№ 207/2073/20
№ 2/207/274/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2021 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Погребняк Т.Ю.

при секретарі Моспан С.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, треті особи: Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, Міськрайонне управління у Петриківському районі та м. Кам`янське Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Перша кам`янська Державна нотаріальна контора, Управління містобудування та архітектури, - про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В :

18 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулась в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовом до до Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, треті особи: Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, Міськрайонне управління у Петриківському районі та м. Кам`янське Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Перша кам`янська Державна нотаріальна контора, Управління містобудування та архітектури, в якому просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на будинок АДРЕСА_1 , яке складається з будинку А-1 загальною площею 89,4 кв.м., житловою площею 336,7 кв.м.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що в березні місяці 1987 року на підставі свідоцтва про право на спадщину 28.02.1987 року виданого Другою Дніпродзержинською Державною нотаріальною конторою реєстровий №566, Обласним комунальним підприємством «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» було зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок розташований за адресою АДРЕСА_1 за громадянами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Після придбання будинку, 22 травня 1991 року, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , який діяв за згодою своєї матері ОСОБА_6 , та яка діяла від імені неповнолітньої доньки ОСОБА_5 1977р.н., як законний представник, продали даний будинок, який на той час потребував прийняття в експлуатацію ОСОБА_7 . Даний договір купівлі-продажу було посвідчено державним нотаріусом Другої Дніпродзержинської Державної нотаріальної контори, та зареєстровано в реєстрі за реєстровим №1-1777.

Наприкінці 1994 року ОСОБА_7 в зв`язку з хворобою вирішив переїхати до Харківської області, де начебто проживали його родичі, та запропонував ОСОБА_8 , з якою був знайомий, оселитися в даному будинку, та в подальшому після приведення правовстановлюючих документів до вимог чинного на той час законодавства, висказував наміри переоформити даний будинок на останню. На дану пропозицію ОСОБА_1 , яка на той час не мала свого житла, та якраз шукала житло для своєї родини, погодилася та одразу оселилася в даному будинку разом зі своєю родиною, і стала там жити та господарювати. На початку 1996 року, від своїх знайомих ОСОБА_1 дізналася, що ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючи в смт. Пісочин Харківської області передчасно помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . В зв`язку з тим, що ніхто з можливих спадкоємців ОСОБА_7 до ОСОБА_1 з приводу звільнення даного будинку не звертався, вона продовжувала проживати в даному будинку разом зі своєю родиною та господарювати в ньому. Мешкаючи в будинку з 1994 року, позивачка ОСОБА_1 разом зі своєю родиною продовжувала відкрито використовувати будинок для свого проживання та ведення домашнього господарства, який раніше належав ОСОБА_7 , і продовжує користуватися даним будинком по теперішній час і проживати разом з членами своєї родини.

На час вселення ОСОБА_1 разом з родиною в будинок, в будинку, який належав ОСОБА_7 , ніхто не мешкав. Відповідно до акту про фактичне проживання від 28.10.2019 року складеного Головою квартального комітету №11, за адресою: АДРЕСА_1 , з інформацією станом на 2008 рік зафіксовано, що в даному будинку проживає ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 , який є її сином.

До теперішнього часу спірний будинок ніхто не успадкував, що підтверджується відсутністю інформації в електронному реєстрі прав на нерухоме майно, та свідчить про те, що спадкоємці у ОСОБА_7 відсутні. Дане домоволодіння не є об`єктом комунальної власності, та на балансі і у співвласності у Кам`янської міської ради не перебуває, що підтверджується відповідями на адвокатські запити відповідних департаментів Кам`янської міської ради. Загальна вартість всього домоволодіння складає 119 242 гривні, що підтверджується звітом оцінки майна від 13.08.2020 року. В зв`язку з тим, що ОСОБА_1 мешкає разом з своєю родиною вже більше 20 років за час проживання в даному будинку, вона була змушена вчиняти дії направлені на підтримання будинку в придатному для проживання стані, що в свою чергу потребувало вкладення достатньо великої суми грошових коштів з її сімейного бюджету. Для подальшого підтримання будинку в житловому стані, в зв`язку з тим, що дане домоволодіння було збудоване ще в 90-х роках минулого століття, воно потребувало і потребує постійного догляду, підтримання в належному житловому стані, поточного ремонту та догляду. Наразі в ОСОБА_1 виникла необхідність в розпорядженні будинком, але за відсутності права власності на будинок який знаходиться в її розпорядженні та на земельну ділянку, в неї з цього приводу виникло ряд проблем, а саме: вона та члени її родини, не мають можливості ні зареєструватися за місцем свого фактичного проживання, ні розпорядитися майном, в яке вона на протязі багатьох років вкладала грошові кошти у вигляді ремонтів (поточних, капітальних), та яким на протязі довгих років відкрито, безперервно володіє, а саме в даний будинок, в якому проживає сама та члени її родини, а як наслідок цього й інші проблеми, пов`язані з користуванням даним будинком. Тому позивачка вимушена звернутись до суду з позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

11.12.2020 року до канцелярії суду представник відповідача ОСОБА_10 надав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позивач, в порушення вищенаведених вимог, не надав доказів та не обгрунтував (не довів) факт добросовісного заволодіння позивачем чужого (спірного) нерухомого майна, єдиними доказами про проживання позивачки в спірному будинку, є акт про фактичне проживання від 28.10.2019 року, в якому значиться що позивачка проживає в будинку з 2008 року та акт № 182/11/1 від 17.08.2020 року про підтвердження факту проживання (не проживання) особи/осіб, без зазначення строку з якого позивачка проживає в будинку. Тож дані акти не є належними доказами того, що позивачка тривалий час та відкрито користується спірним будинком та має право на отримання його у власність за набувальною давністю. Більше того як вбачається з відповіді Дніпродзержинського БТІ від 28.10.2019 року, будинок АДРЕСА_1 перебуває у власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , однак даних осіб, як законних власників спірного будинку, позивач не залучає до участі в даній справі та не заявляє до них жодних вимог. Більше того ОСОБА_7 , якого позивачка зазначає як власника будинку АДРЕСА_1 , не оформив належним чином на себе право власності на спірний будинок та не зареєстрував дане право, а тому останній не може вважатися власником спірного майна. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

10.12.2020 року від представника позивача ОСОБА_11 до канцелярії суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що оселившись у вказаному домоволодінні, позивачка ОСОБА_1 не змогла зареєструватися в даному домоволодінні в зв`язку з відсутністю у неї правовстановлюючих документів. Мешкаючи в будинку з 1994 року, позивачка ОСОБА_1 разом зі своєю родиною продовжувала відкрито використовувати будинок, який належав ОСОБА_7 , за час проживання вклала кошти в ремонт приміщень будинку, заміну вікон та ремонт даху, і продовжує користуватися будинком по теперішній час, підтримуючи його в жилому стані та сплачуючи комунальні послуги необхідні для його експлуатації, проживати разом з членами своєї родини. Вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

11 січня 2021 року ухвалою суду по справі було залучено у якості третьої особи Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

Згідно відповіді, наданою суду 25.02.2021 року Першою кам`янською держаною нотаріальною конторою Дніпропетровської області вбачається, що згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 63253820 від 21 січня 2021 року, спадкова справа після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 , не заводилась.

03.03.2021 року електронну адресу суду від представника третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області А.Дикаленко надійшли пояснення по справі, згідно яких представник третьої особи зазначає, що відповідно до частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які с достатніми для отримання права власності на нього. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

В наданій суду письмовій заяві представник позивач ОСОБА_11 підтримав заявлений позов та просив його задовольнити, просить розглянути справу без її участі.

В направленій до суду письмовій заяві представник відповідача Кам`янської міської ради Жежель С.С. просить справу розглянути без участі представника.

Від представника третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області А.Дикаленко до суду надійшла письмова заява, в якій просить справу розглянути без участі представника, заперечень проти позову не має.

Суд, взявши до уваги позицію сторін, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, в березні місяці 1987 року на підставі свідоцтва про право да спадщину 28.02.1987 року виданого Другою Дніпродзержинською Державною нотаріальною конторою реєстровий №566, Обласним комунальним підприємством «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» було зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок розташований за адресою АДРЕСА_1 за громадянами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , що підтверджується відповіддю на адвокатський запит (арк.с. 14). Як зазначає позивачка, після придбання будинку, 22 травня 1991 року, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , який діяв за згодою своєї матері ОСОБА_6 , та яка діяла від імені неповнолітньої доньки ОСОБА_5 1977р.н., як законний представник, продали даний будинок, який на той час потребував прийняття в експлуатацію ОСОБА_7 , що підтверджується договором купівлі-продажу посвідченим державним нотаріусом Другої Дніпродзержинської Державної нотаріальної контори, та зареєстровано в реєстрі за реєстровим №1-1777 (арк.с. 15-16). На початку 1996 року ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючи в смт. Пісочин Харківської області передчасно помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується інформацією, наданою Віддлом державної реєстрації актів цивільного стану П`ятихатського району та місту Вільногірську Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м.Дніпро) (арк.с. 76).

Відповідно до акту про фактичне проживання від 28.10.2019 року (арк.с. 17), виготовленого Головою квартального комітету №11, за адресою: АДРЕСА_1 , з інформацією станом на 2008 рік, зафіксовано, що в даному будинку проживає ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 . До теперішнього часу спірний будинок ніхто не успадкував, що підтверджується відсутністю інформації в електронному реєстрі прав на нерухоме майно (арк.с. 13) та свідчить про те, що спадкоємці у ОСОБА_7 відсутні. Дане домоволодіння не є об`єктом комунальної власності та на балансі і у співвласності у Кам`янської міської ради не перебуває, що підтверджується відповідями на адвокатські запити до відповідних департаментів Кам`янської міської ради. Загальна вартість всього домоволодіння складає 119 242 гривні, що підтверджується звітом оцінки майна від 13.08.2020 року (арк.с. 29).

Як зазначає позивачка, у зв`язку з тим, що вона мешкає разом з своєю родиною вже більше 20 років за час проживання в даному будинку, вона була змушена вчиняти дії направлені на підтримання будинку в придатному для проживання стані, що в свою чергу потребувало вкладення достатньо великої суми грошових коштів з її сімейного бюджету. Для подальшого підтримання будинку в житловому стані, в зв`язку з тим, що дане домоволодіння було збудоване ще в 90-х роках минулого століття, воно потребувало і потребує постійного догляду, підтримання в належному житловому стані, поточного ремонту та догляду.

Представник позивачки ОСОБА_11 звернувся з запитом до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області у Петриківському районі та у м.Кам`янське, про що отримав відповідь, з якої вбачається, що згідно даних Державного земельного кадастру інформація щодо земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 Міськрайонного управління у Петриківському районі та у м.Кам`янське Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області відсутня. Також повідомили що у Відділі відсутня інформація щодо передачі у приватну власність земельної ділянки за вказаною адресою (арк.с. 15).

Також представник позивача ОСОБА_11 звернувся з запитом до Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Кам`янської міської ради, та отримав відповідь, з якої вбачається, що Департамент не являється балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 .

З технічного паспорту та звіту про оцінку вбачається, що спірне приміщення складається з А-1 житлового будинку загальною площею 89,4 м.кв., житловою площею 3,7 м.кв., оціночна вартість складає 119242,00 грн.

Після смерті ОСОБА_7 , спадщину на будинок АДРЕСА_1 , ніхто не прийняв та з того часу ніхто з фізичних осіб або з боку держави своїх прав на частку квартири не заявляв.

ОСОБА_1 продовжує проживати у зазначеному будинку, користується ним більше десяти років, постійно утримує його, сплачує комунальні послуги.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Статтею 379ЦК України визначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Згідно ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

У Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст.344ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст. 344 ЦК України).

Враховуючи положення статей 335 і 344ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16ЦК України, а також частини четвертої ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, враховуючи відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно, недоведеність того факту, що позивачка не знала та не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, суд не має законних підстав для задоволення заявленого позову.

Покази свідка ОСОБА_12 надані у суді лише підтверджують факти, викладені позивачкою у позові, і не надають підстав для визнання за позивачкою права власності саме за набувальною давністю.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним суд вважає відмовити у задоволенні заявленого позову.

Судові витрати з урахуванням обставин справи віднести на рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 328, 344, 379, 380, 392 ЦК України, ст.ст. 4, 13, 76-81, 141, 176, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, треті особи: Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, Міськрайонне управління у Петриківському районі та м. Кам`янське Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Перша кам`янська Державна нотаріальна контора, Управління містобудування та архітектури - про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий у справі Погребняк Т.Ю.