22-ц/804/3156/21
263/6545/21

Головуючий в І інстанції Шевченко О.А. Єдиний унікальний номер 263/6545/21
Номер провадження 22-ц/804/3156/21
Доповідач: Барков В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Мальцевої Є. Є.,

Пономарьової О. М.,

секретар Сидельнікова А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 вересня 2021 року у справі позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_2 посилаючись на те, що між ним та ОСОБА_3 були укладені договори позики, іпотеки на загальну суму 205 300 грн. з останнім строком повернення позик до 27 лютого 2021 року. Квартиру, яка є предметом іпотеки ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Заборгованість за договорами позик не сплачена, у зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь борг за договорами позик станом на 27 лютого 2021 року у сумі 1 070 940 грн., з яких сума позики складає 205 300 грн., відсотки 865 640 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 вересня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, на неповне з`ясування судом усіх обставин та вибіркове дослідження наданих доказів, просив зазначене рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В апеляційній скарзі зазначає, що не мав можливості надати оригінали договорів, оскільки суд першої інстанції не повідомляв його про розгляд справи. Зазначає, що на даний час змінилась вартість квартири, а тому визначена у договорі іпотеки від 27 травня 2021 року вартість квартири не може використовуватися для визначення суми боргу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачки адвокат Царьова О. С. вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та просить рішення суду залишити без змін, оскільки позивач набув право власності на іпотечне майно, яке ОСОБА_3 заповіла відповідачці. Крім того, заборгованість померлої перед позивачем за договорами позик складає 20 902 грн. 59 коп. та складається лише із сум позик, оскільки проценти за користування грошима нею були погашені за життя.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , який просив скаргу задовольнити, пояснення представника відповідачки адвоката Царьової О. С., яка просила залишити рішення суду без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та в задоволенні позовних вимог відмовити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволені позову, суд виходив з того, що ОСОБА_1 на обґрунтування своїх позовних вимог не надав належні та допустимі докази, не довів їх переконливість, а також не довів наявності обставин, на які він послався як на підставу своїх вимог.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він дійшов його внаслідок порушення норм процесуального права.

Згідно із п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення є розгляд судом справи (питання) за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач про час та місце судових засідань в порядку, передбаченому ст. 128-130 ЦПК України, не повідомлявся в зв`язку з чим рішення суду необхідно скасувати, оскільки одним із доводів апеляційної скарги є неможливість подання допустимих доказів в зв`язку з неповідомленням судом позивача про дату та час судових засідань.

Як вбачається з наданих позивачем апеляційному суду оригіналів договорів:

? позики-залогу від 24 вересня 2013 року, згідно з п. 1.1, 1.2 якого ОСОБА_3 отримала від позивача позику в сумі 15 000 грн. на строк до 24 лютого 2021 року із сплатою 6% за кожний місяць (в разі прострочення сплати 8%);

? позики-залогу від 02 червня 2014 року, згідно з п. 1.1, 1.2 якого ОСОБА_3 отримала від позивача позику в сумі 5 000 грн. на строк до 02 лютого 2021 року, із сплатою 6% за кожний місяць (в разі прострочення сплати 8%);

? позики-залогу від 05 травня 2015 року, згідно з п. 1.1, 1.2 якого ОСОБА_3 отримала від позивача позику в сумі 1 400 грн. на строк до 05 лютого 2021 року, із сплатою 6% за кожний місяць (в разі прострочення сплати 8%);

? позики-залогу № 2190 від 27 травня 2015 року, згідно з п.1.1 якого ОСОБА_3 отримала позику в сумі 60 000 грн. на строк до 27 травня 2016 року.

На забезпечення виконання договору позики від 27 травня 2015 року, без зазначення номеру договору, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки від 27 травня 2016 року.

Суд першої інстанції встановив, що заборгованість ОСОБА_3 за договорами позик дорівнює 28 400 грн. та складається лише із сум позик, а заборгованість за процентами відсутня.

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Центральним районним у м. Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) № НОМЕР_1 від 27 лютого 2021 року ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 58).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ., яка належала останній на підставі договору купівлі-продажу від 10 березня 2004 року.

Як вбачається із заповіту від 22 липня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Лашиною Н. Г., ОСОБА_3 за життя заповіла все своє майно ОСОБА_2 .

Згідно п. 1.1-1.5, 2.1 Договору іпотеки від 27 травня 2016 року ним забезпечується виконання грошових зобов`язань ОСОБА_3 , що виникли у іпотекодавця на підставі договору позики грошей від 27.05.2015 року. Розмір основного зобов`язання 81 600 грн. з урахуванням відсотків згідно основного договору. Предметом іпотеки є квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Узгоджена сторонами вартість предмета іпотеки становить 81 600 грн.

Відповідно до норм ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Відповідно до норм ст. 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Отже, ОСОБА_2 відповідає за зобов`язаннями спадкодавця ОСОБА_3 у межах вартості спадкового майна.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що ОСОБА_1 на підставі рішення державного реєстратора департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради Донецької області Строчкіна В. Ю. № 61686877 від 18 листопада 2021 року набув право власності на передану в іпотеку кв. АДРЕСА_2 (а.с. 97).

Доказів наявності у ОСОБА_3 іншого майна, право на яке в порядку спадкування перейшло до відповідачки ОСОБА_2 , позивачем апеляційному суду не надано, а відтак його позовні вимоги з огляду на положення ст. 1282 ЦК України задоволенню не підлягають, як і не підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги щодо неправильного визначення судом першої інстанції заборгованості за договорами позики.

Відповідачкою рішення суду першої інстанції в не оскаржується.

Керуючись ст. 374, 367, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 вересня 2021 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2020 року.

Судді В. М. Барков

Є. Є. Мальцева

О. М. Пономарьова