КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/3460/21
УХВАЛА

22.12.2021 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі - Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження заяву представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про поновлення пропущеного процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Провадження по справі відкрито на підставі ухвали судді Київського районного суду міста Одеси Л.В. Калініченко від 25.06.2021 року, якою вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 191 ЦПК України, у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Згідно частин 7, 8 ст. 178 ЦПК України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

В ухвалі судді від 25.06.2021 року, судом визначено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами у справі (ч. 8 ст. 178 ЦПК України).

08.10.2021 року до суду надійшло клопотання від відповідача ОСОБА_1 про відкладення судового засідання, що підтверджує обізнаність останнього про наявне відносно нього судове провадження.

06.09.2021 року ОСОБА_1 отримав судову кореспонденцію, у тому числі копію ухвали судді про відкриття провадження, разом з позовом та додатками до нього, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням про вручення наявним в матеріалах справи.

Отже, п`ятнадцятиденний термін визначений судом для подання відзиву на позовну заяву розпочався з 07.09.2021 року та закінчився 22.09.2021 року включно.

Однак, відзив на позовну заяву відповідачем по справі було подано до суду 25.10.2021 року, тобто з пропуском процесуального строку на вчинення відповідної дії.

Статтею 120 ЦПК України встановлено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

У відповідності до ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Також статтею 222 ЦПК України також передбачено, що суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Статтею 127 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою. Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Судом враховується, що встановлення строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених ЦПК України, певних процесуальних дій.

Вирішуючи питання про поважність причин пропуску строку на подання до суду заявлених доказів, суд враховує принцип верховенства права та судову практику Європейського Суду з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справа "Ілхан проти Туреччини" (№ 22277/93 від 27.06.2000 року § 59).

Суд вважає, що представником відповідача жодним чином не обґрунтовано поважність пропуску строку подання доказів та відзиву на позовну заяву до суду.

Стосовно доводів про пропуск процесуальних строків через неотримання відповідачем копії позовної заяви, а представником було ознайомлено з матеріалами справи лише 20.10.2021 року, приймаючи, що відповідач уклав договір на надання правничої допомоги лише 12.10.2021 року, суд вважає безпідставними, оскільки як вже зазначалось, судову кореспонденцію ОСОБА_1 було отримано 06.09.2021 року.

Крім того, стосовно звернення відповідача за правничої допомогою лише 12.10.2021 року, судом також не приймається як поважна причина пропуску строку, оскільки як вже встановлено, останньому про наявне відносно нього судове провадження було відомо з 06.09.2021 року, а відтак останній мав можливість на вчинення дій з отримання правової допомоги в інший термін, з метою дотримання процесуальних строків для вчинення процесуальних дій.

Інших обґрунтованих посилань на поважність пропуску процесуального строку до суду представником не надано.

У ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Крім того, слід звернути увагу, що згідно ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання правами не допускається.

Разом з тим, як зазначає Європейський суд з прав людини, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).

З практики Європейського суду з прав людини випливає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду у справі «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980 року).

Отже, процесуальні вимоги визначені Законом є рівними для усіх учасників судового процесу, а відтак зазначене не свідчить про занадто формальне ставлення до передбачених законом вимог та в жодному разі не робить суд недоступним для заявника, оскільки в контексті п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений законом. Процесуальні дії судді чітко врегульовані нормами ЦПК, які повинні правильно розумітися сторонами і застосовуватися, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що представником відповідача подано відзив на позовну заяву з пропуском встановленого процесуального строку на вчинення відповідних процесуальних дій, та необґрунтовано поважність пропуску такого строку, суд доходить до висновку про необґрунтованість заяви представника про поновлення процесуального строку для вчинення процесуальних дій, у зв`язку з чим відзив на позовну заяву, слід залишити без розгляду.

Керуючись ст. 43, 120-124, 126, 127, 174, 178, 222, 261, 352-354, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про поновлення пропущеного процесуального строку відмовити.

Відзив представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 на позовну заяву від 25.10.2021 року за вх. №57980 в рамках цивільної справи №947/17471/21 залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали суду складено та внесено до ЄДРСР 28.12.2021 року.

Головуючий Калініченко Л. В.