Справа № 466/3988/20
Провадження № 2/463/300/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Гирич С. В.

з участю секретаря судового засідання Попович Х.І.

представника відповідача Кремінця М.М.

у відкритому судовому засіданні,

розглянувши справу за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором №GP-7220017 від 25 грудня 2014 року в розмірі 135 088,72 грн.

Позов мотивує тим, що між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого є АТ «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_1 25.12.2014 на підставі кредитного договору №GP-7220017 видано кредит у сумі 36 655,55 грн. Разом з тим, відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 28.02.2020 складає 135 088,72 грн. Оскільки в позасудовому порядку кошти відповідач не повертаю, а тому змушений звернутись до суду.

Ухвалою від 02 листопада 2020 року прийнято справу до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін.

До суду поступив відзив на позов в якому представник відповідача зазначає, що на підтвердження виникнення між сторонами кредитних правовідносин, позивач надав низку копій договорів пропозицій, зі змістом та умовами якими неможливо належним чином ознайомитися, оскільки якість копій документів є не розбірливою. Так, одним з документів виступає пропозиція укласти договорів (оферта) від 26.10.2011 року на суму кредиту 5810 грн за номером договору №GP-2717991. Водночас наведений документ не може виступати доказом в даній справі, оскільки не стосуються договору № GP-7220017, на який покликається позивач в своїй позовній заяві, що свідчить про надання документів, які не стосуються предмета позовних вимог. Ознайомившись з копією пропозиції укласти договір (оферта) від 25.12.2014 року за №GP-7220017 вбачається, що за умовами, які передбачені в наведеній пропозиції AT «Банк Ренесанс Капітал» зобов`язувалось надати ОСОБА_1 кредитні кошти на суму 36655,55 грн. Однак, наведена пропозиція не містить жодних умов щодо строку протягом якого Банк зобов`язується надати кредит у відповідності до наведеного договору, відсутній номер рахунку позичальника на який повинні бути перераховані кошти, що свідчить про те, що наведена пропозиція не є кредитним договором у розмінні ст. 1054 ЦК України та не може розцінюватися як стандартна (типова) форма кредитного договору. Крім цього, жодних коштів за наведеним договором відповідач не отримувала, оскільки закрила рахунок в даній фінансові установі. Відповідач неодноразово зверталась із заявами щодо погашення заборгованості і відповідей щодо наявності в неї такої відповідач не отримувала.

Окрім цього, в квитанції банком платником вказана філія ПАТ «ПУМБ», а не ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», який виступав кредитором у відповідності до договору № GP -7220017 від 25.12.2014 року. Окрім цього, наведений меморіальний ордер не містить печатки кредитора - ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та не підписаний жодною уповноваженого особою банку із зазначенням відповідних ініціалів. Таким чином, наведений документ не є доказом у розумінні ст. 76 ЦПК України.

Окрім цього, надані позивачем виписки є такими, які не мають жодного доказового значення в даній справі, оскільки не містять відомостей про рух коштів та інші господарські операції, а також даних за наявності яких можливо було б встановити їх приналежність до особових рахунків відповідача ОСОБА_1 . Такоє стверджує, що ОСОБА_1 закрила рахунок в ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» на підставі заяви від 29.12.2014 року, а відтак рахунок, який вказаний в наведених виписках є неактивний, що унеможливлювало вчинення будь-яких господарських операцій на вказаному рахунку та рух коштів на ньому.

Також, заявлена позивачем сума до стягнення є надуманою та необґрунтованою, позивач пред`явив в досудовому та судовому порядку різні суми до стягнення, а заявлена сума в позові обчислена всупереч ч.2 ст.1050 ЦК України, яка встановлює, що після пред`явлення вимоги до боржника забороняється нарахування процентів та інших штрафних санкцій.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 02 квітня 2021 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві розгляд справи просить проводи у його відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, які зазначені у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши зібрані докази, суд приходить до наступного.

До матеріалів позову позивачем долучено копію пропозиції укласти договір (оферта)від 25 грудня 2014 року (а.с.3-4) щодо (1) укладення договору споживчого кредиту з метою рефінансування заборгованості, (2) укладення договору страхування, сторонами у якому зазначені ОСОБА_1 та АТ «Банк Ренесанс Капітал».

Окрім цього, до матеріалів позову позивачем долучено копію основних умов кредитування та страхування (а.с.4), в якому зазначається, що такі є невід`ємною частиною пропозиції ОСОБА_1 №GP-2717991 від 26 жовтня 2011 року.

Частиною 1 ст.1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, а п.2 цієї же статті встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа, який регулює окремий вид зобов`язань - Позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

На підтвердження свої позиції позивач долучає меморіальний ордер №18177395 від 26 грудня 2014 року на суму 36 655,55 грн. з призначенням «видача кредита зг. договору № GP-7220017 від 25.12.2014», де платником та одержувачем зазначено ОСОБА_1 , банк отримувача філія ПАТ «ПУМБ» в м.Київ (а.с.10).

Згідно виписки з рахунку № НОМЕР_1 станом на 28.02.2020 заборгованість ОСОБА_1 становить 135088,72 грн.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст.ст. 77-79 ЦПК України.

Як вбачається із відзиву на позову, відповідач зазначає, що жодних коштів за вказаним договором не отримувала та закрила рахунок в АТ «Банк Ренесанс Капітал», про що надано заяв, заборгованості, зокрема, перед ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» не мала. Вказані обставин відповідач жодним чином не спростував та не заперечив.

Відповідно до п. 1.19.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" меморіальний ордер - розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунку платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України.

Як вбачається з наведеної норми, меморіальний ордер як внутрішньо банківський розрахунковий документ формується банком у зв`язку із списанням коштів зі свого рахунку на рахунок відповідного отримувача на день видачі коштів у відповідності до умов договору.

Однак з наданого позивачем меморіального ордера вбачається, що банком платником вказана філія ПАТ «ПУМБ», а не ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», який виступав кредитором у відповідності до договору № GP-7220017 від 25.12.2014 року.

Натомість Публічне акціонерне товариство «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» лише 19.07.2016 року, зазначена обставина підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Окрім цього, наведений меморіальний ордер не містить печатки кредитора - ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та не підписаний уповноваженого особою банку із зазначенням відповідних ініціалів.

Таким чином, наведений документ не є доказом у розумінні ст.76 ЦПК України, оскільки наданий аркуш не містить даних кредитора, а саме його найменування, коду банку, не засвідчений належним чином у зв`язку з тим, що не містить офіційної печатки банківської установи та підпису уповноваженої особи, що унеможливлює підтвердження внутрішньобанківської операції, яка нібито здійснена на виконання умов договору № GP-7220017 від 25.12.2014 року.

Натомість меморіальний ордер від 26.12.2014 року містить печатку позивача - AT «Перший український міжнародний банк» та підпис невідомої особи.

Також, в якості додатків до позовної заяви позивачем долучено виписку по особовим рахункам за період з 26.12.2014 по 14.11.2016 року та виписку за період з 14.11.2016 року по 03.02.2020 року.

З аналізу п.5.5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженої постановою Правління НБУ №254 від 18.06.2003 встановлено, що виписка, поміж іншого, повинна містити номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком.

На підтвердження звернення позивача до відповідача в досудовому порядку з метою погашення заборгованості за договором № GP-7220017 від 25.12.2014 року позивачем надано письмову вимогу від 01.02.2018 року за вих.№318 та список згрупованих поштових відправлень як доказ відправлення вимоги.

В наведеній письмовій вимозі сума заборгованості за договором GP-7220017 становить 57476,35 грн. Натомість в позовній заяві позивач покликається на суму заборгованості в розмірі 135 088,72 грн.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, висловлено позицію, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Разом з тим, дійсно, надана позивачем виписка з рахунку містить нарахування і після дати письмової вимоги від 01.02.2018 року за вих.№318.

Окрім цього, з позовної заяви встановлено, що позивач включив до заявленої суми проценти, комісію та інші штрафні санкції, на підтвердження обчислення яких надав копію Основних умов кредитування та страхування, які за доводами позивача виступають невід`ємною частиною Пропозицій, зокрема договору GP-7220017 від 25.12.2014 року.

Водночас долучені позивачем Умови не містять відомостей про дату та номер редакції, відповідно до якої вони діють, а відтак відсутні докази, що саме ці Умови були чинними на момент укладання договору № GP-7220017 від 25.12.2014 року.

Таким чином, з врахуванням диспозитивності цивільного судочинства, суд приходить до переконання, що з врахуванням відсутності в матеріалах справи підтвердження чинностіОсновних умов кредитування та страхування, які згідно договору є невід`ємною частиною Пропозицій, на час укладення договору, суд не може перевірити та встановити правильність розрахунку заборгованості, а відповідно підставності позовних вимог, позивачем заперечення відповідача, зокрема, щодо закриття рахунку та відсутності договірних зобов`язань із позивачем загалом, жодним чином не спростовано, а тому суд приходить до переконання про недоведеність позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

в задоволенні позову Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості заборгованості за договором №GP-7220017 від 25 грудня 2014 року в розмірі 135 088,72 грн. - відмовити за безпідставністю.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного тексту судового рішення 15 листопада 2021 року.

Суддя: Гирич С. В.