Справа № 755/4173/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2021 р. Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Чех Н.А.,

за участю секретаря судових засідань - Буткевич Л.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Сьома Київська державна нотаріальна контора, Ставищенська селищна рада Білоцерківського району Київської області про визнання заповіту недійсним, -

у с т а н о в и в:

Позивач звернулась із позовом до суду про визнання заповіту недійсним посилаючись на те, що вона є рідною сестрою ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вони з сестрою підтримували тісні родинні зв`язки, територіально проживали у м. Києві недалеко одна від одної, періодично у весняно-літній період разом перебували на відпочинку у батьківському заміському будинку, який розташований у с. Торчиця Київської області. Вона (позивач) постійно супроводжувала сестру, допомагала їй у здійсненні соціальних прав в інтересах покійної. Сестра надала на її ім`я довіреність з правом одержувати за постійним місце проживанням грошових коштів (пенсія, матеріальна допомога) з огляду на погіршення стану здоров`я. Під час хвороби сестри вона (позивач) здійснювала за нею безперервний догляд, взяла на себе всі витрати по лікуванню та перебуванню в стаціонарі, за власний кошт її поховала. Після смерті сестри вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, та 18.09.2020 року Сьомою київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 66432150. Там вона дізналася про заповіт, який був посвідчений Торчицькою сільською радою Ставищенського району 26.06.2019 року, яким сестра заповіла своє майно фактично сторонній особі - відповідачу. Однак, за життя її сестра жодним чином не виявляла наміру/волевиявлення здійснити розпорядження на випадок своєї смерті взагалі, зокрема і на користь відповідача, адже саме вона (позивач) була її близьким родичом. У неї існують обґрунтовані сумніви щодо дійсності заповіту, зокрема справжності підпису сестри на тексті заповіту, адже в останні роки померла майже безперервно перебувала разом з нею (позивачем), зокрема у батьківському заміському будинку на території с. Торчиці, а тому її перебування у приміщенні Торчицької сільської ради, складання та посвідчення 26.06.2019 року заповіту є фактично неможливим. Крім того, 26.06.2019 року - 27.06.2019 року ОСОБА_4 знаходилась у батьківському будинку на поминальних заходах (обідах) після смерті її (позивача) дочки - ОСОБА_5 , свідками чого є мешканці с. Торчиця. Відповідач не приймала жодної участі а ні за життя спадкодавця, зокрема за час хвороби, ані у витратах пов`язаних з похованням покійної. Дружні стосунки відповідача з секретарем Торчицької сільської ради та те, що про заповіт стало відомо після відкриття спадщини, також викликає сумніви щодо справжності підпису покійної. Вона (позивач) глибоко переконана, що заповіт підписано не ОСОБА_4 , а іншою сторонньою особою та він не відповідав її справжній волі, що свідчить про факт грубого порушення загальних вимог/правил діючого законодавства України.

В судовому засіданні позивач підтримала обставини викладені в позовній заяві, позовні вимоги, просила їх задовольнити. Додатково зазначила, що між нею та сестрою не було таємниць. Коли в неї запитала чи вона писала заповіт, відповіла «не дочекаєтесь». Вважала, що в той день сестра не могла скласти заповіт, оскільки в той день було півроку смерті її доньки, і вони готували обід. Заповіт вважає недійсним, оскільки про його складання їй не повідомили, відсутні свідки, та він складений не за місцем прописки сестри. Крім того, сестра на неї склала довіреність, так як у неї не працювала права рука. Крім того, сестра не дуже спілкувалася з відповідачем. Не зрозуміло, чому заповіт складено саме на відповідача, тоді як саме вона турбувалася про сестру, допомагала їй, купувала продукти, техніку, ліки, займалася її похованням. До суду даний позов не подавала би, якби на неї не подали до суду щодо стягнення коштів за пам`ятник. Підтвердила, що з 18.06.2019 року сестра знаходилась в селі, до Києва повернулася 16.07.2019 року, в цей період сестру вона не бачила. Докази всі надано, сподівається на совість відповідача.

В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Зауважив, що заповіт складено згідно з діючим законодавством, підписаний спадкодавцем, засвідчений печаткою. Заповідач не мала хвороби, яка б унеможливила складання заповіту. Вважав, що позивач не надала жодного доказу на підтвердження заявлених вимог.

До суду представники третіх осіб не з`явились, про день, час та місце розгляду справи сповіщались згідно норм процесуального законодавства.

До суду представники третіх осіб не з`явились, про день, час та місце розгляду справи сповіщались згідно норм процесуального законодавства.

В суді були допитані свідки зі сторони позивача - ОСОБА_6 , та зі сторони відповідача - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_6 зазначила, що ОСОБА_4 знає з 1994 року, як переїхала в село. Стосунки з нею були гарні. З квітня по жовтень ОСОБА_4 проживала в селі. Відносини між сестрами були чудові. Коли ОСОБА_4 була жива, казала, що залишить все дочці сестри ОСОБА_5 , але потім ОСОБА_5 померла. Останні роки розмов про заповіт не було. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла була в неї, пекли пиріжки на поминки, і вона нікуди не ходила. В цей день ОСОБА_4 була здорова, адекватна. Позивачка постійно піклувалася про сестру. Зазначила, що 26 червня з ОСОБА_4 поспілкувалися хвилин 30, через годину вона прийшла до неї, пекли пиріжки, потім ОСОБА_4 пішла відпочивати. Згодом повернулася та пекли налисники. Відносини між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були нормальні.

Свідок ОСОБА_7 зазначила, що ОСОБА_4 знала давно, дружили. Вона казала, що давно хотіла скласти заповіт, спочатку на племінницю, але через те, що та померла, на ОСОБА_3 . ОСОБА_4 жила на Березняках, була в неї в гостях, а вона у неї. Влітку покійна виїжджала до села, та приїздила до міста раз на місяць, за пенсією. Декілька разів вона (свідок) була в гостях в Торчиці. ОСОБА_4 була в нормальному стані, почувала себе добре, було турбував тиск.

Свідок ОСОБА_8 зазначила, що ОСОБА_4 є її давньою знайомою, дружили 50 років. Померла їй розповідала, що квартиру залишить племінні ОСОБА_5 , однак вона (племінниця) померла, тоді вона казала, що квартира буде для племінників, та перепише її на їх матір - ОСОБА_3 . З померлою ОСОБА_4 зустрічалися часто, бачилися і в селі. Як був складений заповіт не бачила. Зі здоров`ям у неї було все нормально. Про те, що квартиру переписала на ОСОБА_3 , їй ОСОБА_4 казала.

Свідок ОСОБА_9 повідомила про те, що вона давно проживає в Торчиці , знає ОСОБА_4 , разом працювали. Неодноразово бачила її в ОСОБА_3 , коли купувала (свідок) молоко. ОСОБА_4 була охайна, при розумі. Про заповіт їй (свідку) нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_10 повідомила про те, що вона працювала секретарем сільської ради. 26.06.2019 року приблизно о 9 годині прийшла ОСОБА_4 та сказала, що хоче скласти заповіт, дала паспорт, і вона (свідок) оформила заповіт, який ОСОБА_4 почитала. Вона була адекватна, одягнена по погоді. Казала, що хоче переписати квартиру на ОСОБА_3 . До цього, вона (свідок) ОСОБА_4 не бачила. Складання заповіту входило в її професійні обов`язки. Після посвідчення заповіту ОСОБА_4 не бачила. Заповіт вона внесла до бази даних, один екземпляр віддала ОСОБА_4 , другий - в справу. З 2013 року по початок 2021 року вона (свідок) була секретарем Торчицької сільської ради.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Даний позов зареєстровано в Дніпровському районному суді м. Києва 03.03.2021 року.

04.03.2021 року здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями та визначеного головуючого суддю.

Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 12.03.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

13.04.2021 року ухвалою суду витребувано докази.

14.05.2021 року надійшли витребувані документи.

30.06.2021 року надійшов відзив на позовну заяву.

16.09.2021 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.

В суді встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є рідними сестрами.

ОСОБА_3 є дружиною брата померлої ОСОБА_4 .

26.06.2019 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким на випадок своєї смерті заповіла все майно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Заповіт складено о 09.30 годині та посвідчено секретарем Торчицької сільської ради Мекеда Л.С., зареєстровано за № 08. В тексті заповіту зазначено, що «заповіт записано з моїх слів. Прочитано мною особисто, відповідає моїй волі» та підписано - ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, місце смерті - с. Торчиця, Ставищенський район, Київської області.

18.09.2020 року ОСОБА_3 подала до Сьомої київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 . Спадкова справа розпочата 18.09.2020 року, № 532/2020.

20.11.2020 року заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 подала і ОСОБА_1 .

По даній справі ОСОБА_1 просить визнати заповіт ОСОБА_4 , посвідчений 26.06.2019 року секретарем Торчицької сільської ради Мекеда Л.С. недійсним, оскільки вважає, що померла його не підписувала та він не відповідав справжній волі померлої.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Стаття 1218 ЦК України визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).

Відповідно до статей 1233, 1234 ЦК України - заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до статей 1235, 1236 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складання заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або його частини.

Згідно ч. 2 ст. 1254 ЦК України заповіт, який був складений пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або в тій частині, в якій він йому суперечить.

Статтею 1247 ЦК України визначено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Згідно статті 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Статтею 1251 ЦК України визначено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Згідно статті 1252 ЦК України заповіт особи, яка перебуває на лікуванні у лікарні, госпіталі, іншому стаціонарному закладі охорони здоров`я, а також особи, яка проживає в будинку для осіб похилого віку та осіб з інвалідністю, може бути посвідчений головним лікарем, його заступником з медичної частини або черговим лікарем цієї лікарні, госпіталю, іншого стаціонарного закладу охорони здоров`я, а також начальником госпіталю, директором або головним лікарем будинку для осіб похилого віку та осіб з інвалідністю.

Заповіт особи, яка перебуває під час плавання на морському, річковому судні, що ходить під прапором України, може бути посвідчений капітаном цього судна.

Заповіт особи, яка перебуває у пошуковій або іншій експедиції, може бути посвідчений начальником цієї експедиції.

Заповіт військовослужбовця, а в пунктах дислокації військових частин, з`єднань, установ, військово-навчальних закладів, де немає нотаріуса чи органу, що вчиняє нотаріальні дії, також заповіт працівника, члена його сім`ї і члена сім`ї військовослужбовця може бути посвідчений командиром (начальником) цих частини, з`єднання, установи або закладу.

Заповіт особи, яка тримається в установі виконання покарань, може бути посвідчений начальником такої установи.

Заповіт особи, яка тримається у слідчому ізоляторі, може бути посвідчений начальником слідчого ізолятора.

Заповіти осіб, зазначених у частинах першій - шостій цієї статті, посвідчуються при свідках.

До заповітів, посвідчених посадовими, службовими особами, застосовуються положення статті 1247 цього Кодексу.

Заповіти, посвідчені посадовими, службовими особами, визначеними у частинах першій - шостій цієї статті, прирівнюються до заповітів, посвідчених нотаріусами.

Статтею 37 Закону України «Про нотаріат» визначено, що у сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії: вживають заходів щодо охорони спадкового майна; посвідчують заповіти (крім секретних); видають дублікати посвідчених ними документів; засвідчують вірність копій (фотокопій) документів і виписок з них; засвідчують справжність підпису на документах; видають свідоцтва про право на спадщину; видають свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя.

Дії, передбачені пунктами 6 і 7 частини першої цієї статті, вчиняють уповноважені посадові особи органу місцевого самоврядування, які мають вищу юридичну освіту, досвід роботи у галузі права не менше трьох років, пройшли протягом року стажування у державній нотаріальній конторі або приватного нотаріуса, завершили навчання щодо роботи з єдиними та державними реєстрами, що функціонують в системі Міністерства юстиції України, та склали іспит із спадкового права у порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

Контроль за організацією нотаріальної діяльності уповноважених на це посадових осіб органів місцевого самоврядування, дотриманням ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконанням правил нотаріального діловодства здійснюється Міністерством юстиції України.

Зазначені посадові особи органів місцевого самоврядування не мають права на оформлення документів, призначених для використання за межами державного кордону.

Порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування визначає наступне:

- перелік нотаріальних дій, що вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування, визначено статтею 37 Закону України "Про нотаріат";

- нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій;

- відповідно до статті 7 Закону України «Про нотаріат» посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України та його територіальних органів, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим;

- нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли фізична особа не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості вчинюваної нотаріальної дії, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням;

- якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування;

- при вчиненні нотаріальних дій перевіряється справжність підписів осіб, які звернулись за вчиненням нотаріальної дії;

- при вчиненні нотаріальних дій визначається обсяг цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, у порядку, встановленому статтею 44 Закону України "Про нотаріат";

- посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти;

- заповіти подаються посадовій особі органу місцевого самоврядування не менше ніж у двох примірниках, один з яких залишається у справах органу місцевого самоврядування;

- посадові особи органів місцевого самоврядування зобов`язані роз`яснити фізичним особам зміст і значення поданих ними проектів заповітів і перевірити, чи відповідає їх зміст вимогам закону;

- при посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності;

- посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 1247, 1251 Цивільного кодексу України і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування;

- заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем;

- посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів;

- заповіти, посвідчені посадовими особами органів місцевого самоврядування, записуються до алфавітної книги обліку заповітів (додаток 16).

По даній справі був допитаний свідок - секретар Торчицької сільської ради ОСОБА_17 , що посвідчувала оспорюваний заповіт, та зазначила про те, що ОСОБА_4 звернулась до неї, як до посадової особи з метою посвідчення заповіту. Заповіт складено в приміщенні сільської ради. Секретарем було вчинено всі дії, передбачені діючим законодавством, з метою посвідчення заповіту. Жодного порушення при розгляді даної справи, встановлено не було.

Посилання позивача на те, що ОСОБА_4 не підписувала заповіт, суд не приймає, оскільки жодного належного та допустимого доказу не надано.

Не було надано жодного доказу на підтвердження недійсності спірного заповіту з жодних із підстав визначених ст.ст. 203, 215, ЦК України, а також ст.ст. 225-235 ЦК України.

Відсутні докази і того, що заповіт не відповідав справжній волі ОСОБА_4 .

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

По даній справі позивач не надала жодного доказу на підтвердження заявлених вимог та обґрунтувань. Всі твердження позивача ґрунтуються на її припущеннях.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

На підставі вищевикладеного та керуючись України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 81, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Сьома Київська державна нотаріальна контора, Ставищенська селищна рада Білоцерківського району Київської області про визнання заповіту недійсним - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення - 28.12.2021 року.

Суддя: