Справа № 214/8714/20
Провадження № 2/211/1514/21
У Х В А Л А

іменем України

04 березня 2021 року суддя Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Папарига В.А., розглядаючи позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої діями та бездіяльністю органів,-

встановив:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої діями та бездіяльністю органів. В обґрунтування своїх вимог позивачі послалися на те, що вони є пенсіонерами похилого віку, проживають у приватному будинку та користуються електроенергією, що постачається АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі». 28.09.2020 року представниками АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» було припинено електропостачання до їх домоволодіння та складено акт. На заяву позивачів про поновлення електроенергії АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» надав їм вимогу сплатити 43541,74 грн. за неіснуюче порушення. Представниками позивача, було подано до Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області заяву про забезпечення позову до його подання, а саме про поновлення електропостачання до будинку (судова справа № 214/7637/20), однак ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у задоволенні заяви позивачів було відмовлено. Позивачі повторно звернулися до цього ж суду з аналогічною заявою (судова справа №214/7778/20), однак їм повторно було відмовлено в задоволені заяви. Посилаючись на те, що діями суддів Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які безпідставно на думку позивачів не задовольнили їх заяву про забезпечення цивільного позову, спричинено моральну шкоду позивачам, позивачі просили суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на їх користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 200000,00 гривень по 100000,00 гривень кожному позивачу, та матеріальної шкоди в сумі кількість засідань помножена на 233,60 гривень (судові витрати пов`язані з явкою до суду у вигляді компенсації за відрив від звичайних занять за всі дні коли Позивачі з`являлися до суду. Також, позивачі просили стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь їх представників матеріальної шкоди в сумі кількість засідань помножена на 233,60 гривень на кожного представника (судові витрати пов`язані з явкою до суду у вигляді компенсації за відрив від звичайних занять за всі дні коли представники позивачів з`являлися до суду), а витрати Держави регресом стягнути з суддів Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття провадження у даній справі, приходжу до наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У відповідності до ст. 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Статтями 62, 126, 129 Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватися у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Згідно з частинами першою та третьою статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» судам роз`яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» судам роз`яснено, що у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7, 9 частини першої статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ. Скарги на дії, бездіяльність і рішення суддів мають розглядатися відповідно до процесуального законодавства.

Згідно з пунктом 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 55 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Вчинені суддею (судом) процесуальні дії з розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони вчиняються чи ухвалюються.

Вчинені судом (суддею) у відповідній справі процесуальні дії й ухвалені у ній рішення не підлягають окремому судовому оскарженню шляхом ініціювання нового судового процесу.

Тобто, якщо позивачі вважали, що суд допустив порушення норм права під час розгляду їх заяв про забезпечення позову до подачі позову, вони мали можливість оскаржити ухвалені у цих справах судові рішення до судів вищих (апеляційної чи касаційної) інстанцій у порядку та з підстав, визначених у відповідному процесуальному законі.

Щодо цивільної відповідальності, до якої позивачі мають намір притягнути суд та суддів -відповідачів, Консультативна рада європейських суддів зазначає, що, беручи до уваги принцип незалежності суду: 1) засобом захисту від судових помилок (стосовно питань юрисдикції, суті справи або процедури розгляду) повинна бути належна система апеляційного оскарження рішень (як з дозволу суду, так і без дозволу); 2) будь-яка компенсація за інші недоліки в процесі здійснення правосуддя (у тому числі, наприклад, порушення строків розгляду справи) може вимагатися тільки від держави; 3) недоцільним є притягнення судді до будь-якої особистої відповідальності за здійснення ним уповноважених професійних обов`язків, навіть шляхом відшкодування збитків державі, крім випадків навмисного порушення (пункт 76 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів).

Зазначений підхід однаково застосовний як особисто до суддів, так і до судів, в яких вони здійснюють правосуддя.

Оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій. Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постановах: від 10.01.2018 року у справі № 454/1642/16-ц (провадження 61-1091св17), 08 травня 2018 року у справі № 521/18287/15-ц (провадження № 14-90цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (провадження № 14-399цс18), від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18 (провадження № 14-191цс19), від 31.07.2019 року у справі №636/5534/15.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Дана позовна заява пов`язана виключно з діями суддів, з якими позивачі не погоджуються, а тому приймаючи рішення по суті вказаного питання, слід врахувати, що суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ. Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені, а будь-яка компенсація за інші недоліки в процесі здійснення правосуддя може вимагатися тільки від держави. Разом з тим, позивачами визначено відповідачами у справі суд, суддів та Державну казначейську службу України, а не державу.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За вищевикладених обставин, оскільки процесуальні дії або бездіяльність суддів не можуть бути предметом даного виду судочинства, а позивач має право їх оскаржувати в суді вищої інстанції, слід дійти висновку, що дана заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 3, 19, 186, 263 ЦПК України, 62, 124, 126, 129 Конституції України, суддя,

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої діями та бездіяльністю органів відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Суддя: В. А. Папарига