Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/242/21
Провадження № 6/382/20/21
У Х В А Л А

I м е н е м У к р а ї н и

04.03.2021 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кисіль О. А.

при секретарі Твердохліб Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин Київської області подання Яготинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа,

ВСТАНОВИВ:

Яготинський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа, в котрому зазначено, що у них на виконанні знаходиться виконавче провадження № АСВП № 64196707 по примусовому виконанню вимоги НОМЕР_1 від 06.11.2020 року ГУ ДПС у Київській області про стягнення із ОСОБА_1 на користь Головного управління ДФС у Київській області заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску в сумі 30 080,38 грн.. Так як боржником не вчинено дій спрямованих на виконання вимоги ГУ ДПС у Київській області, то просили встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

В судове засідання представник Яготинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) не з`явився, в поданні зазначив про розгляд подання без його участі.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України суд негайно розглядає подання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Перевіривши матеріали, суд вважає, що подання до задоволення не підлягає.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Крім цього, згідно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки …

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку …

У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу.

У разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Стаття 36 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в"їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Пунктом 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України» передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов`язань, але лише до моменту виконання зобов`язань, або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

За змістом ст. 441 ЦПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути поставлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Згідно ч. 8 ст. 19 Закону України від 03 квітня 2003 року «Про Державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладається запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України.

За змістом п. 11.1.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року, подання повинно містити: а) найменування суду, до якого направляється; б) реквізити виконавчого документа, який перебуває на виконанні; в) реквізити виконавчого провадження; г) прізвище, ім`я та по батькові особи (боржника), дату народження (число, місяць, рік); ґ) підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань.

В судовому засіданні встановлено, що на виконанні у Яготинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) знаходиться виконавче провадження АСВП № 64196707 по примусовому виконанню вимоги Ф № 164795-51 від 06.11.2020 року ГУ ДПС у Київській області про стягнення із ОСОБА_1 на користь Головного управління ДФС у Київській області заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску в сумі 30 080,38 грн.. За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 20.01.2021 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження, проте з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_2 отримав дану постанову. 19.02.2020 року державним виконавцем було здійснено вихід за адресою місця реєстрації боржника ( АДРЕСА_1 ) проте за даною адресою він не проживає з 2010 року, місцезнаходження його невідоме. 21.01.2021 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів. Виконавцем було зроблено запит до Державної прикордонної служби України, з відповіді на який вбачається, що з 19.01.2021 року по 21.02.2021 року боржник державний кордон не перетинав. З наданих до суду копій документів з ВП не вбачається чи продовжує фізична особа-підприємець свою підприємницьку діяльність чи він знятий з обліку у контролюючих органах. Рішення на даний час боржником в повній мірі не виконано. В матеріалах виконавчого провадження відсутні дані щодо обґрунтування тих обставин та докази, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього згідно вимоги Ф № 164795-51 від 06.11.2020 року ГУ ДПС у Київській області Виконавцем також зроблено ряд запитів до Державної фіскальної служби України, Пенсійного фонду України з метою встановлення відкритих як ФОП рахунків, місця роботи боржника та інформації щодо отримання пенсії боржником. Разом з тим, інформація про отримані доходи, пенсію, відкриті рахунки як ФОП боржника та зареєстровані транспортні засоби, як вбачається з відповідей на запити, відсутня. Необхідність тимчасового обмеження у праві виїзду виконавець обґрунтовує тим, що боржник хоч і не здійснював перетин державного кордону з 19.01.2021 року по 21.02.2021 року, однак є громадянином іншої держави (Сирії), а тому існує ймовірність того, що останній виїде за кордон на постійне місце проживання.

При зверненні до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України тягар доказування наявності факту ухилення від виконання зобов`язань покладається на державного виконавця. При цьому ухиленням від виконання зобов`язань є свідоме вчинення боржником-фізичною особою або керівником боржника - юридичної особи діяння (дії або бездіяльності), що спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у боржника є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини. Така юридична санкція у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України передбачена законом не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, при цьому дії боржника по ухиленню від виконання судового рішення повинні бути зазначені в поданні.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно положень ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При цьому, відповідно до ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно і свою власну. На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі "Гочев проти Болгарії" ("Gochev v. Bulgaria" від 26.11.2009) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. З ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду.

Тому, застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Схожі висновки ЄСПЛ ще раніше зробив у справі "Ігнатов проти Болгарії" ("Ignatov v. Bulgaria", 02.07.2009), де неможливість судового оскарження тривалого обмеження указаного вище права людини, що полягало у забороні видачі закордонного паспорту, була визнана порушенням ст. 2 Протоколу до Конвенції та ст. 13 Конвенції.

У справі "Хлюстов проти Росії" ("Khlyustov v. Russia" від 11.07.2013) ЄСПЛ застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі ЄСПЛ визнав порушення ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано "автоматично", тобто лише у зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, та без належного обґрунтування з урахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Отже, з врахуванням позиції Європейського суду з прав людини щодо того, що обмеження права на свободу пересування має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування), суд дійшов висновку, що на даний час обмеження боржника у праві виїзду за межі України створює несправедливий дисбаланс між його правами, зокрема, правом на виїзд за межі України, та публічним інтересом, оскільки приватним виконавцем не доведено, що таке обмеження дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що боржник мав можливість виконати рішення суду, проте умисно ухилився від його виконання, зокрема, не надано доказів того, що боржник вчиняє будь-які дії, що перешкоджають приватному виконавцю проведення ряду виконавчих дій. Виконавцем також не надано доказів того, що боржник взагалі обізнаний про існування виконавчого провадження, а з наданих до суду матеріалів зазначене встановити неможливо.

Враховуючи все вищенаведене, в судовому засіданні не підтвердився той факт, що боржник має можливість виконати Вимогу про сплату боргу (№ Ф 164795-51 від 06.11.2020 року), проте свідомо ухиляється від його виконання.

Доказів протилежного виконавцем не надано.

При цьому, самого лише посилання виконавця на ту обставину, що боржник свідомо ухиляється від виконання Вимоги про сплату боргу (№ Ф 164795-51 від 06.11.2020 року), не достатньо для застосування до боржника обмеження у праві виїзду за межі України, враховуючи, що з наданих матеріалів не вбачається, що боржник отримував постанову про відкриття виконавчого провадження.

Також відсутні також докази, які б давали підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон на постійне місце проживання.

При цьому, з матеріалів справи не вбачається, що після 19.01.2021 року (після відкриття виконавчого провадження) боржник перетинав державний кордон.

Отже, з врахуванням позиції Європейського суду з прав людини щодо того, що обмеження права на свободу пересування має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування), суд дійшов висновку, що на даний час обмеження боржника у праві виїзду за межі України не відповідає вказаним критеріям, зокрема, не знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом, відсутні докази про те, що таке обмеження сприятиме виконанню Вимоги про сплату боргу (№ Ф 164795-51 від 06.11.2020 року), а тому подання Яготинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 33 Конституції України, ст. ст. 18, 26 Закону України «Про виконавче провадження» ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України», ст. ст. 76, 89, 441 ЦПК України, ст. 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 13 Загальної декларації прав людини, суд

У Х В А Л И В:

Подання Яготинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа, залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання до суду апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, протягом 15 днів з дня отримання її копії.

Суддя Кисіль О.А.