Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" грудня 2021 р. Справа № 596/1067/20

Провадження № 2/596/31/2021

Гусятинський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Цвинтарної Т.М.

при секретарі судового засідання Перцовій В.В.

за участю: представника відповідача - адвоката Чернецького В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Гусятин за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна (грошових коштів), -

В С Т А Н О В И В:

Позивач приватне акціонерне товариство «Страхова компанія ПЗУ Україна» (далі - ПАТ «СК "ПЗУ Україна") звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення 28463,79 гривень як безпідставно отриманих грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 22 січня 2018 року між ПАТ «СК "ПЗУ Україна" та ОСОБА_1 було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів за № АМ.125389, відповідно до якого, предметом якого є страхування автомобіля марки «РЕUGЕОТ PARTNER », д.р.н. НОМЕР_1 .

10 грудня 2018 року в смт. Гусятин, по вул. Коновальця сталась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «РЕUGЕОТ PARTNER», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «ОРЕL ASCONA», д. р. н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 ..

Постановою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 04 січня 2019 року в справі №596/2280/18 ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу.

11 грудня 2018 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до позивача із заявою про пошкодження транспортного засобу в зв`язку з дорожньо-транспортною подією, яка є страховим випадком відповідно до умов Договору.

Позивач на підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування до нього, 18.12.2018 року здійснив виплату страхового відшкодування на користь відповідача ОСОБА_1 в розмірі 28463,79 гривень.

04 липня 2019 року позивач на підставі ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України, звернувся до страховика винної особи - ПрАТ «СК «Євроінс Україна» із заявою (в порядку суброгації) про виплату страхового відшкодування, оскільки цивільно-правова відповідальність винуватиці ДТП- ОСОБА_2 була застрахована у вищевказаного страховика на підставі полісу №АМ/3200417.

Однак, ПрАТ «СК «Євроінс Україна» повідомила, що 26 квітня 2019 року здійснила виплату страхового відшкодування по вказаній події на рахунок ОСОБА_1 у розмірі 12 000,00 гривень.

Посилаючись на пункти 14.1,14.2 Договору страхування від 22 січня 2018 року, вважають, що оскільки відповідач ОСОБА_1 отримав відшкодування збитків по одній і тій самій події, що сталася за участю одних і тих самих осіб та транспортних засобів, позивач ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» має право звернутися до свого страхувальника з вимогою про повернення сум, отриманих від третіх осіб в якості відшкодування завданих збитків.

Вважають, що відповідач ОСОБА_1 отримав подвійне страхове відшкодування, що призвело до порушення їх прав на відшкодування шкоди.

14 серпня 2019 року та 17 жовтня 2019 року ними на адресу відповідача ОСОБА_1 було направлено вимогу щодо повернення суми виплаченого страхового відшкодування. Проте, станом на 15 липня 2020 року суми страхового відшкодування відповідачем не повернуто.

Посилаючись на наведене та норми ст.27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 993, 1212, 1213 ЦК України, просить позов задовольнити.

Представник позивача у судове засідання 14 грудня 2021 року не з`явився, хоч належним чином був повідомлений про день, час, місце слухання справи. В матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи у відсутності представника позивача за наявними матеріалами в справі.

У судовому засіданні 02 березня 2021 року представник позивача ОСОБА_3 позов підтримав, посилаючись на обставини, викладенні в позовній заяві. Просив позов задовольнити. Також вказав, що, враховуючи пункти 14.1.14.2 договору добровільного страхування неземних транспортних засобів № АМ 125389 від 22 січня 2018 року, укладеного між сторонами по справі, по факту наявне подвійне страхове відшкодування ОСОБА_1 . Вважає, що відповідач своїми діями позбавив позивача права вимоги регресу до страхової компанії винної особи. Виплата страхового відшкодування на момент виникнення була законною. Проте, стала незаконною, коли вони звернулися до страхової компанії винуватця ДТП з приводу подання заяви в порядку регресу на підставі ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 ЦК України, і останні їм повідомили, що ОСОБА_1 звернувся до їх компанії і отримав у них 12000 гривень. Також зазначив, що огляд автомобіля марки «РЕUGЕОТ PARTNER », д.р.н. НОМЕР_1 , належного ОСОБА_1 проводив їхній страховий комісар. Розрахунок страхового відшкодування проводила ПАТ «СК "ПЗУ Україна". Оцінка не проводилася.

Вказав, що оскільки відповідач у добровільному порядку не бажає повернути отримані без правової підстави грошові кошти, тому вони просять позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час, місце розгляду справи. Заяви про неможливість явки в судове засідання до суду не подав.

Представник відповідача адвокат Чернецький В.І. у судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов, у якому зазначено, 10 грудня 2018 року в в смт. Гусятин мала місце ДТП за участі автомобіля ОСОБА_1 , марки «РЕUGЕОТ PARTNER», д.р.н. НОМЕР_1 . 11 грудня 2018 року ОСОБА_1 повідомив ПрАТ «СК « ПЗУ Україна» про настання страхового випадку по договору страхування і за участі представника СК (аварійцого комісара) було складено акт огляду автомобіля на території СТО офіційного дилера по обслуговуванню автомобілів вказаної марки, яка в подальшому проводила відновлювальний ремонт автомобіля відповідача ОСОБА_1

18 грудня 2018 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» згідно виставленого рахунку перерахувала СТО за відновлювальний ремонт автомобіля ОСОБА_1 кошти в сумі 28463,79 гривень.

Вважає, що позивач ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» погодилася з сумою заподіяного відповідачу збитку внаслідок настання страхового випадку, що мав місце 10 грудня 2018 року, оскільки не оспорювала суми ремонту автомобіля відповідача згідно акту виконаних робіт і їх вартості.

Також вказав, що в березні 2019 року по телефону ОСОБА_1 представник страховика винної особи в ДТП ОСОБА_2 - ПрАТ «СК «Євроінс Україна» запропонувала подати заяву про відшкодування збитків внаслідок пошкодження його автомобіля під час вищевказаного ДТП.

06 березня 2019 року відповідачем ОСОБА_1 було подано вказану вище заяву до ПрАТ СК «Євроінс Україна» і йому зазначеною страховою компанією було виплачено кошти в сумі 12 000 гривень.

Крім того зазначив, що якщо відповідачем і отримано зайві кошти, то це кошти в сумі 12000 гривень, а не кошти в сумі 28463,79 гривень, які йому були перераховані позивачем за відновлювальний ремонт його автомобіля.

Вважає, що претензії з приводу повторної незаконної виплати коштів за страховим випадком, що мав місце 10 грудня 2018 року, до ОСОБА_1 може мати ПрАТ СК «Євроінс Україна» щодо виплаченої йому суми в розмірі 12000 гривень.

Крім того, у судовому засіданні вказав, що позивачем не вірно обрано форму захисту, оскільки позивач мав би звернутися з позовом до суду до страховика винної особи в ДТП, а не до ОСОБА_1 ..

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 грудня 2018 року о 09.00 годині по вул. Коновальця в смт.Гусятин, Гусятинського району, Тернопільської області відбулася дорожньо - транспортна пригода.

Вказана ДТП відбулася в результаті зіткнення двох транспортних засобів, а саме: за участю автомобіля марки «ОРЕL ASCONA», державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «РЕUGЕОТ PARTNER», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 ..

Постановою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 04 січня 2019 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП з приводу вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди.

Вказана постанова суду набрала законної сили.

Як вбачається з вказаної постанови суду причиною настання ДТП є порушення водієм ОСОБА_2 вимог пунктів 12.1,12.3 ПДР України.

В результаті ДТП у автомобілі марки «РЕUGЕОТ PARTNER», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1

були виявлені наступні механічні пошкодження :

- деформація, вм`ятина, подряпини заднього правого крила;

- вм`ятина, подряпини задніх правих дверей;

- тріщина вітрового скла;

- подряпини передніх правих дверей;

- деформація заднього бампера.

Вказаний факт підтверджується актом огляду транспортного засобу «РЕUGЕОТ PARTNER», д.р.н. НОМЕР_1 , складеним представником ПАТ «СК "ПЗУ Україна" 11 грудня 2018 року та не заперечено представниками сторін у судовому засіданні.

На момент ДТП, автомобіль марки «РЕUGЕОТ PARTNER», д.р.н. НОМЕР_1 , влсником якого є ОСОБА_1 , був застрахований за договором добровільного страхування серії АМ № 125389 від 22 січня 2018 року в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» (а.с.43-45). Строк дії вказаного договору з 24.01.2018 року по 23.01.2019 року. Одним із страхових ризиків вказаного договору є автокаско ДТП.

Автомобіль марки «РЕUGЕОТ PARTNER», д.р.н. НОМЕР_1 належить на праві власності відповідачу ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 21.012017 року.

10 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся в телефонному режимі до ПАТ «СК "ПЗУ Україна" із повідомленням про ДТП.

11 грудня 2018 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «СК "ПЗУ Україна" із письмовою заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування шляхом перерахунку на СТО.

11 грудня 2018 року представником страховика - ПАТ «СК "ПЗУ Україна" за участю відповідача ОСОБА_1 на території СТО офіційного дилера по обслуговуванні автомобілів марки «РЕUGЕОТ», що в м.Тернопіль проведено зовнішній огляд автомобіля «РЕUGЕОТ PARTNER», д.р.н. НОМЕР_1 , що підтверджується актом огляду транспортного засобу (дефектна відомість) із зазначенням виявлених на ньому пошкоджень.

18 грудня 2018 року ПАТ «СК "ПЗУ Україна" на підставі заяви потерпілого ОСОБА_1 від 11.12.2018 року, страхового акту №UА 010/L02/01 від 17.12.2018 року та розрахунку страхового відшкодування до вказаного страхового акту здійснила виплату відповідачу ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі 28 463,79 гривень з ПДВ, що підтверджується копіями:

- платіжного доручення № 24073 від 18.12.2018 року;

- страхового акту №UА 010/L02/01 від 17.12.2018 року; -розрахунку страхового відшкодування до страхового акту №UА 010/L02/01 від 17.12.2018 року ( а.с. 62,63).

04 липня 2019 року ПАТ «СК "ПЗУ Україна", посилаючись на норми ст.ст. 993, 1187 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування», звернулася із заявою про страхове відшкодування шкоди в розмірі 28 463,79 гривень до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» як страховика по цивільній відповідальності винної особи в настанні ДТП - ОСОБА_2 ( а.с. 65).

ПрАТ «СК «Євроінс Україна» 30 липня 2019 року у відповідь на вищевказану заяву листом за № 695 повідомила ПАТ «СК "ПЗУ Україна", що відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування, оскільки ними виконано зобов`язання перед потерпілим ОСОБА_1 в повному обсязі, а саме, 26 квітня 2019 року було перераховано ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 12 000 гривень на реквізити вказані ним у заяві від 06 березня 2019 року.

14 серпня 2019 року та повторно 17 жовтня 2019 року позивачем ПАТ «СК "ПЗУ Україна" були надіслані відповідачу ОСОБА_1 претензії щодо добровільного повернення виплаченого йому страхового відшкодування у розмірі 28 463,79 гривень у зв`язку з тим, що ним отримано подвійне страхове відшкодування по одній і тій самій події, що сталася за участю одних і тих самих осіб та транспортних засобів в порушення ним умов договору страхування № АМ 125389, а саме пунктів 14.1, 14.2 договору.

Згідно з ч. ч. 1-2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків ст.11 ЦК України визначає договори та інші правочини.

Згідно положень ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами

Правовідносини у сфері страхування регулюються главою 67 Цивільного кодексу України та Законом України «Про страхування» від 07.03.1996 року № 85/96-ВР.

Згідно ст.1 Закону України «Про страхування» страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Положеннями ст.979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст.980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Відповідно до п.п. 2.1.9, 2.1.14, 2.1.26 розділу II Загальних умов страхування, які є невід`ємною частиною договору добровільного страхування наземних транспортних засобів від 22.01.2018 року, укладеного між ПАТ «СК "ПЗУ Україна" та ОСОБА_1 , договір страхування - це письмова угода між страховиком та страхувальником згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або вигодонабувачу, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені договором строки та виконувати умови договору. Застрахований ТЗ - наземний транспортний засіб, що застрахований на умовах цього Договору за ризиками «АВТОКАСКО». Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється Страховиком у межах страхової суми за договором страхування при настанні страхового випадку.

В силу вимог п.п. 3.2, 3.3, 3.4, 3.5, 3.5.2 розділу III вищевказаних Загальних умов страхування, страховик здійснює виплату страхового відшкодування, розмір якого визначається у відповідності до умов обраної страхувальником програми страхування. Програма страхування може включати види страхування: автокаско, ДЦВ, ДНВ. Визначеною (обраною) Програмою страхування є та, що зазначена в ОУС договору та/або заяві на страхування. Страхуванню на умовах договору підлягають ризики відповідно до обраної програми страхування. Такими ризаками може бути зокрема, за автокаско - « АК ДТП» - пошкодження та/або знищення застрахованого ТЗ та/або його ДО внаслідлк ДТП.

Згідно п.п.7.7, 7.7.1 розділу VII вищезазначених Загальних умов страхування, при укладенні договору страхування ліміт відшкодування страховика за автокаско дорівнює страховій сумі, але не більше ринкової вартості застрахованого ТЗ на момент підписання договору страхування.

Згідно п.п.10.1,10.2 розділу X вищезазначених Загальних умов страхування, при настанні страхового випадку страховик визначає розмір збитку згідно з умовами Договору. Страховик здійснює виплату страхового відшкодування у строк до 30 робочих днів, починаючи з дня одержання письмового повідомлення про настання випадку, що може бути кваліфікований як страховий.

Судом встановлено, що виплата відповідачу ОСОБА_1 страхового відшкодування здійснена позивачем ПАТ «СК "ПЗУ Україна" правомірно на підставі та у відповідності з умовами укладеного між сторонами договору добровільного страхування та відповідно до ст.979 ЦК України.

В силу вимог ст.27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

У п.35 Постанови Великої Палати ВСУ №755/18006/15-ц від 04.07.2018 року зазначено, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, а тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність».

Відповідно до пункту 14.1 розділу XIV Загальних умов страхування, які є невід`ємною частиною договору добровільного страхування наземних транспортних засобів від 22.01.2018 року, укладеного між ПАТ «СК "ПЗУ Україна" та ОСОБА_1 , до Страховика, в межах фактичних втрат (суми виплаченого страхового відшкодування), переходить право вимоги, яке Страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Згідно п.35.1 ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Судом не встановлено порушень обов`язків з боку відповідача ОСОБА_1 , як страхувальника, покладених на нього Законом. А факт того, що ПАТ «СК "ПЗУ Україна" не скористалося своїм правом на звернення до суду з позовом до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» про виплату страхового відшкодування не може бути підставою для покладення обов`язку із повернення отриманого страхового відшкодування у розмірі 28 463,79 гривень на ОСОБА_1 ..

Суд не приймає до уваги посилання позивача на правову підставу зберігання коштів у ОСОБА_1 згідно ст. 1212 ЦК України.

Так, згідно ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч. 2 ст. 1212 ЦК України).

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3)повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (ч. 3 ст. 1212 ЦК України).

Отже, за змістом даної норми під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту.

Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Наявність договірних відносин між сторонами унеможливлює застосування ст.1212 ЦК України, як наполягає позивач.

Саме така правова позиція сформована у ряді постанов Верховного Суду України, зокрема: від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14; від 03 червня 2015 року у справі № 6-100цс15; від 18 листопада 2015 року у справі N 6-582цс15, де Верховний Суд України вказав, що у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч.1 ст.1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно (кошти) позивачу. Стаття 1212 ЦК України застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте з допомогою інших, спеціальних способів захисту.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 910/9072/17, в якій Велика Палата погодилася з висновками попередніх судових інстанцій про відсутність підстав для стягнення на підставі ст.1212 ЦК України перерахованих позивачем грошових коштів за договором, оскільки між сторонами у справі існують договірні відносини, а відтак кошти, які позивач просить стягнути, набуті відповідачем за наявності правової підстави. У цьому разі договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч.1 ст. 1212 ЦК України (п. п. 6.9-6.11).

Такий же правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 січня 2020 року справі № 161/17945/18, де Велика Палата залишаючи без змін судові рішення зазначила, що норми ст. 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань (п. п. 30-33).

Норми статті 1213 ЦК України також не підлягають застосуванню в даному випадку, враховуючи встановлені у справі фактичні обставини.

На інші підстави для повернення безпідставно набутого відповідачем майна позивач не посилається.

Також слід зазначити, що товаром страхового ринку є страхова послуга, якою у визначений законом спосіб скористався відповідач. У відповідності з функціями, страхування в ринковій економіці відіграє нагромаджувальну (акумуляційну), попереджувальну і захисну роль. За рахунок збору страхових платежів (внесків) у страхових резервах нагромаджуються значні фінансові ресурси, призначені для майбутніх страхових виплат. Внаслідок часового розриву між надходженням і використанням цих коштів вони служать джерелом інвестиційних заходів, одночасно приносячи додаткові доходи страховим компаніям.

В даному ж випадку, покладання обов`язку щодо повернення безпідставно отриманих коштів у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Положеннями п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом.

Згідно з вимогами ч.5 ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності.

Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Положеннями ч. 2 ст.78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.(ст.79 ЦПК України)

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях( ч.6 ст.81 ЦПК).

Відповідно до норм ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Посилання позивача на пункт 14.2 розділу XIV Загальних умов страхування, які є невід`ємною частиною договору добровільного страхування наземних транспортних засобів від 22.01.2018 року, укладеного між ПАТ «СК "ПЗУ Україна" та ОСОБА_1 , суд не приймає до уваги, оскільки вони правового значення для даного спору не мають.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, про безпідставність позовних вимог. Тому в задоволенні позову ПАТ «СК "ПЗУ Україна" до ОСОБА_1 про стягнення з нього 28 463,79 гривень, в якості повернення отриманого страхового відшкодування, завданої ДТП, слід відмовити.

На підставі наведеного, ст.55 Конституції України, ст.ст. 11, 509, 626, 629, 979, 980, 993, 1212,1213 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 16, 27, Закону України «Про страхування», керуючисьст.ст.12, 13,76,77, 81, 83, 89, 141, 259, 263-265, 268, 272, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40, ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , жителя АДРЕСА_1 ) про повернення безпідставно набутого майна (грошових коштів) - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Гусятинський районний суд Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 28 грудня 2021 року.

Суддя Гусятинського районного суду

Тернопільської області Т.М. Цвинтарна