Справа № 461/7865/20 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/811/646/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

розглянувши у письмовому провадженні без участі учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ревера Сергія Васильовича на рішення Галицького районного суду м.Львова від 27 січня 2021 року у справі №461/7865/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування шкоди,-

в с т а н о в и в:

24 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області, в якій просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача моральну шкоду у сумі 19 806,00 грн. внаслідок притягнення його до адміністративної відповідальності шляхом складення неправомірного протоколу про адміністративне правопорушення.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 27 січня 2021 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду оскаржив представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Ревера С.В.

В апеляційній скарзі зазначає, що ОСОБА_1 внаслідок складання на нього пртоколу про адміністративне правопорушення та притягнення до адміністративної відповідальності зазнав моральної шкоди у вигляді психологічних страждань та перебування у стані нервового стресу. Посилається на позицію касаційного суду про те, що закриття провадження у справі про притягнення до адмінстративної відповідальності у звязку із відсутністю складу адміністративного правопорушення свідчить пр незаконні дії посадових осіб, які ініціювали виникнення такого провадження, а тому це свідчить про незаконність притягнення особи до адміністративної відповідальності. Вказує, що до даних правовідносин підлягає застосування ст.1174 ЦК України. Звертає увагу, що розмір моральної шкоди, який позивач просить стягнути, розрахований у відповідності до ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» та є мінімальним у відповідності до таких розрахунків. Просить скасувати рішення Галицького районного суду м.Львова від 27 січня 2020 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві представник ГУ НП у Львівській області І.Лазорко зазначає, що вважає рішення Галицького районного суду м.Львова від 27 січня 2021 року законним, а вимоги, викладені у апеляційній скарзі безпідставними. Просить залишити оскаржуване рішення суду без змін.

Відповідно до ч.1,3 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників процесу.

Судом встановлено, що ціна позову в даній справі менша ста ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а відтак суд ухвалив проводити розгляд апеляційної скарги у відсутності учасників процесу.

Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно із ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявими в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 08 січня 2020 року інспектором патрульної поліції Сколівського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівькій області складено протокол про адміністративне правопорушення ОБ №027885 на ОСОБА_1 про порушення ч.1 ст.130 КУпАП.

Постановою Сколівського районного суду Львівської області від 31.03.2020р. у справі №453/50/20 визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в межах санкції статті у вигляді штрафу в розмірі 10 200 грн. та позбавлено права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Постановою Львівського апеляційного суду від 14.05.2020р. скасовано постанову Сколівського районного суду Львівської області від 31.03.2020р. у справі №453/50/20 та закрито провадження у справі у звязку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

У відповідності до ст.2, 4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16ц прописано, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб,які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень тощо).

Адміністративну справу щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП було закрито у звязку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18). Колегія суддів Об`єднаної палати касаційного цивільного суду зазначає про те, що закриття справи про адміністративне правопорушення дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України та ст..1 Закону №266/94-ВР і не є у залежності від того, чи застосовувались з боку держави будь-які заходи примусу та, чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яку зазнав ОСОБА_1 , суд враховує, що внаслідок незаконних дій уповноваженої особи ВП ГУ НП у Львівькій області, які призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Внаслідок ініціювання провадження у справі про адміністративне правопорушення, було порушено його звичний уклад життя, позивач змушений був звертатись за допомогою до фахівців у галузі права, переживати страждання, доводячи свою невинуватість перед посадовими особами Національної поліції, які в свою чергу не перевіривши достовірність обставин, тривалий час продовжували обвинувачувати його у вказаних діяннях. Необхідність відвідувати судові установи у період карантинних обмежень, будучи позбавленим права керування транспортним засобом, також призвела до негативних наслідків і додаткових витрат. Вказані душевні страждання знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із діями завдавача шкоди. А тому, позивач зазнав душевних страждань у зв`язку із притягнення його до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, яке він не вчиняв, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи викладене та керуючись принципами розумності, виваженості і справедливості, суд приходить до висновку, що розмір компенсації моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 у розмірі 7000 гривень буде справедливою сатисфакцією потерпілої сторони внаслідок дій неправомірного характеру з боку посадових осіб органу державної влади, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із погіршенням психологічного стану позивача.

Відповідно до ч.1 п.п. 3,4 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК).

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2; 376 ч.1 п.п.3,4; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ревера Сергія Васильовича задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 27 січня 2020 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України в користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) 7000 (сім тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Головного управління Національної поліці у Львівській області.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк