Справа № 643/5652/21
Провадження № 2/643/3430/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2021

22 грудня 2021 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Сугачової О.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, додаткових витрат на дитину,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просить стягнути з останнього на свою користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 10580грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2385грн. щомісячно, з моменту подачі позову та до досягнення дитиною повноліття, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти за минулий час з 03.07.2018 до дати звернення до суду з позовною заявою на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 358050грн з розрахунку 10850грн. щомісячно, але неменше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з моменту подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також просить стягнути з відповідача на користь позивача суму судових витрат, які позивач має сплатити за надання правової правничої допомоги, орієнтовно 4500грн.

Вимоги позову мотивує тим, що з ОСОБА_2 проживали однією сім`єю та перебували у фактичних шлюбних відносинах з липня 2014, від яких мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачем та перебуває на утриманні останнього. Відповідач добровільно аліменти на утримання дитини не сплачує, позивач самостійно виховує доньку, утримує, орендує квартиру для сумісного проживання з донькою, весь час наймає няню для догляду за дитиною, оскільки працює. Відповідач на неодноразові прохання допомагати в утриманні доньки, не реагує та ухиляється від допомоги. Позивач зареєстрована як ФОП, чистий дохід за 2019 склав 188406грн., за 2020 305993грн. та від оренди нерухомості 153000грн. До встановлення на території України карантину, донька відвідувала дитячий садочок, оплату якого здійснювала позивач самостійно. Донька підростає та потребує більших витрат, як сучасна дитина. Позивач витрачає на утриманні дитини на місяць, що складаються із оплати харчування у дитячому садку 400грн.; - матеріали (канцтовари) у дитячий садок 500грн.; господарськи витрати на дитячий садок 500грн.; вітаміни, дієтичне харчування, протеїнові коктейлі 2200грн.; витрати на медицину 500грн.; харчування 2000грн.; відпочинок (відвідування парків, кафе, атракціонів, театрів, басейну, дельфінарію тощо) 2000грн.; одяг 2000грн.; іграшки 1000грн.; транспортні витрати 600грн.; оренда житла 10000грн., а разом у місяць на утримання доньки витрати позивача становлять 21700грн. Далі, позивач зазначає, що інші деякі нещодавні витрати на дитину становлять: купівля ліжка та постільного комплекту 5900грн. з доставкою в сумі 990грн, всього 6890грн.; матрац 2900грн.; подарунки на свята 1840грн.; зимовий одяг 1500грн., взуття 3100грн., разом 16230грн., а заплановані позивачем витрати на дитину найближчим часом, окрім місячних витрат разом становлять 40100грн., що складаються із:шафи для одягу 5000грн.; меблі для іграшок 4600грн.; фортепіано для занять музикою від 17000грн.; поїздка на відпочинок 10 днів 20000/2 особи 10000грн.; весняна куртка, взуття - 1500грн.; відвідування басейну 2000грн. Позивач вважає, що відповідач має сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 10850грн. щомісячно, оскільки відповідач працює актором, знімається у популярних фільмах, програмах, серіалах, знімається у рекламі, телешоу, передачах тощо, а відтак доходи, які він отримує, можуть бути різними щомісяця. Відповідач не має інших осіб на утриманні, аліментів нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з нього не проводиться, інших неповнолітніх дітей немає, батьки на його утриманні не перебувають, у 2020 придбав квартиру у м. Києві, веде достатньо дозвільний спосіб життя. Також позивач просить стягнути додаткові витрати на утримання дитини, на загальну суму -4770грн. за 1 місяць, які складаюся: - додаткові заняття у дитячому садочку (танці, образотворче мистецтво, англійська мова) 540грн.; індивідуальні заняття музикою 250грн. година 2250грн. на місяць (у навчальному 2019/20 дитина відвідувала дитячу музичну школу №5 ім. Римського-Корсакова, через карантинні заходи, заняття скоротили і дитина відвідує індивідуальні заняття); танцювальні заняття 560грн.; курси англійської мови 560грн., підготовка до школи 960грн., малювання 440грн.

Ухвалою судді визначено вказану справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, у відповідності до вимог ст. 274 ЦПК України.

З боку сторін клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками до неї разом із ухвалою про відкриття провадження по справі та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

З боку відповідача до суду у встановлений законом строк відзив відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, не надіслано, зустрічний позов не пред`явлено.

Відповідно до правил ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, вивчивши доводи позивача, дослідивши матеріали цивільної справи та надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи із такого.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положення ч.1, ч. 2 статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України).

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України.

Так, встановлено що сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували.

Із копії свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що батьками дитини є: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (т.1,а.с.15).

Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу (далі СК) України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом також встановлено, що батько дитини проживає окремо від позивача та доньки, позивач самостійно виховує і утримує дитину (т.2 а.с.138, 165,166).

Батьки дитини працюють та мають дохід (т.1, а.с.151, т.2,а.с.30-97, 127).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України)

Відповідно до ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у Ії утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідач повинен утримувати дитину, оскільки обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище матері дитини, платника аліментів; відсутність у платника аліментів інших дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч. 2 ст. 182 СК України ).

Статтею 11 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

При цьому, виходячи із положень ч. 3 ст. 181 СК України, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо покращення права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доход її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина.

Мінімальний та гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Так, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь на утримання дини щомісячно аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 10850грн., оскільки витрачає на утриманні доньки на місяць такі витрати, як: оплату харчування у дитячому садку 400грн.; - матеріали (канцтовари) у дитячий садок 500грн.; господарськи витрати на дитячий садок 500грн.; вітаміни, дієтичне харчування, протеїнові коктейлі 2200грн.; витрати на медицину 500грн.; харчування 2000грн.; відпочинок (відвідування парків, кафе, атракціонів, театрів, басейну, дельфінарію тощо) 2000грн.; одяг 2000грн.; іграшки 1000грн.; транспортні витрати 600грн.; оренда житла 10000грн., а разом у місяць на утримання доньки витрати позивача становлять 21700грн. Інші деякі нещодавні витрати на дитину становлять: купівлі ліжка та постільного комплекту 5900грн. з доставкою в сумі 990грн, всього 6890грн.; матрац 2900грн.; подарунки на свята 1840грн.; зимовий одяг 1500грн., взуття 3100грн., разом 16230грн., а заплановані позивачем витрати на дитину найближчим часом, окрім місячних витрат разом становлять 40100грн., що складаються із: шафи для одягу 5000грн.; меблі для іграшок 4600грн.; фортепіано для занять музикою від 17000грн.; поїздка на відпочинок 10 днів 20000/2 особи 10000грн.; весняна куртка, взуття - 1500грн.; відвідування басейну 2000грн.

Відповідно до положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними засобами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справ суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

На підтвердження заявленої суми аліментів позивач в якості доказів надає таке: копії товарних, фіскальних чеків, з придбання матрацу, канцелярських товарів, дитячих іграшок, одягу, направлення дитини до Центру сімейної реабілітації тощо (т.2 а.с.98, 16-111).

На а.с.101.102.105 т.2 містяться копії документів на іноземній мові, а на а.с.104 квитанції без зазначення товару, що суд не приймає до уваги , як неналежні докази.

Заплановані позивачем витрати на дитину найближчим часом взагалі не можуть враховуватися судом, оскільки не доведені взагалі та не відповідають чинному законодавству.

Відповідно ст. 184 ч. 1, 2 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ст.181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Зазначене не позбавляє сторони в подальшому при зміні обставин, передбачених ст.192 СК України звернутись до суду про зміну розміру аліментів.

Далі, розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років станом на день ухвалення судового рішення становить 2618,00 грн.

Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, аналізуючи вищевикладене, надавши оцінку обставинам та доказам по справі, що дитина проживає спільно з матір`ю, яка нею опікуються постійно, і об`єктивно несе більші витрати на її утримання, враховуючи потреби дитини та соціально-економічні умови сьогодення , матеріальний стан сторін, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення аліментів та вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої доньки аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття починаючи з дня пред`явлення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 191 Сімейного Кодексу України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Аналіз статті 191 Сімейного кодексу України свідчить, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладання договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.

Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність вжиття саме позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останньою від їх сплати.

Отже, за загальним правилами, регламентованими нормами Сімейного кодексу України, недоцільним є обтяження відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягненим аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів.

Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими.

При цьому, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто, це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дітей.

В свою чергу, позивач встановлюючи розмір стягнення з відповідача аліментів на свою користь на утримання доньки щомісячно в розмірі 10850грн., просить стягнути з відповідача аліменти за минулий період з 03.07.2018 до дати звернення до суду у розмірі 358050грн., при цьому не додає належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивачем вживалися заходи щодо стягнення з відповідача аліментів і що батько дитини ухилявся від їх сплати.

Надання суду на підтвердження таких доводів та вимог позову роздруківки особистої переписки у програмі Viber від 03.07.2018, 10.12.2018 та 29.08.2019 (т.2. а.с.128-135) за своїм змістом, без наявності інших будь-яких доказів, хоча і вважає їх належними, однак не достатніми у своєї сукупності для підтвердження вжиття саме позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача.

Враховуючи вищевикладене, через недоведеність, на думку суду , в розумінні положень ст. 191 СК України, вимог позову в частині стягнення з відповідача аліментів за минулий період, в цієї частині позову необхідно відмовити.

Далі, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати на дитину у розмірі 2385грн. щомісячно.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 185 Сімейного кодексу України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Верховний Суд України роз`яснив, що вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Верховний Суд України звернув увагу, що, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі (постанова від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17).

Отже, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Відповідно до роз`яснень п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, звернуто увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 Сімейного кодексу України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Так, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати на дитину щомісячно, які складаюся з додаткових занять у дитячому садочку (танці, образотворче мистецтво, англійська мова) 540грн.; індивідуальні заняття музикою 250грн. година 2250грн. на місяць; танцювальні заняття 560грн.; курси англійської мови 560грн., підготовка до школи 960грн., малювання 440грн.

На підтвердження зазначених доводів та вимог позову позивач надає суду такі докази: копії товарних чеків з оплати ФОП ОСОБА_4 16.03.2021, 17.03.2021 занять донькою танцями, малюванням, підготовкою (т.2 а.с. 99,100), дублікати квитанцій про сплату за навчання у ДМШ5, харчування (т.2 а.с.112-115,117), копії платіжних доручень отримувача ОСОБА_5 за сплату «ИЗО» , англійську мову, «украшение зала», танці, господарські витрати, світлини (т.2 а.с.119,120,122-126), при цьому на а.с. містяться 116, 117 платіжні доручення без зазначення призначення платежів, а також платіжне доручення на отримувача ОСОБА_6 на подарунки вихователям (т.2 а.с.121).

Таким чином, оцінюючи вищевказані докази про стягнення з відповідача додаткових витрат через участь дитини у заняттях танцями, малюванням, музикою, суд вважає, що не підлягають задоволенню, оскільки позивач не довела суду, що вказані витрати зумовлені розвитком особливих здібностей дитини, а тому суд приходить до висновку, що вони не є додатковими витратами у розумінні статті 185 Сімейного кодексу України.

Не є додатковими витратами ї оплата за навчання у ДМШ5, харчування, господарські витрати, оплату подарунків вихователям, витрати на придбання одягу, різні розваги та відпочинок тощо.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат на заняття з іноземної мови також не підлягають задоволенню, оскільки навчання особи з метою покращення рівня знань, а саме курси, не відносяться до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.

Отже, такі витрати, на які посилається позивач також не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 Сімейного кодексу України.

Перелік можливих доказів та вимоги стосовно їх належності, допустимості, достовірності і достатності передбачені у ст. ст. 76-80 Цивільного процесуального кодексу України. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Всупереч свого процесуального обов`язку позивач не надала до суду визначених у ст.ст. 76-80 Цивільного процесуального кодексу України доказів понесених додаткових витрат.

Відповідно до положень ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на вищевикладені обставини, надавши аналіз наявним у справі доказам, керуючись нормами діючого сімейного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення вимог позову, та стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача аліментів на утримання доньки.

Далі, позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати за надання професійної правничої допомоги (орієнтовно 4500грн.)

До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони.

Суд відмовляє у задоволенні даної вимоги позову, оскільки, всупереч вимог п.п.1,2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, позивачем не додано до матеріалів справи договір, укладений між ним та адвокатом, з якого вбачаються умови про надання правничої допомоги, акт виконаних робіт, а також жодних доказів сплати позивачем витрат на правничу допомогу в будь-якому розмірі.

Отже, при таких обставинах вимоги позову в цієї частині є безпідставними і у суду відсутні підстави для задоволення такої вимоги.

Позивач від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції звільнена (п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»), відтак, відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір за подання позовної заяви підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 133, 141, 258, 263, 259, 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

у х в а л и в:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП: НОМЕР_2 ) аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5000 (п`яти тисяч)грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з моменту подачі позовної заяви, тобто з 31.03.2021 і до досягнення дитиною повноліття.

В іншої частині вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь держави: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код отримувача , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106, судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім).

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Розмір аліментів стягнутий у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня оголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості щодо учасників справи, які не оголошуються судом:

Позивач: ОСОБА_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ,( РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ; адреса: АДРЕСА_2 ; (РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Суддя О.О. Сугачова