Справа №491/1508/17
У Х В А Л А

02 березня 2021 року Ананьївський районний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - Желясков О.О.

за участю:

-секретаря судового засідання Гула О.Р.,

-позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ананьїв Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури, треті особи: Одеська обласна прокуратура (прокуратура Одеської області) та Котовська місцева прокуратура Одеської області,

В С Т А Н О В И В:

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури, треті особи: прокуратура Одеської області та Котовська місцева прокуратура Одеської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 грудня 2017 року вказана справа передана судді Дорош В.В.

Ухвалою Ананьївського районного суду Одеської області від 05 лютого 2018 року суддею Дорош В.В. відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 16 травня 2018 року до участі у розгляді справи залучено в якості третіх осіб прокуратуру Одеської області та Котовську місцеву прокуратуру Одеської області.

У зв`язку з тим, що у головуючого по справі судді Дорош В.В. закінчились повноваження для здійснення правосуддя, вказану заяву було передано до канцелярії суду для повторного авторозподілу.

Відповідно до результатів повторного авторозподілу справи 21 травня 2019 року справу прийнято до свого провадження суддею Ананьївського районного суду Одеської області Желясковим О.О., про що постановлено відповідну ухвалу.

При цьому, на підставі ч.12 ст.33 ЦПК України судом було прийнято рішення про початок розгляду справи зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 19 грудня 2019 року, після виконання завдань підготовчого провадження, визначених ст.189 ЦПК України, у справі було закрито підготовче провадження та призначено її до судового розгляду по суті.

15 лютого 2021 року на адресу суду надійшла заява позивача про залучення до участі у справі співвідповідача, а саме Одеської обласної прокуратури (, адреса: 65026, м.Одеса, вул.Пушкінська, 3).

Заява обґрунтована зокрема тим, що на момент звернення до суду з позовною заявою до державного казначейства, існувала судова практика, відповідно до якої належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства прокуратури та суду, визнавалася Державна казначейська служба України, чи її територіальні органи, і позивач вважав таку практику вірною та яка відповідала правовій позиції Верховного Суду України, висловленій в пункті Постанови Пленуму від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Проте, як зазначено в заяві, 31 січня 2021 року з рішень Великої Палати Верховного Суду позивачу стало відомо про зміни в судовій практиці, відповідно до яких належним відповідачем у справах зазначеної категорії має виступати орган, чиїми діями завдано шкоду. Так, позивач зазначає, що ознайомившись з Постановою Великої Палати Верховного Суду по справі №242/4741/16 ц. від 27 листопада 2019 року, яка була оприлюднена 06 лютого 2020 року, він дізнався про те що судом зроблено висновок про те, «що відповідачем у справах по відшкодуванню шкоди завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду є орган, діями якого завдано шкоду» оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган...».

Також, в заяві зазначено, що позивач ознайомився з Постановою Верховного Суду по цивільній справі №610/3221/19ц від 28 жовтня 2020 року, яка міститься в ЄДРСР та дізнався про те, що судом зроблено висновок про те, що «при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам необхідно виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України».

Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з даною заявою про залучення до участі у справі співвідповідача.

2 березня 2021 року представники відповідача, у судове засідання з розгляду справи не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, будь-яких заяв або клопотань від них до суду не надходило.

Про дату, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою у «Рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення…» (Том справи №2 а.131) про отримання рекомендованого листа суду за вихідним №491/1508/17/352/2021 (Том справи №2 а.128), яким на адресу відповідача направлялася судова повістка.

Представники третіх осіб, будучи належним чином повідомленими про дату час, та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки (Том справи №2 а.130), 2 березня 2021 року у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з приводу неявки від них на адресу суду не надходило.

При цьому, згідно частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до частини 2 статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

Враховуючи викладене, було поставлено на обговорення питання щодо можливості розгляду справи, зокрема заяви позивача про залучення до участі у справі співвідповідача ,за відсутності відповідача та третіх осіб.

Позивач проти розгляду заяви про залучення до участі у справі співвідповідача за відсутності інших учасників справи не заперечував.

При цьому, у судовому засіданні позивач доводи викладені в заяві підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити, залучивши до участі у справі співвідповідача, зазначивши, що лише у січні 2021 року йому стало відомо про зміни в судовій практиці, які й стали підставою для подачі цієї заяви.

Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення свідків та доводи сторін, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку, що заяви ОСОБА_2 про залучення до участі у справі співвідповідача підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, згідно положень частини 1 статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Як зазначалося, ухвалою суду від 19 грудня 2019 року (Том справи №2 а.17-18), після виконання завдань підготовчого провадження, визначених ст.189 ЦПК України, у справі було закрито підготовче провадження та призначено її до судового розгляду по суті.

Частиною 3 статті 51 ЦПК України визначено, що після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Законодавцем в конструкції частини 3 статті 51 ЦПК України застосовано слово «виключно», що можливо пов`язати з тим, що одним з завданням цивільного судочинства, відповідно до положень ч.1 ст.2 ЦПК України, є своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ.

Частиною 3 статті 2 ЦПК України визначено однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства розумність строків розгляду справи судом.

Згідно частини 2 статті 121 ЦПК України строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства.

З урахуванням зазначених норм, можливо дійти висновку, що законодавець вважав достатнім і розумним строком для залучення у справі співвідповідача «…до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання…».

При цьому, за системного аналізу наведених вище норм можливо дійти висновку, що саме з урахуванням зазначених завдань та принципів цивільного судочинства, законодавцем встановлено обов`язок позивача довести те, що він не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача, а також зроблено вказівку на виключність необхідності такого доведення.

Заява позивача обґрунтована зокрема тим, що на момент звернення до суду з позовною заявою до державного казначейства, існувала судова практика, відповідно до якої належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства прокуратури та суду, визнавалася Державна казначейська служба України, чи її територіальні органи, і позивач вважав таку практику вірною та яка відповідала правовій позиції Верховного Суду України, висловленій в пункті Постанови Пленуму від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Проте, як зазначено в заяві, 31 січня 2021 року з рішень Великої Палати Верховного Суду позивачу стало відомо про зміни в судовій практиці, відповідно до яких належним відповідачем у справах зазначеної категорії має виступати орган, чиїми діями завдано шкоду. Так, позивач зазначає, що ознайомившись з Постановою Великої Палати Верховного Суду по справі №242/4741/16 ц. від 27 листопада 2019 року, яка була оприлюднена 06 лютого 2020 року, він дізнався про те що судом зроблено висновок про те, «що відповідачем у справах по відшкодуванню шкоди завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду є орган, діями якого завдано шкоду» оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган...».

Також, в заяві зазначено, що позивач ознайомився з Постановою Верховного Суду по цивільній справі №610/3221/19ц від 28 жовтня 2020 року, яка міститься в ЄДРСР та дізнався про те, що судом зроблено висновок про те, що «при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам необхідно виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України».

З позовної заяви вбачається, що 8 вересня 2008 року прокурором Ананьївського району Одеської області Опалько О.М. було порушено кримінальну справу №8 за фактом застосування до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заходів фізичного впливу працівниками СКР Ананьївського РВ ГУМВС України в Одеській області за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

Як зазначено в позовній заяві, 27 травня 2009 року вказана кримінальна справа об`єднана з кримінальному справою №1 та їм присвоєний №8. Кримінальна справа №1 була порушена 12 травня 2008 року прокурором Ананьївського району Одеської області Опалько О.М. за фактом спричинення ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Позивач зазначає, що 27 травня 2009 року слідчим прокуратури Ананьївського району Одеської області ОСОБА_6 було перекваліфіковано дії співробітників Ананьївського РВ ГУМВС України з ч.1 ст.122 КК України на ч.2 ст.365 КК України, та порушив кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, присвоївши її №8. 2 липня 2009 року той же слідчий пред`явив позивачу обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого частиною 2 ст.365 КК України, та обрав відносно позивача запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Також, в позовній заяві зазначено, що 7 липня 2009 року прокурором Ананьївського району Одеської області було затверджено обвинувальний висновок та справу направлено до Ананьївського районного суду. 20 липня 2009 постановою Ананьївського районного суду Одеської області міру запобіжного заходу відносно позивача змінено з підписки про невиїзд на утримання під вартою.

В подальшому кримінальна справа відносно позивача розглядалася Фрунзівським, Ширяївським та Великомихайлівським районними судами Одеської області, після чого постановою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 26 грудня 2013 року повернута прокурору Ананьївського району Одеської області для проведення додаткового розслідування.

Також, позивач зазначає, що 31 жовтня 2017 року ним було отримано копію постанови старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області від 30 травня 2014 року про закриття на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінального провадження №0000074, відомості про яке були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 лютого 2014 року за матеріалами кримінальної справи №8.

Враховуючи викладене позивач вважає, що перебуванням під слідством та під вартою йому незаконним діями органів досудового слідства та прокуратури завдано значну моральну шкоду ,у зв`язку з чим він звернувся до суду з даною позовною заявою.

Відповідно до частини 1 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 1 статті 280 ЦК України визначено також, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 2 частини 2 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Відповідно до частини 1 статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

При цьому, як вбачається, з позовної заяви та інших матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 вважає, що моральну шкоду йому заподіяно саме незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, зокрема пред`явленням обвинувачення у скоєнні злочинів, обранням запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд та, в подальшому, у вигляді тримання під вартою.

Частиною 7 статті 1176 ЦК України визначено, що порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

На виконання вимог ч.7 ст.1176 ЦК України Верховною Радою України прийнято Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У редакції Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»,яка діяла станом на 12 лютого 2009 року пункт 1 частини 1 статті 1 зазначеного Закону було викладено наступним чином «Відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян».

З наведеного вбачається, що питання відшкодування моральної шкоди, яка можливо була завдана ОСОБА_1 зокрема притягненням його в якості обвинуваченого, регулюється Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Пунктом 2 частини 1 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

При цьому, як вбачається з позовної заяви, позивач стверджує, що кримінальне провадження відносно нього було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 Кримінального процесуального кодексу України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, що також підтверджує думку про необхідність застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Реченням 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12.

З наведеного вбачається, що Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не визначено коло відповідачів у справах за позовними заявами про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Реченням 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» лише вказано на джерело коштів, які будуть сплачені особі, в якості відшкодування спричиненої їй шкоди.

При цьому, як зазначалося, відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

З позовної заяви вбачається, що порушення відносно ОСОБА_1 кримінальних справ № за ч.1 ст.122 КК України та №8, було здійснено прокурором Ананьївського району Одеської області.

Також, службовими особами зазначеної прокуратури в подальшому здійснювалось розслідування вказаних кримінальних справ, пред`явлення позивачу обвинувачення та обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд.

В подальшому, старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області від 30 травня 2014 року про закриття на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, кримінального провадження №0000074, відомості про яке були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 лютого 2014 року за матеріалами кримінальної справи №8.

Пунктом 7 частини 1 статті 32 Кримінально-процесуального кодексу України визначено, що слідчий - слідчий прокуратури, слідчий органів внутрішніх справ, слідчий органів безпеки, слідчий податкової міліції.

Частиною 1 статті 22 Кримінально-процесуального кодексу України визначено, що прокурор, слідчий і особа, яка провадить дізнання, зобов`язані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

З наведеного вбачається, що Кримінально-процесуальний кодекс України, який діяв на час порушення кримінальних справ та пред`явлення обвинувачення ОСОБА_1 визначав в якості органів досудового слідства, зокрема органи прокуратури та їх слідчих.

Пунктом 17 частини 1 статті 3 Кримінального процесуального кодексу України в редакції чинній на момент внесення відомостей про кримінальне провадження №0000074 та його закриття було визначено, що слідчий - службова особа органу внутрішніх справ, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу державного бюро розслідувань, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.

При цьому, пунктом 1 Розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України в редакції чинній на момент внесення відомостей про кримінальне провадження №0000074 та його закриття визначалося, що до дня введення в дію положень частини першої (в частині положень щодо повноважень здійснення досудового розслідування злочинів, передбачених статтями 402421, 423435 Кримінального кодексу України) та частини четвертої статті 216 цього Кодексу повноваження щодо досудового розслідування передбачених ними кримінальних правопорушень здійснюють слідчі органів прокуратури, які користуються повноваженнями слідчих, визначених цим Кодексом.

З наведеного вбачається, що слідчі органів прокуратури здійснювали слідство і відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що досудове слідство у кримінальній справі №8 та в подальшому у кримінальному провадженні №0000074 здійснювалося слідчими органів прокуратури Одеської області.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду, висловила у постанові від 25 березня 2020 року у справі №641/88578/17 за позовом особи до Харківської місцевої прокуратури №5, Прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України про визнання дій незаконними, відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями і бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, правову позицію згідно якої належним відповідачем у справах даної категорії є безпосередньо орган чиїми діями завдано шкоду.

В пункті 62 зазначеної постанови Велика Палата Верховного Суду зазначила, що позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи. Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника. Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161 гс 18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (постанова № 14-316 цс 19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14?447 цс 19) (пункт 28)), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515 цс 19) (пункт 44)).

При цьому, Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі №610/3221/19-ц дійсно зазначив, що органи державного казначейства можуть бути залучені до участі у справі в якості співвідповідача, оскільки хоча й не несуть на пряму відповідальності за спричинену громадянину шкоду, проте є органом який може представляти державу у спірних правовідносинах, та є органом який, в разі задоволення позову, буде відповідати за виконання судового рішення.

Слід звернути увагу на те, що вказані судові рішення були ухвалені після звернення позивачем до суду з даною позовною заявою, що відповідає вимогам ч.3 ст.51 ЦПК України, оскільки свідчить про те, що позивач не знав і не міг знати про необхідність залучення до участі у справі в якості співвідповідача Одеської обласної прокурутри.

Зі змісту статті 51 ЦПК України вбачається, що подання суду клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача є беззаперечним правом позивача, а питання про задоволення або відмову в задоволенні такого клопотання законодавцем віднесено до дискреційнийх повноважень суду.

При цьому, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 30 січня 2020 року №761/30025/16-ц зазначив, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене клопотання позивача про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Одеської обласної прокуратури підлягає задоволенню.

При цьому, суд звертає увагу на те, що Наказом Генерального прокурора 8 вересня 2020 року №414 «Про день початку роботи обласних прокуратур» відповідно до пункту 4 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113 - IX, керуючись статтями 7, 9, 10 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, було визначено днем початку роботи обласних прокуратур визначити 11 вересня 2020 року.

Згідно частини 4 статті Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону № 113-IX від 19.09.2019) утворення, перелік, територіальна юрисдикція, реорганізація та ліквідація обласних прокуратур, визначення їхньої компетенції, структури і штатного розпису здійснюються Генеральним прокурором.

Наказом Генерального прокурора від 03 вересня 2020 року № 410 «Про окремі питання забезпечення початку роботи обласних прокуратур» визначено, перейменувати без зміни ідентифікаційних кодів юридичних осіб в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань юридичну особу «Прокуратура Одеської області» в «Одеська обласна прокуратура». Пунктом 5 даного наказу визначено, що цей наказ набирає чинності з дня початку роботи обласних прокуратур відповідно до рішення Генерального прокурора, прийнятого в порядку, визначеному пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-ІХ.

З наведеного вбачається, що з 11 вересня 2020 року «Прокуратура Одеської області» перейменована в «Одеська обласна прокуратура».

При цьому, Прокуратура Одеської області є третьою особою у даній справі.

Водночас, частиною 1 статті 42 ЦПК України визначено, що у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Згідно частини 1 статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Як вбачається, з наведеного вище третю особу у справі Одеська обласна прокуратура (Прокуратура Одеської області) має бути залучена до участі у справі в якості співвідповідача, тобто набуває статусу сторони у справі, отримає відповідні права та обов`язки, у зв`язку з чим має бути виключена з переліку третіх осіб у справі, що логічно випливає зі змісту ч.1 ст.42 ЦПК України, якою сторони у справі відділені від третіх осіб, як учасники цивільного провадження.

Зазначене також узгоджується з положенням ч.1 ст.52, ч.1 ст.53 ЦПК України, якими визначено, що треті особи, які пред`являють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу, подавши позов до однієї зі сторін (ч.1 ст.52 ЦПК України), а треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача (ч.1 ст.53 ЦПК України). З наведеного вбачається, що терті особи не є тотожними сторонами та не можуть поєднувати одночасно ролі сторін у справі та третіх осіб.

При цьому, суд бере до уваги те, що у відповідності до пункту 3 частини 2 статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Частиною 1 статті 193 ЦПК України визначено, що відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Відповідно до частини 1 статті 178 ЦПК України відповідач викладає заперечення проти позову у відзиві.

Частиною 7 статті 178 ЦПК України визначено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Зі змісту наведених норм вбачається, що з моменту залучення особи до участі у справі в якості відповідача в неї виникає ряд процесуальних прав, реалізація яких згідно положень ЦПК України передбачає надання певного строку, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне роз`яснити залученому відповідачу вказані права та порядок їх реалізації.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.51,178, 193, 223, 259, 260, 261 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву позивача про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Одеської обласної прокуратури у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури, треті особи: Одеська обласна прокуратура (прокуратура Одеської області) та Котовська місцева прокуратура Одеської області, - задовольнити.

Залучити до участі у цивільні справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури, треті особи: Одеська обласна прокуратура (прокуратура Одеської області) та Котовська місцева прокуратура Одеської області в якості співвідповідача Одеську обласну прокуратуру (адреса: 65026, м.Одеса, вул.Пушкінська, 3, Код ), виключивши її з кола третіх осіб у справі.

Розгляд справи відкласти на 13 годину 00 хвилин «19» квітня 2021 року.

Роз`яснити новому відповідачу, що у відповідності до положень ч.4 ст.51 ЦПК України він має право заявити клопотання про розгляд справи з початку.

Визначити залученому судом відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк залучений судом відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копію відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов.

Встановити позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам частини третьої - п`ятої ст.178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

Інші учасники справи мають право надати свої письмові пояснення щодо відповіді на відзив та заперечення, а також пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, до закінчення підготовчого провадження, якщо судом не встановлено інший строк.

Встановити відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення, яке має відповідати вимогам частини третьої - п`ятої ст.178 ЦПК України, копія якого одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади в Україні за адресою: http://court.gov.ua/sud1501/gromadyanam/csz.

Копію ухвали направити або вручити учасникам справи.

У відповідності до положень ч.1 ст.261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Роз`яснити, що у відповідності до положень пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст ухвали складено «03» березня 2021 року.

Суддя: О. О. Желясков