КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №554/8098/17
Провадження № 2/552/851/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.12.2021 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Шаповал Т.В.,

при секретарі - Дубовик І.О.,

за участі:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава в приміщенні суду в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» про зобов`язання укласти трудовий договір та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 13 жовтня 2017 року звернувся в Октябрський районний суд м. Полтави з позовом до Полтавського національного технічного університету імені Юрія Кондратюка про визнання виборів ректора недійсними, скасування наказу про оголошення конкурсу на вакантні посади та зобов`язання укласти трудовий договір.

У поданій до суду позовній заяві зазначив, що починаючи з 02.09.2002 року він перебував у трудових відносинах із Полтавським національним технічним університетом імені Юрія Кондратюка, має ступінь кандидата історичних наук з 1999 року. Під час роботи в ПНТУ йому було присвоєне вчене звання доцент. Посилався на те, що 31 серпня 2017 року закінчився строк дії контракту, який був укладений між ним та відповідачем, як доцентом кафедри історії 01.09.2014 року. Усі вимоги контракту були виконані ним вчасно та в повному обсязі. Підпункт 6.6 даного контракту передбачав можливість ПНТУ укладати контракт з працівником на наступний строк за результатами конкурсу або за згодою сторін, а тому 23.08.2017 року він подав на ім`я в.о. ректора ПНТУ ОСОБА_3 письмову заяву про прийняття на посаду доцента кафедри за строковим договором з 01 вересня 2017 року. Зазначив, що 13.09.2017 року стало відомо про оголошення конкурсу на заміщення 211 посад, в тому числі по кафедрі історії - 1 посади доцента із терміном подання документів не пізніше 29 вересня 2017 року. Крім того, зазначив, що він пропонував адміністрації ПТНУ не допускати зриву навчального процесу, а наказ №212 від 06.09.2017 «Про оголошення конкурсу на заміщення посад науково педагогічних працівників», виданий в.о. ректора ПНТУ ОСОБА_3 , скасувати в частині кафедри історії як такий, що порушує їхні права та суперечить положенням «Рекомендацій щодо проведення конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково педагогічних працівників та укладання з ними трудових договорів ( контактів)».Посилався на те, що у зв`язку з тим, що йому було незрозуміло характер правовідносин між ним та ПНТУ 18.09. та 28.09.2017 року він звертався із проханням повідомити результати розгляду його заяви та офіційно проінформувати позивача, чи продовжено із ним трудові відносини та в якій формі. Також, у даних листах він підкреслював, що трудову книжку йому не повернуто. У листі відповіді йому було повідомлено, що між ПНТУ та ним відсутні трудові правовідносини з дати закінчення контракту, а прохання забрати трудову книжку у відділі кадрів ПТНУ на його адресу було направлено листом від 31.08.2017 року, однак даного листа він не отримував.Вважає, що дії адміністрації ПНТУ були спрямовані на те, щоб зробити неможливим участь у виборах ректора ПНТУ, що відбулися 08.09.2017 ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які до 31.08.2017 року працювали на кафедрі історії ПНТУ, а також значної кількості науково педагогічних працівників ПНТУ ( імовірно, понад 200 осіб).Зазначив, що залишення без належного реагування його заяви від 23.08.2017 року про прийняття на 0,5 ставки посади доцента кафедри історії, фактично є необґрунтованою відмовою у прийнятті на роботу. Посилався на те, що наказ в.о. ректора ПНТУ ОСОБА_3 №212 «Про оголошення конкурсу на заміщення посад науково педагогічних працівників» було видано 06.09.2017 року, саме напередодні виборів ректора ПНТУ, тобто не за 3 місяці до закінчення терміну дії трудового договору.

Просив суд визнати недійсними вибори ректора Полтавського національного технічного університету імені Юрія Кондратюка, проведені 08 вересня 2017 року. Скасувати наказ в.о. ректора ПолтНТУ Онищенка В.О. № 212 «Про оголошення конкурсу на заміщення посад науково-педагогічних працівників» від 06 вересня 2017 року в частині оголошення конкурсу на заміщення посади доцента кафедри історії. Зобов`язати Полтавський національний технічний університет імені Юрія Кондратюка укласти трудовий договір з ОСОБА_1 на посаду доцента кафедри історії за строковим договором з 01 вересня 2017 року відповідно до заяви від 23 серпня 2017 року.

10.06.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про зміну позовних вимог, просив зобов`язати національний університет «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» укласти трудовий договір з ОСОБА_1 на посаду доцента за строковим договором з 01.09.2017 року відповідно до поданої ним заяви від 23.08.2017 року.

Стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.09.2017 року до закінчення строку даного трудового договору.

Стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати.

19.08.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про уточнення позовних вимог, остаточно просив зобов`язати національний університет «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» укласти трудовий договір з ОСОБА_1 на посаду доцента за строковим договором з 01.09.2017 року відповідно до поданої ним заяви від 23.08.2017 року.

Стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.09.2017 року до закінчення строку даного трудового договору в розмірі 168 108,50 грн. за вирахуванням з цієї суми передбачених законодавством податків і зборів з доходів фізичних осіб.

Стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 30 жовтня 2017 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду.

16 травня 2018 року матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Полтавського національного технічного університету імені Юрія Кондратюка про визнання недійсними виборів ректора, скасування наказу про оголошення конкурсу, зобов`язання укласти трудовий договір передані на розгляд до Київського районного суду м. Полтави.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 22.06.2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 19.11.2018 року рішення Київського районного суду м. Полтави скасовано в частині вирішення питання про стягнення судових витрат, в іншій частині рішення залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 03.03.2021 року рішення Київського районного суду м. Полтави від 22.06.2018 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 19.11.2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Київського районного суду від 26.04.2021 року цивільну справу прийнято до провадження та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

15.04.2021 року до суду від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву. Зазначив, що на підставі наказу №456/04 від 14.08.2017 позивача було звільнено відповідно до п.2 ст.36 КЗпП ( у зв`язку з закінченням строку трудового договору). Позивача було звільнено в останній день роботи, що вбачається з наказу про звільнення позивача №456-04 від 14.08.2017 року. На момент звільнення позивача університетом були здійснені всі передбачені законом виплати. Посилався на те, що на адресу позивача був направлений лист з проханням підійти до відділу кадрів для отримання трудової книжки. Позивач отримав трудову книжку лише 19.10.2017 року. Вважає, що позивач навмисно не отримував свою трудову книжку, адже йому достеменно було відомо, як він і сам зазначає в своїй позовній заяві,що його заяву про прийняття на роботу від 23.08.2017 року станом на 31.08.17 не підписано. Тобто, з наступного дня 01.09.2017 року у позивача відсутні з університетом будь які трудові відносини у зв`язку із закінченням строку дії контракту. Зазначив, що позивачеві було відомо про проведення конкурсу, що він сам і підтверджує у своїй позовній заяві, та вказує, що дізнався про це із оголошення опублікованого 13.09.2017 року у газеті «Урядовий кур`єр». Позивачеві ніщо не перешкоджало подати свої документи та взяти участь у проведенні конкурсу на заняття відповідних посад. Посилався на те, що чинне законодавство не зобов`язує роботодавця продовжувати трудові відносини з працівником, що працює за строковим трудовим договором виключно за бажанням працівника. Крім того зазначив, що університет оголошуючи та проводячи конкурс на заняття посад науково педагогічних працівників діяв лише в межах ЗУ «Про вищу освіту» та КЗпП України. Враховуючи наявність наказу ПолтНТУ №294-04 від 29.08.2014 року про перехід позивача на роботу за контрактом, як обраного за конкурсом на посаду доцента кафедри історії з 01 вересня 2014 року по 31 серпня 2017 року, за відсутності поданої заяви про прийняття участі в оголошеному відповідачем конкурсі, у позивача відсутні законні та правові підстави вимогами від ПолтНТУ укласти з останнім трудовий договір. Також позивачем жодним чином не обґрунтовані та не доведені вимоги щодо зобов`язання університету укласти трудовий договір саме з ОСОБА_1 ( за відсутності участі в конкурсі) на посаду доцента кафедри історії за строковим договором з 01.09.2017 року. Просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 20.05.2021 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавського національного технічного університету імені Юрія Кондратюка про визнання недійсними виборів ректора, скасування наказу про оголошення конкурсу, зобов`язання укласти трудовий договір в частині позовних вимог про визнання виборів ректора Полтавського національного технічного університету імені Юрія Кондратюка, проведених 08.09.2017 року, недійсними та визнання підсумків голосування на виборах ректора Полтавського національного технічного університету імені Юрія Кондратюка, що відбулися 08.09.2017 року, такими, за якими було неможливо встановити достовірні результати голосування на виборах ректора Полтавського національного технічного університету імені Юрія Кондратюка закрито. Роз`яснено позивачу право на звернення в частині даних позовних вимог до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 10.06.2021 року прийнято до розгляду заяву про зміну позовних вимог ОСОБА_1 . Клопотання ОСОБА_1 про заміну первісного відповідача задоволено. Замінено первісного відповідача Полтавський національний технічний університет імені Юрія Кондратюка на належного Національний університет «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка». Клопотання ОСОБА_1 про виклик свідків задоволено. Клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено частково. Заяви ОСОБА_1 про доручення до матеріалів справи доказів та огляду веб сайтів (сторінок) у мережі Інтернет, викладених у заяві від 10.06.2021 року задоволено.

13.07.2021 року до суду від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на заяву про зміну позовних вимог. Зазначив, що сам факт наявності у позивача відповідного вченого звання доцента та наявність навчальних, навчально методичних праць, які передбачені для зайняття посади доцента, та наявність цієї посади у штатному розписі на час його звернення із заявою до відповідача про прийняття на роботу не є підставою для зобов`язання відповідача укласти трудовий договір з позивачем. Просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

07.09.2021 року до суду від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на заяву про уточнення позовних вимог. Зазначив, що з метою дотримання гарантій передбачених ст.22 КЗпП України був проведений конкурс на заміщення посад науково педагогічних працівників, однак позивач не прийняв у ньому участі. Зазначив, що самостійне планування та здійснення методичної, наукової та організаційної роботи, тим більше без вказівок та погодження керівництва не може свідчити про допуск позивача до виконання трудових функцій, а факт зарахування студентів на дистанційний авторський курс навчання не може свідчити про факт наявності трудових відносин між позивачем та відповідачем, оскільки жодних наказів про прийняття на роботу позивача, відповідач не видавав у зв`язку із проведенням конкурсного відбору на заняття посад. Просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

02.11.2021 року до суду від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив. Посилався на те, що він маючи вчене звання доцента, окрім низки інших досягнень у науково педагогічній роботі, міг обіймати посаду доцента відповідно до її усталених кваліфікаційних вимог без виконання жодних додаткових умов щодо підвищення свого професійного рівня та на відміну від двох інших кандидатів наук, які до початку 2017/2018 навчального року подали подібні до його заяви про прийом на роботу, однак не мали вченого звання доцента та не могли його отримати в перспективі щонайменше кількох наступних років. Зазначив, що офіційного реагування на заяву, подану 23.08.2017 року він отримав через 37 днів лише 29.09.2017 року, після завершення часу подачі документів на конкурс. Посилався на те, що його заява про прийняття на роботу подана 23.08.2017 року, тобто до завершення дії попереднього контракту та до оголошення конкурсу на заміщення вакантних посад, залишена керівництвом ПНТУ без жодного розгляду. Зазначив, що відмова у прийнятті на роботу за наявності вакантного робочого місця ( посади) вважається необґрунтованою тоді, коли така відмова або немотивована чи мотивована посиланням на обставини, що не належать до ділових якостей працівника. Вважає, що відповідачем не виконано відносно нього після отримання його заяви від 23.08.2017 року щодо прийому на роботу вимог ст.22 КЗпП.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 25.11.2021 року у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про застосування відносно свідка ОСОБА_3 заходів процесуального примусу відмовлено.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 23.12.2021 року прийнято відмову свідка ОСОБА_3 від давання показань на підставі ч.1 ст.71 ЦПК України. У задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про застосування відносно свідка ОСОБА_3 заходів процесуального примусу відмовлено.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 повністю підтримав подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав та просив у їх задоволенні відмовити.

Суд, заслухавши позивача, представника відповідача, свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ПолтНТУ 29 серпня 2014 року було укладено контракт № 503, за умовами якого позивач призначається на посаду доцента кафедри історії терміном з 01 вересня 2014 року по 31 серпня 2017 року .

Відповідно до наказу № 456-04 від 14 серпня 2017 року «Про припинення трудових відносин» звільнено кандидата історичних наук, доцента ОСОБА_1 31 серпня 2017 року з 0,5 посади доцента кафедри історії, у зв`язку з закінченням строку трудового договору, п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Також судом встановлено, що з наказом про звільнення позивач був ознайомлений, повний розрахунок з ним проведено в день звільнення.

За змістом ст. 21 КЗпП України трудовий договір це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Власник або уповноважений ним орган може вимагати від працівника, який працює за трудовим договором, укладення контракту тільки в тому разі, коли він відноситься до категорії працівників, які згідно з законодавством працюють за контрактом.

Законодавством України чітко визначено сферу застосування контракту як форми трудового договору.

Порядок та особливості укладення контрактів при прийнятті на роботу працівників на підприємства, в установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та галузевої приналежності, а також до громадян, визначається Положенням про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, яке затверджене Постановою КМУ від 19 березня 1994 року № 170, із наступними змінами та доповненнями.

Згідно з пунктом 10 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 170, у контракті передбачаються обсяги пропонованої роботи та вимоги до якості і строків її виконання, строк дії контракту, права, обов`язки та взаємна відповідальність сторін, умови оплати й організації праці, підстави припинення та розірвання контракту, соціально-побутові та інші умови, необхідні для виконання взятих на себе сторонами зобов`язань, з урахуванням специфіки роботи, професійних особливостей та фінансових можливостей підприємства, установи, організації чи роботодавця.

Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Судом встановлено, що 29 серпня 2014 року між сторонами по справі було укладено саме строковий трудовий договір (контракт) та в порядку ч. 2 ст. 23 КЗпП України визначено термін його дії з 01 вересня 2014 року по 31 серпня 2017 року.

Згідно ч. 3 ст. 54 Закону України "Про освіту" (в редакції на час спірних правовідносин) педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом.

Відповідно до Типового положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього та четвертого рівня акредитації, що затверджений наказом міністерства освіти і науки України від 24 грудня 2002 року № 744 (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) при прийнятті на роботу науково-педагогічних працівників може укладатися безстроковий, строковий трудовий договір, у тому числі контракт. Термін строкового трудового договору встановлюється за погодженням сторін. Вносити пропозиції щодо терміну трудового договору має право кожна із сторін.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Чинним трудовим законодавством України не передбачено обов`язку власника повідомляти працівника про закінчення дії строкового трудового контракту.

Закінчення строку трудового договору (контракту) припиняє трудові відносини тоді, коли вимогу про звільнення заявила одна з сторін трудового договору - працівник чи власник або уповноважений ним орган. При такому волевиявленні однієї зі сторін друга сторона не може перешкодити припиненню трудових відносин.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Пунктом 8 контракту укладеного з ОСОБА_1 встановлено, що контракт діє до 31.08.2017 року.

Відповідно до висновків щодо застосування норм права викладених у постанові Верховного Суду від 09 червня 2020 року у справі № 419/1965/18 (провадження № 61-16740св19) Верховний Суд зазначив, що згідно з пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Відповідно до пункту 17 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 170, у контракті можуть визначатися додаткові, крім встановлених чинним законодавством, підстави його розірвання.

З огляду на вказані норми матеріального права Верховний Суд зазначив, що на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України припиняється трудовий договір за наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання.

Пункт 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України передбачає можливість припинення трудового договору у зв`язку з закінченням його строку. На цій підставі може бути припинений тільки строковий трудовий договір, укладений як строковий відповідно до закону.

Позивач, укладаючи 29 серпня 2014 року трудовий контракт з відповідачем, за взаємною згодою, погодився на визначення строку його дії.

Крім того, підписавши контракт, погодився з його умовами, в тому числі і з підставами розірвання трудового договору .

Суд приймає до уваги вищевикладені обставини та враховуює, те, що позивач перебував у трудових відносинах саме на підставі контракту, тобто між сторонами виникли правовідносини, які чітко визначені контрактом, у тому числі і щодо дати припинення таких правовідносин.

Враховуючи, що строк дії контракту закінчився, продовжений або укладений на новий строк за згодою сторін не був, тому підстави вважати, що відповідач при звільненні позивача порушив норми діючого законодавства відсутні.

Суд, приймаючи до уваги вищевикладені обставини, враховуючи правовідносини, які виникли між сторонами, приходить до висновку, що звільнення позивача відбулося у встановленому законодавством порядку.

Частиною 11 ст. 55 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що під час заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників - завідувачів (начальників) кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів укладенню трудового договору (контракту) передує конкурсний відбір, порядок проведення якого затверджується вченою радою закладу вищої освіти.

Пунктом 17.6 Статуту ПолтНТУ визначено, що під час заміщення посад науково-педагогічних працівників, в тому числі доцентів, передує конкурсний відбір.

Положення про порядок обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього та четвертого рівнів акредитації, що затверджене на засіданні Вченої ради університету протоколом № 21 від 29 травня 2015 року визначає порядок обрання за конкурсом осіб на посади науково-педагогічних працівників, в тому числі і доцентів.

Положенням визначено, що саме рішення Вченої ради університету є підставою для укладення трудового договору з обраною особою і видання наказу про прийняття її на роботу

Пунктом 10 зазначеного Положення про порядок обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього та четвертого рівнів акредитації передбачено, що відповідно до чинного законодавства при прийнятті на роботу науково-педагогічних працівників може укладатися безстроковий, строковий трудовий договір, у тому числі контракт. Термін строкового трудового договору встановлюється за погодженням сторін.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, наказом № 212 від 06 вересня 2017 року «Про оголошення конкурсу на заміщення посад науково-педагогічних працівників» оголошено конкурс на заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників, в тому числі посади доцента кафедри історії.

Також, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 заяву та відповідний пакет документів про прийняття участі у конкурсі на зміщення посад науково-педагогічних працівників не подавав.

Статтею 22 КЗпП України передбачені гарантії при укладенні, зміні та припиненні трудового договору. Зокрема, частиною 1 зазначеної статті передбачено, що забороняється необґрунтована відмова у прийнятті на роботу.

Відповідно до положень ст. 21 КЗпП укладення трудового договору, як і будь-якої іншої двосторонньої угоди, потребує згоди не тільки працівника, а й власника або уповноваженого ним органу.

Норми трудового законодавства та спеціальні норми, що регулюють трудові правовідносини у вищих навчальних закладах, передбачають, обіймання посад науково-педагогічних працівників - завідувачів (начальників) кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів укладенню трудового договору (контракту) виключно шляхом проходження працівником конкурсного відбору.

23 серпня 2017 року ОСОБА_1 звертався до відповідача з заявою про прийняття його на посаду доцента кафедри історії за строковим договором з 01 вересня 2017 року до проведення конкурсу на заміщення посади.

29 вересня 2017 року відповідач листом № 01-9-1934 повідомив ОСОБА_1 про те, що трудові відносини припинені та роз`яснено про можливості прийняти участь в конкурсі на заміщення посад.

Враховуючи вищевикладене, посилання позивача що відповідачем залишено без розгляду його заяву від 23 серпня 2017 року та допущено необґрунтовану відмову у прийнятті його на роботу є безпідставним, оскільки звертатися до відповідача є правом особи, яка бажає прийняти участь у конкурсі та заняття вакантної посади.

23 серпня 2017 року позивач звертався з заявою до відповідача, однак заява була про прийняття на посаду доцента кафедри історії за строковим договором з 01 вересня 2017 року до проведення конкурсу на заміщення посади, а не про прийняти участі в конкурсі на заміщення вакантної посади доцента кафедри історії.

На підставі викладеного, оскільки позивач ОСОБА_1 по закінченню трудових відносин з відповідачем не виявив бажання прийняти участь у конкурсі на заміщення вакантних посад, у відповідача були відсутні правові підстави для укладення з ним трудового договору. Відповідач жодним чином не порушив право позивача на працю.

Тому вимоги позивача про зобов`язання відповідача укласти з ним трудовий договір на посаду доцента кафедри історії є повністю безпідставними .

Крім того, право укладати контракт з науково-педагогічним працівником є виключно компетенцією керівника вищого навчального закладу.

Також, суд не приймає до уваги посилання позивача, що несвоєчасне отримання ним трудової книжки та те, що станом на першу половину вересня 2017 року йому був незрозумілий характер правовідносин з відповідачем з наступних підстав.

ОСОБА_1 був ознайомлений з наказом від 14 серпня 2017 року про припинення трудових відносин, йому було відомо, що трудовий договір на інший строк з ним укладено не було, тому фактично з 01 вересня 2017 року не виконував трудових обов`язків.

Як вбачається із матеріалів справи, трудова книжка отримана позивачем не в день звільнення, а лише 19 жовтня 2017 року

Однак, факт несвоєчасної видачі трудової книжки не може бути підставою для обов`язку відповідача /роботодавця/ укласти з ОСОБА_1 трудовий договір.

Крім того, не може бути підставою для укладення трудового договору наявність у позивача вченого звання доцента, наявність відзнак та наукових публікацій.

Також, слід зауважити на тому, що суд при розгляді трудових спорів не вповноважений обговорювати питання про доцільність чи недоцільність скорочення чисельності або штату працівників.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Оскільки в судовому засіданні не встановлено підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача укласти трудовий договір з позивачем, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Постановою Великої палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 встановлено, що пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивачем при подачі уточненої позовної заяви не сплачено судовий збір за вимогу про стягнення середнього заробітку, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_1 на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 908 грн..

Керуючись ст.ст. 264, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Національного університету «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка» про зобов`язання укласти трудовий договір та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн..

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ;

відповідач Національний університет «Полтавська політехніка імені Юрія Кондратюка», місцезнаходження: м. Полтава, пр.-т Першотравневий, 24, .

Повний текст рішення виготовлено 28 грудня 2021 року.

Головуючий Т.В.Шаповал