Справа №693/1405/15-ц
Номер провадження2/701/1/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2021 року Маньківський районний суд, Черкаської області

в складі: головуючого судді - Костенка А. І.

при секретарі - Брітан О. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маньківка справу за позовом ОСОБА_1 до ПСП «Глорія», треті особи: Жашківська ОТГ Черкаської області, Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, Територіальна громада села Кривчунка яка входить до складу Жашківської ОТГ Жашківського району Черкаської області та ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, відшкодування завданої матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про витребування майна з чужого незаконного володіння, відшкодування завданої матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки.

На підставу своїх вимог спирається на те, що з 2012 року позивач намагався особисто укласти договір оренди на земельну ділянку, яка входила в межі земельної ділянки згідно договору оренди землі, зареєстрованого у Жашківському районному відділі Черкаської регіональної філії центру ДЗК за № 53 від 01.09.2008 р., на даний час земельна ділянка знаходиться в користуванні у Приватного сільськогосподарського підприємства «Глорія». Договір діє до 24.08.2018 року, адже даних про виділення вищевказаної земельної ділянки не має. Відповідач відмовив позивачу в укладенні договору оренди, а також у повернені земельної ділянки Актом прийому-передачі, як це передбачено договором оренди, посилаючись на те, що ділянка належить матері позивачу, яка уклала договір оренди, при цьому, відповідач вказав на фізичні та технічні характеристики земельної ділянки (кадастровий номер, площа, цільове призначення, місце розташування). Таким чином, відповідач незаконно відмовляється укласти з позивачем договір, і при цьому, відмовляється повернути земельну ділянку, як це передбачено договором оренди землі, зареєстрованого у Жашківському районному відділі Черкаської регіональної філії центру ДЗК за № 53 від 01.09.2008 р., на даний час земельна ділянка знаходиться в орендному користуванні у Приватного сільськогосподарського підприємства «Глорія». Договір діє до 24.08.2018 року, даних про виділення вищезазначеної ділянки в натурі (на місцевості) не має, що і змусило позивача звернутися з відповідним позовом до суду.

01.04.2021 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив, згідно якого вважає, що первісні та уточнені вимоги є необгрунтованими та не підлягають задоволенню з наступних підстав. 27.06.2008 року між ОСОБА_3 (матір`ю позивача) та ПСП «Глорія» було укладено договір оренди землі терміном на 10 років який діє до 27.06.2018 року, який відповідно до вимог чинного законодавства, яке діяло на той час зареєстрували відповідний договір у Жашківському районному відділі ДЗК 01.09.2008 року за № 53. 23 серпня 2009 року ОСОБА_3 орендодавець по договору оренди землі померла. Позивач по справі свідоцтво про право на спадщину за заповітом отримав 20 липня 2011 року. З липня 2011 року позивач отримав право на земельну ділянку в порядку спадкування після смерті матері, кадастровий номер земельної ділянки, площею 3,0017 га, що складає 2/3 частини земельної ділянки площею 4,5012 га, яка належала покійній матері на підставі державного акту серії ЧР № 144480, виданого 06.09.2004 року, реєстр № 471, кадастровий номер земельної ділянки № :01:000:0501. Іншу частину земельної ділянки, площею 1,4995 га успадкував брат позивача ОСОБА_2 . Посилання позивача на те, що підприємство незаконно використовувало земельну ділянку не відповідає дійсності оскільки до вересня 2018 року підприємство обробляло земельну ділянку на підставі договору оренди адже п. 39 вище згаданого договору зазначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Отож ПСП «Глорія» цілком на законних підставах використовувало земельну ділянку позивача і ніяким чином не порушує законні права та інтереси. З 2012 року третя особа по справі ОСОБА_2 свою частину успадкованої з померлої матері земельної ділянки площею 1,504 га використовує одноосібно за погодженням з ПСП «Глорія». 17.09.2013 року позивач звертався до ПСП «Глорія» з вимогою повернути йому земельну ділянку та припинити її використання, на заяву позивача було надано відповідь про те, що його земельна ділянка перебуває в орендному користуванні ПСП «Глорія» до 2018 року оскільки зміна власника земельної ділянки не припиняє договору укладеного попереднім власником. Позивач вводить в оману суд стверджуючи, що просив ПСП «Глорія» переукласти договір оренди з ним, оскільки такої заяви чи будь-якого звернення до підприємства не надходило крім заяви, що він хоче забрати свою земельну ділянку та використовувати її одноосібно. Окрім того позивач у 2010, 2011, 2012 році отримував орендну плату. На адресу позивача у 2014 році було надіслано лист з проханням отримати орендну плату за 2013-2014 р.р. 08.05.2015 р., та 13.09.2015 року орендна плата позивачу була надіслана грошовим переказом, який в подальшому був повернутий підприємству по причині відмови позивача від його отримання. 10.07.2018 року повторно позивачу було надіслано листа з проханням отримати орендну плату за 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018 р.р. 10.07.2018 року ПСП «Глорія» надіслано на адресу позивача Лист повідомлення про намір скористатися переважним правом на укладання договору оренди на новий строк де надіслано проект додаткової угоди та акт приймання передачі земельної ділянки. Своїм листом ПСП «Глорія» запропонувало нові умови договору в частині збільшення відсоткової ставки до договору, виплату матеріальної допомоги та інше. Також в листі зазначено, що в разі коли позивач хоче використовувати земельну ділянку одноосібно він повинен виділити свою земельну ділянку в натурі із встановленням межових знаків та під`їзної дороги до своєї земельної ділянки. Також до листа було долучено акт приймання передачі земельної ділянки. 20.10.2018 року на адресу підприємства надійшло заперечення щодо укладання договору оренди з ПСП «Глорія». ПСП «Глорія» з моменту закінчення договору і по даний час не використовує земельну ділянку позивача. На даний час ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , використовують свої земельні ділянки одноосібно. З моменту укладення договору оренди та до дня його закінчення був дійсним ні ким не оскаржений та не визнаний в судовому порядку не дійсним. Тому підприємство з 2010 по 2018 рік використовувало земельну ділянку законно не порушуючи законних прав та інтересів позивача та будь-яких інших осіб. Підприємство в повному обсязі виконувало взяті на себе договірні зобов`язання і ніяким чином не порушувало права позивача та не нанесло йому матеріальної шкоди яку позивач визначив самостійно в розмірі 3284144,68 грн. Матеріальна шкода зазначена в позовній заяві ніяким чином не обгрунтована та не доведена. Отож позовні вимоги викладені у позовній заяві з усіма уточненими позовними вимогами є надуманими та не підтверджені жодними документами і не підлягають до задоволення. ПСП «Глорія» не заперечує той факт, що на даний час перед позивачем існує заборгованість по сплаті орендної плати оскільки позивач відмовляється від її отримання і всі попередні грошові перекази поверталися із позначкою відмова від отримання. При зверненні до підприємства позивач отримає орендну плату в повному обсязі. На даний час підприємство не володіє земельними ділянками які належать ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 .

Позивач та представник позивача в судове засіданя не з`явилися, але надали суду заяву згідно якої просили судове засідання призначене на 24.12.2021 року проводити у їх відсутності.

Представник відповідача в судовому засідані заперечувала проти позовних вимог та просила відмовити у їх задоволенні.

Представник третьої особи Жашківської ОТГ Черкаської області в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву згідно якої просив розгляд справи проводити у його відсутності.

Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення), причини неявки визнані поважними невідомі, заяв та клопотань про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи не надходило, але його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті у його відсутність на підставі зібраних доказів.

Представник третьої особи Територіальної громади села Кривчунка в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву згідно якої просив розгляд справи проводити у його відсутності та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву згідно якої просив судове засідання призначене на 24.12.2021 року проводити у його відсутності.

Частиною першою статті 44 ЦПК України встановлений обов`язок учасників судового процесу та їхніх представників добросовісно користуватися процесуальними правами.

Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р., Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain).

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони грунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків: згідно з статтею 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

27.06.2008 року між ОСОБА_3 (матір`ю позивача) та ПСП «Глорія» було укладено договір оренди землі терміном на 10 років який діяв до 27.06.2018 року, та який зареєструвано у Жашківському районному відділі ДЗК 01.09.2008 року за № 53. 23 серпня 2009 року ОСОБА_3 орендодавець по договору оренди землі померла. 20 липня 2011 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Відповідно до свідоцтва позивач отримав право на земельну ділянку в порядку спадкування після смерті матері, площею 3,0017 га, що складає 2/3 частини земельної ділянки площею 4,5012 га, яка належала покійній матері на підставі державного акту серії ЧР № 144480, виданого 06.09.2004 року, реєстр № 471, кадастровий номер земельної ділянки № :01:000:0501. Іншу частину земельної ділянки, площею 1,4995 га успадкував брат позивача ОСОБА_2 17.09.2013 року позивач звертався до ПСП «Глорія» з вимогою повернути йому земельну ділянку та припинити її використання, на заяву позивача було надано відповідь про те, що його земельна ділянка перебуває в орендному користуванні ПСП «Глорія» до 2018 року оскільки зміна власника земельної ділянки не припиняє договору укладеного попереднім власником. 10.07.2018 року позивачу було надіслано листа з проханням отримати орендну плату за 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018 р.р. Також 10.07.2018 року ПСП «Глорія» надіслано на адресу позивача Лист повідомлення про намір скористатися переважним правом на укладання договору оренди на новий строк де надіслано проект додаткової угоди та акт приймання передачі земельної ділянки. Своїм листом ПСП «Глорія» запропонувало нові умови договору в частині збільшення відсоткової ставки до договору, виплату матеріальної допомоги та інше. Також в листі зазначено, що в разі коли позивач хоче використовувати земельну ділянку одноосібно він повинен виділити свою земельну ділянку в натурі із встановленням межових знаків та під`їзної дороги до своєї земельної ділянки. 20.10.2018 року на адресу підприємства від позивача надійшло заперечення щодо укладання договору оренди з ПСП «Глорія».

Згідно зі ст. 10-13 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Статтею 125 ЗК України, передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно із ст. 2 Закону № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, згідно до законодавства, відповідач мав право користуватись та обробляти земельну ділянку за цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно до п. 30 Договору оренди землі від 27.06.2008 року - самостійно господарювати на землі з дотриманням умов цього договору.

Статтею 2 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Статтею 3 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Згідно з статтею 13 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

За змістом статей 93, 125 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності, право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Згідно до ст. 31 Закону № 161-XIV «Про оренду землі», договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи - орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи - орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці. Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно приписів п. "б" ч. 1 ст. 211 ЗК України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну та кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.

Відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначено у ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосуваня такої міри відповідальності, як відшкодуваня шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушеня: протиправна поведінка; шкода; причиний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Важливим елементом доказування наявної шкоди є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони.

Таким чином, дослідивши матеріали справи судом встановлено, що договір оренди земельної ділянки укладений 27.06.2008 року між ОСОБА_3 та ПСП «Глорія» укладено згідно норм чинного законодавства, які діяли на той момент. Даний договір з моменту його укладення та до дня його закінчення був дійсним ніким не оскаржений та не визнаний в судовому порядку недійсним. Тому підприємство використовувало земельну ділянку законно не порушуючи законних прав та інтересів позивача та будь-яких інших осіб.

Положеннями статей 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, (ст. 2 ЦПК України)

Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. (ст. 89 ЦПК України).

Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, враховуючи характер спірних правовідносин, суд вважає, в межах даного спору позивачем не надано належних та допустимих доказів, які мали підтвердити неправомірні дії відповідача.

Враховуючи викладене, беручи до уваги встановлені судом фактичні обставини справи та правовідносини, що їх регулюють, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

За приписами ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведення огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовкою до їх розгляду.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частинами 2, 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву. Оскільки, в задоволені позову відмовлено в повному обсязі, ПСП «Глорія» понесло витрати на правову допомогу в розмірі 84000,00 грн., (вісімдесят чотири тисячі гривень 00 копійок), що підтверджується доказами а саме: договором про надання правової допомоги від 15.12.2015 року та довіреністю; актом виконаних робіт від 15.12.2015 року; платіжним дорученням про перерахування коштів на рахунок адвоката № 6818 від 01.04.2021 року, а тому заява представника відповідача підлягає до задоволення та з позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 84000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10-13, 76-89, 133, 137, 141, 228-229, 258, 263-268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 526, 610, 626, 629, 1166 ЦК України, ст. ст. 93, 124, 125, 211 ЗК України, ст. ст. 2, 3, 7, 13, 15, 31 Закону України "Про оренду землі", суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 (жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ПСП «Глорія» (с. Кривчунка, Жашківського району, Черкаської області, ), треті особи: Жашківська ОТГ Черкаської області (м. Жашків, вул. Захисників України, 17, Черкаської області, ), Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області (вул. Смілянська, 131, м. Черкаси, ЄДРПОУ: 39765890), Територіальна громада села Кривчунка яка входить до складу Жашківської ОТГ Жашківського району Черкаської області (с. Кривчунка Жашківського району Черкаської області, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору на сторні позивача ОСОБА_2 (житель АДРЕСА_2 ) про витребування майна з чужого незаконного володіння, відшкодування завданої матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 (жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ПСП «Глорія» (с. Кривчунка, Жашківського району, Черкаської області, АТ "Райфайзен Банк Аваль" у м. Києві код банку 380805, р/р НОМЕР_2 , ) понесені судові витрати у розмірі 84000,00 грн. (вісімдесят чотири тисячі гривень 00 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Суддя А. І. Костенко