ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" грудня 2021 р. Суддя Дарницького районного суду м. Києва Сирбул О.Ф., вирішуючи питання про відкриття провадження розглянувши матеріали цивільної справи за позовом Державного підприємства «Бориспільське лісове господарство» до ОСОБА_1 про зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та стягнення матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2021 року позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва даною позовною заявою.

При вирішенні питання про прийняття позовної заяви до розгляду, та відкриття провадження у спарві суддею встановлено, що позивачем при зверненні до суду було порушено правила підсудності, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 27-30 ЦПК).

Відповідно до ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

З точки зору закону виключна територіальна підсудність встановлюється законодавцем з метою вирішення спору конкретним, прямо передбаченими у законі судами.

У такому випадку можливість застосування інших правил територіальної підсудності виключається.

Відповідно до ч. 1 ст. 190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

У пунктах 41, 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01 березня 2013 року роз'`яснено, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини (п. 41, 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ»).

До позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.

Аналогічна позиція міститься в постанові Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 726/2102/16-ц.

Як вбачається із позовної заяви, позивач звертаючись до суду із вказаним позовом просив суд:

зобов`язати відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку Вишеньківського лісництва, шляхом знесення самовільно встановлених тимчасових споруд та загорож для ведення фермерського господарства на земельних ділянках, що на праві користування належать ДП «Бориспільське лісове господарство»;

-стягнути з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 17150,00 грн.

Таким чином, позивач просить усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном - земельної ділянки Вишеньківського лісництва, що знаходиться поза межами території Дарницького району м. Києва.

При цьому, позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із вказаним позовом, зазначають підставу обрання ними саме цього суду для вирішення спору зареєстроване місце проживання відповідача.

Проте, суддя не погоджується з такою позицією позивача та звертає його увагу на те, що правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна та стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно чи усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження таким майном: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема, щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

Аналізуючи вищенаведене, суддя дійшов висновку, що в даному випадку слід застосовувати правила виключної підсудності, адже позовні вимоги стосуються усунення перешкод у здійсненні права користування нерухомим майном, та відшкодування завданої шкоди, предметом якого є об`єкт нерухомого майна, а саме земельна ділянка.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду , якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що спір у даному випадку виник з приводу нерухомого майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що не відноситься до території Дарницького району м. Києва, даний позов повинен розглядатись судом за місцем знаходження нерухомого майна, за правилами виключної територіальної підсудності, а тому суддя приходить до висновку, що матеріали позовної заяви підлягають направленню до належного суду, а саме до Бориспільського міськрайонного суду Київської області, за підсудністю.

Керуючись ст.ст. 30, 31 , 353 ЦПК України, суддя,-

У Х В А Л И В :

Матеріали позовної заяви Державного підприємства «Бориспільське лісове господарство» до ОСОБА_1 про зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та стягнення матеріальної шкоди - передати за підсудністю на розгляд Бориспільського міськрайонного суду Київської області (08301, м. Бориспіль, вул. Київський Шлях, 72).

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: