укробороноресурси» до 1 березня 2010 року необхідно здійснити відчуження майна шляхом продажу на аукціоні. У разі повторного проведення аукціону дозволено зменшити початкову вартість продажу майна не більше як на 30%.

Відповідно до пункту 2 Інформаційної довідки до наказу Міністра оборони України №131 від 23 березня 2009 року метою видання цього наказу є дотримання вимог чинного законодавства в частині, що регулює відчуження державного майна і розподіл функціональних повноважень між суб`єктами управління і суб`єктами господарювання Міністерства оборони України, створення умов для відчуження майна ДП МОУ «Укроборонресурси».

Пунктом 1 Інформаційної довідки передбачено, що видання цього наказу Міністра оборони України обумовлене вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 6 червня 2007 року №803 «Про затвердження Порядку відчуження об`єктів державної власності». Пропозиції ДП МОУ «Укроборонресурси» підтримані на засіданні постійно діючої комісії з питань використання фондів та земель оборони, які вивільняються в ході реформування Збройних Сил України. Пункт 3 Інформаційної довідки передбачає, що вказаним наказом Міністра оборони України передбачається надання згоди на відчуження промислових будівель із складськими приміщеннями ДП МОУ «Укроборонресурси», а кошти, які надійдуть від реалізації цього майна, будуть використані підприємством відповідно до законодавства України.

21 січня 2010 року між ДП МОУ «Укроборонресурси» та ОСОБА_3 укладено договір купівлі - продажу частини будівель та споруд, згідно якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю 3/100 ідеальні частини будівель та споруд військового містечка НОМЕР_2 , а саме: цех консервації «И-1»-802,5 кв.м, огорожу № 5 -51 м.п, огорожу № 4-51 м.п., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; а покупець зобов`язується прийняти об`єкт продажу, сплатити ціну та зареєструвати об`єкт продажу.

Згідно з п. 1.2 цього договору право власності на об`єкт продажу переходить до покупця з моменту нотаріального посвідчення та державної реєстрації цього договору.

У відповідності до п. 1.5 договору об`єкт продажу продано за 103 475,51 грн. з ПДВ. Кошти сплачені ОСОБА_3 до підписання договору.

Згідно акту приймання - передачі нежитлових будівель від 21 січня 2010 року ДП МОУ «Укроборонресурси» в особі генерального директора Шкіля І.А. передало, а ОСОБА_3 прийняв у власність вказані будівлі.

Договір купівлі - продажу укладений за результатами проведення 23 грудня 2009 року Західною універсальною товарною біржою повторного аукціону з продажу частини майна ДП МОУ «Укроборонресурси», а саме: цеху консервації «И-1» -802,5 кв.м, огорожі № 5 -51 м. п, огорожі № 4-51 м.п., автодороги -712 кв. м, кабельних електромереж- 42 м.п, мережі водопостачання 10м/п, мережі водовідведення 10 м.п. на АДРЕСА_1 , яке було продано за початковою ціною 119 641,54 грн. ОСОБА_3 про що було оформлено біржовий контракт № 32-10/4 від 23 грудня 2009 року.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до частини першої якої представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною 3 статті 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Зазначена правова норма передбачає заборону здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно із постановою Великої Палати Верховного Суду від 6 липня 2021 року заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом третім частини третьої статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року «Про прокуратуру», має застосовуватись з урахуванням положень абзацу першого частини третьої цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень, незалежно від наявності статусу юридичної особи. У контексті засадничого положення частини другої статті 19 Конституції України відсутність у Законі інших окремо визначених заборон на здійснення представництва прокурором, окрім спеціальної заборони на представництво державних компаній, не слід розуміти як таку, що розширює встановлені в абзаці першому частини третьої статті 23 Закону межі для здійснення представництва прокурором законних інтересів держави».

Встановлено, що прокурор звернувся з цим позовом в інтересах держави в особі ДК «Укроборонпром» та ДП «Укроборонресурси» з посиланням на те, що внаслідок укладення 21 січня 2010 року між ДП «Укроборонресурси» та ОСОБА_3 оспорюваного договору купівлі-продажу частини будівель та споруд військового містечка № 1 Військової частини НОМЕР_2 на АДРЕСА_1 мала місце незаконна реалізація державного майна, чим завдано шкоду майновим інтересам держави. Просив повернути державі Україна в особі ДК «Укроборонпром» в повне господарське відання ДП «Укроборонресурси» майно, передане на виконання недійсного правочину - договору купівлі-продажу від 21 січня 2010 року, укладеного між ДП «Укроборонресурси» та фізичною особою ОСОБА_3 .

При вирішенні спору суд першої інстанції не врахував, що позов у цій справі прокурор подав в інтересах держави в особі ДК «Укроборонрпом» та ДП «Укроборонресурси», однак відповідно до абзацу третього частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» заборонено здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності.

Відтак, позов прокурора, поданий в інтересах держави в особі ДК «Укроборонпром», правонаступником якого є Фонд державного майна України, та ДП «Укроборонресурси», підлягає залишенню без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України.

Відповідно до частин 1 і 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 2 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно із ч. 4 ст. 263 цього Кодексу при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням встановленого, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та залишити без розгляду позов заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі ДК «Укроборонпром», правонаступником якого є Фонд державного майна України, та ДП «Укроборонресури» до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним та повернення майна.

Керуючись ст.ст. 367-369, п.4 ч.1 ст. 374, ст.ст. 377, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону задовольнити частково.
Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 1 жовтня 2020 року скасувати.

Позов заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі Державного концерну «Укроборонпром», правонаступником якого є Фонд державного майна України, Державного підприємства «Укроборонресурси» до ОСОБА_3 , правонаступниками якого є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про визнання договору недійсним та повернення майна, - залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 14 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді