Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

28 грудня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Кривенко О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 28.05.2010 року, від шлюбу мають двох малолітніх дітей, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спільне сімейне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів та поглядів на сімейне життя, в сім`ї відсутнє взаєморозуміння, втрачені почуття, внаслідок чого збереження шлюбу суперечить інтересам позивача і за таких обставин позивач вважає сумісне життя та збереження шлюбу неможливим, а тому просила суд шлюб між ними розірвати, а також, оскільки відповідач не надає належної матеріальної допомоги на утримання дітей, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, поклавши їх на позивача одноосібно, - позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей, у poзміpi 1 / 3 частини з ycix видів його заробітку (доходу), але не менше 100 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на кожну дитину окремо, з відповідною індексацією в разі підняття законодавцем рівня прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення даного позову i до досягнення дітьми повноліття.

Ухвалою суду від 08.11.2021 року було відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленям учасників справи.

Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву де просить розірвати шлюб та стягнути аліменти на утримання дитітей у вказаному розмірі , провести розгляд справи без її участі, стягнути з відповідача судові витрати та витрати на правову допомогу.

Відповідно до положення ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

В судове засідання відповідач не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, жодних клопотань чи заперечень суду не подав, та відповідно до положень ч.6 ст.128 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони 28.05.2010 року зареєстрували шлюб, у відділі РАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №422. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Наведене пітверджується матеріалами справи.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що сторони з січня 20121 року припинили подружні відносини, мають різні інтереси та погляди на життя, відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, має ігрову залежність, на грунті чого у подружжя виникали сварки, сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків. Позивач зазначила, що збереження сім`ї неможливе і дане суперечить її інтересам та інтересам дітей, наполягає на розірванні шлюбу.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

На підставі викладеного, враховуючи категоричну позицію позивача щодо розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження їхнього шлюбу є недоцільним, і це суперечить інтересам позивача.

Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки підстави для його збереження відсутні, на що було вказано вище в рішенні.

Позивач зазначає, що діти проживають разом з нею та знаходиться на її повному утриманні, а батько дітей, ОСОБА_2 , добровільно матеріальної допомоги на утримання синів не надає, а тому, позивач просить стягнути з відповідача аліменти.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України враховує, що відповідач є фізично працездатною особою, позивач адноосібно утримує дітей.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет на 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Враховуючи матеріальне становище сторін та те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси малолітніх дітей при визначенні розміру аліментів, розмір витрат на утримання дітей, виходячи з принципів розумності та справедливості, виправдання дійсними потребами дітей у розвитку, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 1 / 3 частки всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше ніж 100 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину окремо, до досягнення ними повноліття. При цьому, суд зазначає, що індиксації підлягають аліменти визначені в твердій грошовій сумі, а не в частці від доходу платника (ст. 184 СК України).

Вказаний розмір аліментів є справедливими та достатнім на час ухвалення рішення саме для забезпечення прав малолітніх дітей в даній справі, та не поставить у скрутне становище платника аліментів. Доказів в спростування такого висновку суду не надано.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

На підставі ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Згідно ч. 3 ст. 183 СК України якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд врахував, що позивач утримує дітей одноособово, відповідач є працездатним, проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей не заперечив.

Щодо позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як зазначено у ч.4-6 вказаної статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, на підтвердження здійснених представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Зайцевим В.С. витрат на професійну правничу допомогу надано: копію договору № 9/09/2021 про надання правової допомоги від 20.09.2021 року; копію акту №1 від 27.09.2021 року приймання-передачі правових послуг за Договором про надання правової допомоги; детальний опис робіт, в яких вказано, що витрати на правничу допомогу становлять 2500,00 грн. відповідно до квитанції №1 від 27.09.2021 року. (ас.16-19).

Таким чином, судом встановлено, що позивач, в зв`язку з розглядом даної справи, понесла витрати на правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн.

Враховуючи, що позивач просить суд стягнути витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 2500,00 грн. та те, що відповідач не заперечив проти стягнення з нього судових витрат, понесених позивачем, а тому суд задовольняє вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 2500,00 грн.

Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави за позовну вимогу про стягнення аліментів.

Згідно ст. 141 ЦПК України на корисить позивача підлягають стягненню з відповідача судові витрати за позовну вимогу про розірвання шлюбу.

Після розірвання шлюбу прізвище позивача залишити « ОСОБА_7 ».

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265, 280-282, 354,430 ЦПК України, ст.ст. 105, 110, 112, 180-183,191 СК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 ( НОМЕР_2 ), зареєстрований 28.05.2010 року у відділі РАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 422 - розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище позивача - « ОСОБА_7 ».

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_1 ), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 ( НОМЕР_2 ), зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 1 / 3 частини з усіх видів доходів з ОСОБА_2 , але не менше 100 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину, окремо, починаючи з 04.10.2021 року і року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Після досягнення старшою дитиною повноліття аліменти на іншу дитину стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_1 ), в дохід держави судовий збір в сумі 908 грн.00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 ( НОМЕР_2 ), витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 2500 грн.00 коп. (дві тисячі п`ятсот гривень 00 коп.).

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню.

Заочне рішення може бути переглянуте Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення воно може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 ( НОМЕР_2 ), /адреса проживання: АДРЕСА_2 /

Відповідач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_1 ), /адреса реєстрації: АДРЕСА_2 /

Рішення виготовлено 28.12.2021 року.

СуддяО. Я. Ярмола